Справа № 827/2756/13-а
Суддя: Александров О.Ю.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД МІСТА
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2014 року Справа
№827/2756/13-а

Окружний адміністративний суд міста
Севастополя у складі:

судді - Александрова О.Ю., за участю
секретаря - Ополєвої О.Г.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність ВТО №404126
від 15.11.2013,

відповідача - Шевченко Валерії
Володимирівни, довіреність №03-05/6321 від
30.12.2013,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу в м.
Севастополі за позовом ОСОБА_3 до
Севастопольської міської Ради, за
участю у справі у якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача,
Управління містобудування та
архітектури Севастопольської міської
державної адміністрації, про визнання
незаконним та скасування рішення,

встановив:

ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Севастополя з адміністративним
позовом до Севастопольської міської
Ради (далі - відповідач) про визнання
незаконним та скасування рішення від 15
жовтня 2013 року №6148.

Позовні вимоги мотивовані таким:
позивач у 2007 році звернувся до
Севастопольської міської Ради із
зверненням про надання згоди на
розробку проекту землеустрою з відводу
земельної ділянки по АДРЕСА_1 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд (присадибна ділянка); рішенням
Севастопольської міської Ради від
15.10.2013 №6148 позивачу відмовлено у
наданні згоди на розробку проекту
землеустрою з відводу земельної
ділянки; підставою відмови є те, що
згідно з представленою містобудівною
документацією конфігурація
витребуваної земельної ділянки не
відповідає організації забудови
містобудівної документації, яка
затверджена рішенням Севастопольської
міської Ради «Про внесення змін в
містобудівельну документацію
«Корегування фрагменту плану
детального планування Камишової бухти
(район парку Перемоги»)» від 23.01.2007 №1272;
проте, відповідно до висновку про
можливість відводу земельної ділянки
від 08.04.2013 №04-01/3201, що виданий
Управлінням містобудування і
архітектури Севастопольської міської
державної адміністрації, відвід
земельної ділянки по АДРЕСА_1 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд (присадибна ділянка) не
суперечить затвердженій містобудівній
документації, й зазначено, що на
підставі рішення Севастопольської
міської Ради від 23.01.2007 №1272 ділянка за
функціональним призначенням
відноситься до зони малоповерхової
жилої забудови, в тому числі садибної;
викладене свідчить, що рішення
Севастопольської міської Ради від
15.10.2013 №6148 суперечить рішенню
Севастопольської міської Ради від
23.01.2007 №1272.

Ухвалами суду від 13.10.2013 за вказаним
позовом відкрито провадження в
адміністративній справі №827/2756/13-а,
закінчено підготовче провадження у
справі, справу призначено до судового
розгляду.

Ухвалою від 25.12.2013 до участі у справі у
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача, залучено
Управління містобудування та
архітектури Севастопольської міської
державної адміністрації (далі - третя
особа).

Представник відповідача надав суду
заперечення на позов, у якому із
заявленими вимогами не погодився,
зокрема, зазначив таке: згідно з
Генеральним планом м. Севастополя до 2025
р., затвердженим рішенням
Севастопольської міської Ради від
13.12.2005 №4114, спірна земельна ділянка
розташована в зоні
курортно-рекреаційних установ з
місцями тривалого відпочинку;
відповідно з картографічним
матеріалом «Корегування фрагменту
плану детального планування Камишової
бухти (район парку Перемоги)»,
затвердженого рішенням міської Ради
від 23.01.2007 №1272, спірна земельна ділянка
розташована в зоні
пансіонатів-готелів; статтею 24 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» встановлені
особливості регулювання земельних
відносин при здійсненні містобудівної
діяльності, згідно яких забудова
земельної ділянки здійснюється в межах
її цільового призначення,
встановленого відповідно до
законодавства, а зміна цільового
призначення земельної ділянки, яка не
відповідає плану зонування території
та/або детальному плану території,
забороняється; враховуючи
вищевикладене, спірне рішення
Севастопольської міської Ради
повністю відповідає нормам земельного
законодавства України /а.с.46-49/.

Третя особа надала суду письмові
пояснення на позов, у яких, зокрема,
зазначила: відповідно до вимог розділу
2 Угоди про взаємодію Севастопольської
міської Ради VI скликання та
Севастопольської міської державної
адміністрації, затвердженої рішенням
Севастопольської міської Ради від
19.04.2011 №647, Управлінням містобудування
та архітектури Севастопольської
міської державної адміністрації була
розглянута заява ОСОБА_3, та
підготовлений висновок від 08.04.2013
№04-01/3201 про можливість відведення
земельної ділянки; вказаний висновок
був підготовлений за результатом
аналізу місця розташування земельної
ділянки, нанесеного на представленій
позивачем схемі розміщення об'єкта
містобудування, відповідно до наявних
графічних матеріалів містобудівної
документації «Коригування фрагменту
платну детального планування
Камишової бухти (район парку
Перемоги)», які знаходяться в
Управлінні; згідно з кольором зони,
визначеному в умовних позначеннях
вказаної містобудівної документації, а
також експлікацією об'єктів, що
проектуються (номер на плані - 5),
земельна ділянка площею 0,1 га по
АДРЕСА_1 розташована в зоні
індивідуальної забудови, передбаченої
для садибної житлової забудови;
містобудівна документація
«Коригування фрагменту плану
детального планування Камишової бухти
(район парку Перемоги)» відповідно до
вимог Закону України «Про планування
та забудову територій» затверджена
рішенням Севастопольської міської
Ради від 23.01.2007 №1271 та зберігається у
Севастопольській міській Раді
/а.с.108-109/.

У судовому засіданні 23.01.2014 представник
позивача заявлені вимоги підтримав,
наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судовому
засіданні 23.01.2014 проти позову
заперечував, просив у задоволенні
позову відмовити.

Третя особа у поясненнях на позов
/а.с.108-109/ просила розглянути справу за
відсутністю її представника.

Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
виходячи з наступного.

Земельні відносини регулюються
Конституцією України, Земельним
кодексом України, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Відповідно до статті 81 Земельного
кодексу України громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки серед іншого на підставі
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності.

Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян проводиться у
разі одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно
у власність громадян у межах норм,
визначених цим Кодексом, провадиться
один раз по кожному виду використання.

Відповідно до частини 1 статті 118
Земельного кодексу України громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу. У
разі якщо земельна ділянка державної
власності розташована за межами
населених пунктів і не входить до
складу певного району, заява подається
до Ради міністрів Автономної
Республіки Крим.

Відповідно до вимог частини 6 статті 118
Земельного кодексу України (у редакції,
діючої на час виникнення спірних
правовідносин) громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри.

До клопотання додаються графічні
матеріали, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки,
погодження землекористувача.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 у 2007 році звернувся до
Севастопольської міської Ради із
заявою про надання згоди на розробку
проекту землеустрою з відведення
земельної ділянки орієнтовною площею
0,10 га, розташованої по АДРЕСА_1, для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до абзацу першого частини
сьомої статті 118 Земельного кодексу
України відповідний орган виконавчої
влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Севастопольською міською Радою 15.10.2013
прийнято рішення №6148 «Про відмову гр.
ОСОБА_3 у наданні згоди на розробку
проекту землеустрою з відведення
земельної ділянки орієнтовною площею
0,10 га, розташованої по АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд (присадибна ділянка)» /а.с.6/.

Зі змісту вказаного рішення вбачається
що в основу відмови покладено
«невідповідність конфігурації
запитуваної земельної ділянки
організації забудови містобудівної
документації, затвердженої рішенням
міської Ради від 23.01.2007 р. № 1272 «Про
внесення змін в містобудівельну
документацію «Коригування фрагменту
плану детального планування Камишової
бухти (район парку Перемоги»)»,
враховуючи рішення виконавчого
комітету Севастопольської міської
Ради від 08.02.1977 № 3/93 «Про межі районів м.
Севастополя», рішення міської Ради від
23.01.2007 №1272 «Про внесення змін в
містобудівельну документацію
«Коригування фрагменту плану
детального планування Камишової бухти
(район парку Перемоги»)», рішення
постійної комісії міської Ради з
питань містобудівництва, регулювання
земельних і водних відносин від 11.07.2013».

У Матеріалах вибору та погодження
місця розміщення земельної ділянки по
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель гр. ОСОБА_3,
міститься висновок Управління
містобудування та архітектури
Севастопольської міської державної
адміністрації від 08.04.2013 №04-01/3201, згідно
якого запитувана ділянка на підставі
Генерального плану міста,
затвердженого рішенням
Севастопольської міської Ради від
13.12.2005 №4114, за функціональним
призначенням відноситься до
проектувальної зони
курортно-рекреаційних закладів з
місцями тривалого відпочинку; згідно
«Коректування фрагменту платну
детального планування Камишової бухти
(район парку Перемоги)», затвердженого
рішенням Севастопольської міської
Ради від 23.01.2007 №1272, ділянка за
функціональним призначенням
відноситься до зони малоповерхової
житлової забудови, у тому числі
присадибної /а.с.36/.

Представник відповідача надав суду
копію документу «Коректування ПДП
Камишової бухти (район парку
Перемоги)», згідно якого спірна
земельна ділянка належить до земель
пансіонатів - готелів /а.с.63/. Вказана
копія не містить підписів
уповноважених посадових осіб та
печаток органів державної влади чи
місцевого самоврядування.

Ухвалою суду від 18.12.2013 відповідача
зобов'язано надати суду оригінал
документу «Коригування плану
детального планування Камишової бухти
(район парку Перемоги)», відповідно до
рішення Севастопольської міської Ради
від 23.01.2007 №1272.

Ухвалою суду від 25.12.2013 третю особу
зобов'язано надати суду оригінал
документу «Корегування плану
детального планування Камишової бухти
(район парку Перемоги)», відповідно до
рішення Севастопольської міської Ради
від 23.01.2007 №1272.

Відповідачем оригінал запитуваного
документу суду не наданий.

Третя особа надала суду оригінал
запитуваного документу за підписом
начальника Управління містобудування
та архітектури Севастопольської
міської державної адміністрації
Скляренка Ю.В., з якого вбачається, що
спірна земельна ділянка відноситься до
проектувальної зони під номером « 5»
«Присадибна житлова забудова» /а.с.112/.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не надав суду належного
доказу того, що земельна ділянка по
АДРЕСА_1, у місті Севастополі
відноситься до проектувальної зони
пансіонатів-готелів чи до іншої
проектувальної зони, у якій є
неможливим здійснення житлового
(присадибного) будівництва.

Натомість з наданих суду позивачем
документів, та наданих третьою особою
оригіналу вищезгаданого документу
беззаперечно вбачається належність
вказаної земельної ділянки до
проектувальної зони під номером « 5»
«Присадибна житлова забудова», що й
знайшло своє відображення у Висновку
Управління містобудування та
архітектури Севастопольської міської
державної адміністрації від 08.04.2013
№04-01/3201.

Таким чином, рішення від 15 жовтня 2013
року №6148 прийнято Севастопольською
міською Радою протиправно -
необґрунтовано, в порушення вимог
абзацу першого частини сьомої статті 118
Земельного кодексу України, у зв'язку з
чим порушені внаслідок прийняття
оскаржуваного рішення права та законні
інтереси позивача підлягають судовому
захисту.

Відповідно до пункту 11 статті 171
Кодексу адміністративного судочинства
України резолютивна частина постанови
суду про визнання нормативно-правового
акту незаконним або таким, що не
відповідає правовому акту вищої
юридичної сили, і про визнання його
нечинним невідкладно публікується
відповідачем у виданні, в якому було
офіційно оприлюднено, після набрання
постановою законної сили.

Зі змісту зазначеної норми вбачається,
що лише нормативно-правовий акт може
бути визнаний судом незаконним, а
оскаржуване рішення не містить ознак
нормативно-правового акту, а є за
своїми ознаками актом індивідуальної
дії.

Частиною другою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено право суду вийти за межі
позовних вимог, тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Оскільки акти індивідуальної дії
відповідно до положень Кодексу
адміністративного судочинства України
підлягають визнанню протиправними та
скасуванню, а не визнаються
незаконними, нечинними та недійсними,
суд вважає за необхідне прийняти
постанову про захист прав позивача
саме таким способом.

При вирішенні спору суд приймає
рішення щодо розподілу судових витрат.

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України відповідно
до задоволених вимог (або відповідного
місцевого бюджету, якщо іншою стороною
був орган місцевого самоврядування,
його посадова чи службова особа)
(частина перша статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

З огляду на викладене суд вважає
необхідне стягнути судові витрати на
користь позивача з бюджету міста
Севастополя.

До позовної заяви додано квитанцію
№ПН1177 від 11.11.2013 (банк платника -
Центральна філія ПАТ «Кредобанк», МФО
325265) про сплату судового збору у
розмірі 68,82 грн. /а.с.2/. Інших судових
витрат позивача під час розгляду
справи судом не встановлено. Саме у
вказаній сумі належить присудити
позивачеві судові витрати.

У судовому засіданні 23.01.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови, відповідно до вимог частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанову складено у повному обсязі
28.01.2014.

Керуючись статтями 11, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
рішення ХІІІ сесії Севастопольської
міської Ради від 18 жовтня 2013 року №6148
«Про відмову гр. ОСОБА_3 у наданні згоди
на розробку проекту землеустрою з
відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 0,10 га, розташованої
по АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибна ділянка)».

3. Стягнути з бюджету міста Севастополя
на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий
збір у розмірі 68,82 грн. (шістдесят вісім
грн. 82 коп.).

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста
Севастополя протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
О.Ю.
Александров