Справа № 826/19046/13-а
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Федорчука А.Б., розглянувши
адміністративну справу у порядку
письмового провадження
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Домобудівний комбінат №3"
територіального департаменту
Національної комісії з цінних
паперів та фондового ринку
про скасування постанови
№2619-ЦД-1-Е від 23.10.2013р.
На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України,
Суд розглядає справу у письмовому
Позивач, в особі Публічного
акціонерного товариства "Домобудівний
комбінат №3" (далі - позивач), звернувся
з адміністративним позовом до
Центрального територіального
департаменту Національної комісії з
цінних паперів та фондового ринку
України про скасування Постанови
№2619-ЦД-1-Е про накладання санкцій за
правопорушення на ринку цінних паперів
від 23 жовтня 2013 року.
Позивач в обґрунтування позовних вимог
зазначає, що відповідачем при
винесенні Постанови не було враховано
всіх обставин справи.
В судовому засіданні представник
Відповідача не з'явився, хоча був
належним чином повідомлений про
судовий розгляд справи, відповідно до
вимог статей 35, 37 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Заперечень проти позову до
суду не надавав.
У відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва
Судом встановлено, що Відповідачем
було винесено Розпорядження №1137-ЦД-1-Е
про усунення порушень законодавства
про цінні папери від 15 травня 2013 року
(надалі по тексту Розпорядження
№1137-ЦД-1-Е).
В Розпорядженні №1137-ЦД-1-Е було
винесено стосовно порушення вимог
законодавства про цінні папери, а саме:
ст. 40 Закону України «Про цінні папери
та фондовий ринок»; пунктів 1.15, 1.16 глави
2, розділу V «Положення про розкриття
інформації емітентами цінних паперів»
затвердженого Рішенням Державної
комісії з цінних паперів та фондового
ринку від 19.12.2006 №1591, - подання не в
повному обсязі Позивачем регулярної
річної інформації за 2011 рік до
територіального органу Національної
комісії з цінних паперів та фондового
ринку за місцезнаходженням Позивача:
відсутній аудиторський висновок; у
формі «Опису бізнесу» відсутній текст
аудиторського висновку; у формі
«Інформація про основні засоби
емітента (за залишковою вартістю)» не
заповнено дані за звітний період.
У Розпорядженні №1137-ЦД-1-Е зокрема було
зазначено, що у термін до 26.06.2013 р.
Позивачу необхідно було усунути
порушення вимог законодавства про
цінні папери та до 26.06.2013 р. письмово
проінформувати уповноважену особу
Відповідача про виконання
Листом від 17.06.2013 р. №01-239 Позивач
звернувся до Відповідача з клопотанням
про продовження терміну виконання
Розпорядження №1137-ЦД-1-Е до 23.08.2013 р.
Центральний територіальний
департамент Національної комісії з
цінних паперів та фондового ринку
Листом від 27.06.2013 р. №03/02/4856 повідомив
Позивача, що не вбачає достатніх
підстав для продовження терміну
виконання Розпорядження №1137-ЦД-1-Е.
Крім того, Центральним територіальним
департаментом Національної комісії з
цінних паперів та фондового ринку
26.09.2013 р. №05/01/8787/ПП було прийнято про
порушення справи на ринку цінних
паперів та запропоновано керівнику
Позивача зявитися 10.10.2013 р. о 10:00 для
підписання Акту про порушення на ринку
цінних паперів та надання письмових
Заступником директора Центрального
територіального департаменту
Національної комісії з цінних паперів
та фондового ринку 10.10.2013 р. в
присутності представника Позивача
було складено Акт №2697-ЦД-1-Е про
порушення на ринку цінних паперів
(надалі по тексту Акт №2697-ЦД-1-Е).
Уповноваженою особою Комісії
Відповідача 11.10.2013 р. №03/02/9340/ПР було
прийнято Постанову про розгляд справи
про порушення на ринку цінних паперів
та призначено до розгляду справу на
23.10.2013 р. о 10:28 год.
Національною комісією з цінних паперів
та фондового ринку 23.10.2013 р. було
прийнято Постанову №2619-ЦД-1-Е про
накладання санкції за порушення на
ринку цінних паперів (надалі по тексту
Постанову №2619-ЦД-1-Е).
Підставою для прийняття Постанови
№2619-ЦД-1-Е стало не виконання Позивачем
Розпорядження №1137-ЦД-1-Е, представник
Позивача на розгляд справи про
порушення на ринку цінних паперів не
Повно та всебічно дослідивши наявні
матеріали справи, а також норми чинного
законодавства, суд прийшов до висновку
про необґрунтованість позовних вимог
виходячи з наступного.
Організаційно-правова діяльність
Національної комісії з цінних паперів
та фондового ринку регулюється
комплексом нормативних документів,
основними з яких є Закон України "Про
державне регулювання ринку цінних
паперів в Україні" від 30 жовтня 1996 року N
448/96-ВР (надалі-Закон № 448/96).
Відповідно до Закону № 448-96 Національна
комісія з цінних паперів та фондового
ринку є державним органом,
підпорядкованим Президенту України і
підзвітним Верховній Раді України, що
здійснює державне регулювання на ринку
цінних паперів шляхом здійснення
комплексних заходів щодо
упорядкування, контролю, нагляду за
ринком цінних паперів та їх похідних.
До системи цього органу входять
Національна комісія з цінних паперів
та фондового ринку (далі по тексту -
Комісія), її центральний апарат і
територіальні органи.
Відповідно до ст. 6 Закону № 448/96 Комісія
здійснює повноваження через
центральний апарат і свої
територіальні органи. Комісія може
делегувати надані їй повноваження
центральному апарату і територіальним
органам шляхом прийняття відповідного
рішення в установленому порядку.

Одним із основних завдань Комісії,
згідно ст. 7 Закону № 448/96, є здійснення
державного регулювання та контролю за
випуском та обігом цінних паперів,
захист прав інвесторів шляхом
застосування заходів щодо запобігання
припинення порушень законодавства на
ринку цінних паперів, застосування
санкцій за порушення законодавства у
межах своїх повноважень.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про
державне регулювання ринку цінних
паперів в Україні" Національна комісія
з цінних паперів та фондового ринку має
право надсилати емітентам, особам, які
здійснюють професійну діяльність на
ринку цінних паперів, фондовим біржам
та саморегулівним організаціям
обов'язкові для виконання
розпорядження про усунення порушень
законодавства про цінні папери та
вимагати надання необхідних
документів відповідно до чинного
законодавства.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено Судом, що листом від 17.06.2013
№ 01-239 Позивач звернувся до Відповідача
з клопотанням продовжити термін
виконання розпорядження про усунення
порушень законодавства про цінні
папери від 15.05.2013 № 1137/ЦД-1-Е.

Згідно з п.п. 6, 9, 10 розділу XIV
"Розпорядження про усунення порушень
законодавства про цінні папери" Правил
розгляду справ про порушення вимог
законодавства на ринку цінних паперів
та застосування санкцій, затверджених
рішенням Національної комісії з цінних
паперів та фондового ринку від 16.10.2012 №
1470 та зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 05.11.2012 за № 1855/22167,
уповноваженою особою, яка винесла
розпорядження про усунення порушень,
до моменту спливу терміну виконання
розпорядження про усунення порушень за
письмовим клопотанням порушника може
бути прийнято рішення про продовження
терміну виконання цього розпорядження,
яке оформляється новим розпорядженням
про усунення порушень та протягом
трьох робочих днів направляється
особі, щодо якої його винесено. У разі
невиконання або несвоєчасного
виконання розпорядження про усунення
порушень уповноважена особа
застосовує відповідну санкцію та у
разі необхідності виносить нове
розпорядження. Розпорядження про
усунення порушень може бути оскаржено
до суду у порядку, встановленому
законодавством.

Згідно Рекомендацій Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на
316-й нараді, під дискреційними
повноваженнями слід розуміти
повноваження, які адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду,
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

При цьому, з огляду на положення ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо компетенції
адміністративного суду останній не
може підміняти інший орган державної
влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які Конституцією України віднесені до
компетенції цього органу державної
влади.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України 21.10.2010 № П-278/10.

Адміністративний суд, у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, виконуючи завдання
адміністративного судочинства щодо
перевірки відповідності їх прийняття
(вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, критеріям, не втручається та
не може втручатися у дискрецію (вільний
розсуд) суб'єкта владних повноважень
поза межами перевірки за названими
критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного
судочинства України свідчить про те, що
завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання прав та
вимог законодавства, інакше було б
порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень, оскільки ключовим його
завданням є здійснення правосуддя.

Згідно п. 7 Правил розгляду справ про
порушення вимог законодавства на ринку
цінних паперів та застосування
санкцій, затвердженого рішенням ДКЦПФР
від 11.12.07 р. № 2272, за мотивованим
письмовим клопотанням керівника або
представника особи, яка притягується
до відповідальності, уповноважена
особа до складання акта про
правопорушення на ринку цінних паперів
може прийняти рішення про перенесення
дати підписання акта про
правопорушення на ринку цінних паперів
в межах строку, встановленого абз.
другим п. 2 цього розділу.

Проте, згідно п. 7 Правил уповноважена
особа не зобов'язана задовольняти
клопотання про перенесення дати
підписання акта.

З огляду на зазначене, виконання
повноважень, які покладені на
Національну комісію з цінних паперів
та фондового ринку, в тому числі щодо
прийняття рішення про продовження
терміну виконання розпорядження про
усунення порушень, є її виключною
компетенцією (дискреційними
повноваженнями), тобто є її правом, а не
обов'язком, у зв'язку з чим втручання в
таку діяльність є формою втручання в
дискреційні повноваження наведеного
органу та виходить за межі завдань
адміністративного судочинства.

Поряд з цим, доказів оскарження
розпорядження відповідача про
усунення порушень законодавства про
цінні папери від 15.05.2013р. № 1137-ЦД-1-Е та
не надано до суду доказів подання
документів, які витребовували та
Позивача зобов'язувався подати до
23.08.2013р. Суду не надано.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 11 Закону
України "Про державне регулювання
ринку цінних паперів в Україні"
Національна комісія з цінних паперів
та фондового ринку застосовує до
юридичних осіб фінансові санкції за
невиконання або несвоєчасне виконання
рішень Національної комісії з цінних
паперів та фондового ринку або
розпоряджень, постанов або рішень
уповноважених осіб Національної
комісії з цінних паперів та фондового
ринку щодо усунення порушень
законодавства на ринку цінних паперів -
у розмірі від тисячі до п'яти тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
(ч.1) В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. (ч.2) Якщо
особа, яка бере участь у справі, не може
самостійно надати докази, то вона
повинна зазначити причини, через які ці
докази не можуть бути надані, та
повідомити, де вони знаходяться чи
можуть знаходитися. Суд сприяє в
реалізації цього обов'язку і
витребовує необхідні докази. Про
витребування доказів або про відмову у
витребуванні доказів суд постановляє
ухвалу. Ухвала суду про відмову у
витребуванні доказів окремо не
оскаржується. Заперечення проти неї
може бути включене до апеляційної чи
касаційної скарги на рішення суду,
прийняте за наслідками розгляду
справи. (ч.3) Суд може збирати докази з
власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС
України).

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд приходить до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які не підтверджуються достатніми
доказами, що свідчить про не
обґрунтованість позовних вимог, а отже,
постанова №2619-ЦД-1-Е від 23.10.2013р.
прийнята у відповідності до
законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень покладений на нього
обов'язок щодо доказування
правомірності оскаржуваного
розпорядження виконав в повному
обсязі.

З урахуванням викладеного, суд
приходить висновків про відмову в
задоволені позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, керуючись
ст.ст. 69, 70, 71, 86, 158-163 КАС України,
Окружний адміністративний суд міста
Києва

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Постанова відповідно до статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
А.Б. Федорчук