Справа № 2а-2788/10/1870
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року м.
Київ К/9991/1730/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства «Шосткинський
завод хімічних реактивів»

на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 17 травня 2010
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2010
року

у справі № 2а-2788/10/1870

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Шосткинський завод
хімічних реактивів»

до Шосткинської міжрайонної державної
податкової інспекції Сумської області

про визнання незаконними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
«Шосткинський завод хімічних
реактивів» (позивач) звернулось до суду
з позовом до Шосткинської міжрайонної
державної податкової інспекції
Сумської області (відповідач) про
визнання незаконними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
/3 від 05 лютого 2010 року, № /0
від 14 липня 2009 року, № /1 від 25
вересня 2009 року, № /2 від 04
грудня 2009 року, № /3 від 05 лютого 2010
року.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 17 травня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13 грудня 2010
року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, з підстав порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 17
травня 2010 року, ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2010 року та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі або направити
справу на новий розгляд.

В запереченні на касаційну скаргу
відповідач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
планову виїзну перевірку ВАТ
«Шосткинський завод хімічних
реактивів» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01 липня 2007 року по 31 березня 2009 року,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 липня 2007 року по 31 березня 2009
року, за результатами якої складено акт
№ 752/2300/05761264 від
30 червня 2009 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення № /0 від 14
липня 2009 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на прибуток в розмірі
42 039,00 грн. (28 026,00 грн. - основний
платіж, 14 013,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції), та № /0 від 14 липня 2009
року, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 139 572,00 грн.
(93 048,00 грн. - основний платіж, 46
524,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За результатами
адміністративного оскарження, скаргу
позивача задоволено частково та
остаточно прийнято податкове
повідомлення-рішення № /3 від 05
лютого 2010 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на прибуток в розмірі 14 013,00 грн.
(0,00 грн. - основний платіж,
14 013,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції).

Крім того, прийнято податкові
повідомлення-рішення № /1 від
25 вересня 2009 року, № /2 від 04
грудня 2009 року, № /3 від 05 лютого 2010
року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 5.1, підпункту 5.2.1
пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті
5 Закону України від 28 грудня
1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР),
підпунктів 7.2.1, 7.2.6 пункту 7.2, підпунктів
7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним
віднесенням до складу валових витрат
та податкового кредиту з податку на
додану вартість сум, сформованих за
договором № 41 від 21 грудня 2007
року на поставку товарів, укладеним з
Приватним підприємством
«Авіс-Сервіст», які не підтверджені
належним чином оформленими первинними
документами.

Також, контролюючий орган дійшов
висновку про порушення
ВАТ «Шосткинський завод хімічних
реактивів» підпунктів 7.2.3, 7.2.4 пункту 7.2
статті 7, пункту 9.8 статті 9 Закону №
168/97-ВР з огляду на неправомірне
включення до складу податкового
кредиту суми податку на додану
вартість на підставі податкової
накладної № 2 від 25 квітня 2008 року,
виписаної на його адресу Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Укрхімресурс», Свідоцтво платника
податку на додану вартість якого
анульовано.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суди попередніх інстанцій
виходили з наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону № 334/94-ВР до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону № 334/94-ВР передбачено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16
липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону №
168/97-ВР податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.2.3 пункту 7.2 статті
7 Закону № 168/97-ВР податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у
двох примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг).

Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням
товарів (послуг), не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з підпунктом 7.2.6
цього пункту).

Пунктом 5 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 30 травня 1997
року № 165 (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Порядок),
визначено, що податкова накладна
вважається недійсною у разі її
заповнення іншою особою, ніж вказаною
у пункті 2 даного Порядку.

Згідно з пунктом 2 Порядку податкову
накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі і якій
присвоєно індивідуальний податковий
номер платника податку на додану
вартість.

Відповідно до пункту 18 Порядку
всі складені примірники податкової
накладної підписуються особою,
уповноваженою платником податку
здійснювати поставку товарів (послуг),
та скріплюються печаткою такого
платника податку - продавця.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток та податковий
кредит для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість мають бути фактично
здійснені, а також підтверджені
належним чином оформленими первинними
документами та податковими накладними,
що відображають реальність
господарської операції, яка є
підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Як встановлено судами, на
підтвердження правомірності
формування валових витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість позивачем долучено до
матеріалів справи копії актів
приймання-передачі товарів від 25
грудня 2007 року та від 14 січня 2008 року,
видаткової накладної № РН-0000424 від 25
грудня 2007 року та податкової накладної
№ 424 від 25 грудня 2007 року, підписаних
від імені ПП «Авіс-Сервіст»
ОСОБА_3.

В свою чергу, вироком
Голосіївського районного суду м. Києва
від 22 червня 2007 року у справі № 1-501/17, що
набрав законної сили, ОСОБА_3 визнано
винним у вчиненні злочину,
передбаченого частиною 2 статті 186
Кримінального кодексу України, та
засуджено до покарання у вигляді
чотирьох років позбавлення волі. З
моменту затримання ОСОБА_3 з-під варти
не звільнявся, а відтак не мав
можливості діяти від імені ПП
«Авіс-Сервіст» в грудні 2007 року та
січні 2008 року, підписувати договори,
податкові накладні та інші документи.

Таким чином, первинні документи та
податкові накладні, складені ПП
«Авіс-Сервіст» за підписом ОСОБА_3, не
можна вважати належно оформленими та
підписаними повноважною особою
документами, які засвідчують факт
придбання товарно-матеріальних
цінностей, а відтак формування
податкового обліку позивачем на
підставі таких документів є
безпідставним.

При цьому, судовими інстанціями
встановлено, що будь-яких належних
доказів на підтвердження фактичного
виконання умов укладеного з ПП
«Авіс-Сервіст» договору (транспортної
документації, сертифікатів (паспортів)
якості тощо) ВАТ
«Шосткинський завод хімічних
реактивів» не надано.

Підпунктом 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР передбачено, що право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.

Згідно з пунктом 9.8 статті 9 Закону №
168/97-ВР реєстрація платника податку на
додану вартість діє до дати її
анулювання.

Отже, втрата особою статусу платника
податку на додану вартість позбавляє
правового значення складених такою
особою податкових накладних після
анулювання її реєстрації незалежно від
обізнаності учасників господарської
операції щодо даного факту.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що актом Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва № 709 від 22 лютого 2008 року
анульовано реєстрацію платника
податку на додану вартість ТОВ
«Укрхімресурс» та виключено його з
Реєстру платників податку на додану
вартість з 22 лютого 2008 року.

Відтак на момент виписки на адресу
позивача спірної податкової накладної
контрагент ВАТ «Шосткинський завод
хімічних реактивів» не мав статусу
платника податку на додану вартість.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суди попередніх інстанцій
повно та всебічно, оцінивши фактичні
обставини справи, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
дійшли обґрунтованого висновку про
відсутність у позивача правових
підстав для включення до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість на підставі податкової
накладної № 2 від 25 квітня 2008
року, виписаної на його адресу ТОВ
«Укрхімресурс».

При цьому суди правильно не прийняли до
уваги доводи позивача про подальшу
видачу контрагенту Свідоцтва платника
податку на додану вартість, оскільки
повторна реєстрація ТОВ
«Укрхімресурс» відбулась лише в липні
2008 року.

За наведених обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
не знаходить підстав, які могли б
призвести до зміни чи скасування
постанови Сумського окружного
адміністративного суду від 17 травня 2010
року та ухвали Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2010 року.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства «Шосткинський
завод хімічних реактивів» відхилити, а
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 17 травня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Федоров М.О.