Справа № 810/162/14-а
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі

у частині позовних вимог

28 січня 2014 року № 810/162/14-а

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Колеснікова
І.С., розглянувши матеріали
адміністративної справи

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 доРегіонального управління
Департаменту Контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних і
тютюнових виробів у Київській
областіпроскасування рішень,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(надалі - позивач) звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Регіонального управління
Департаменту Контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних і
тютюнових виробів у Київській області
(надалі - відповідач ) про скасування
рішень відповідача від 09.04.2013 №
33/0148, за яким позивачеві
нараховано фінансові санкції у
розмірі 8500,00 грн. та від 09.04.2013
№33/0149, за яким позивачеві
нараховано фінансові санкції у
розмірі 5000,00 грн.; відміну акту від
19.03.2011 № 112/21-0331/НОМЕР_1.

Відповідно до статті 108 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ухвалою Київського окружного
адміністративного суду від 14.01.2014
позовну заяву залишено без руху,
визначено спосіб та строки усунення
недоліків.

Позивачем виконано вимоги ухвали
Київського окружного
адміністративного суду
від 14.01.2014 у спосіб та у строки, що у ній
зазначені.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 107 Кодексу адміністративного
судочинства України, суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує, чи
належить позовну заяву розглядати в
порядку адміністративного судочинства
і чи підсудна позовна заява даному
адміністративному суду.

При вирішенні питання про відкриття
провадження у справі, суд виходить з
такого.

Із позовної заяви та доданих до
неї матеріалів убачається, що
предметом позову є, зокрема, акт
перевірки від 19.03.2011 № 112/21-0331/НОМЕР_1,
складений посадовими особами
відповідача за результатами перевірки
позивача.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Статтею 3 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
справою адміністративної юрисдикції є
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.
Категорії спорів, що складають предмет
адміністративної юрисдикції, наведено
у частині першій статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, але основу правил визначення
компетенції адміністративного суду
складає категорія «публічно-правового
спору».

Ознакою публічно-правового спору є
участь у ньому з однієї сторони
суб'єкта, наділеного владними
повноваженнями, який здійснює владну
управлінську функцію, тобто, формує
волевиявлення держави, яке є
обов'язковим для зобов'язаної особи.
Воля суб'єктів владних повноважень
оформлюється в адміністративних актах
(рішеннях), які є обов'язковими до
виконання суб'єктами, яким вони
адресовані.

За приписами частини першої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку зі здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

У відповідності до частини другої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

При цьому, під рішенням розуміється
владне волевиявлення суб'єкта владних
повноважень, викладене за встановленою
формою, спрямоване на врегулювання тих
чи інших суспільних відносин, що має
обов'язковий характер та породжує
певні правові наслідки.

Як вбачається з наведеної правової
норми, рішення суб'єкта владних
повноважень можуть бути виражені у
формі нормативно-правових актів чи
актів індивідуальної дії.

Визначальною ознакою як
нормативно-правового акта, так і акта
індивідуальної дії є обов'язковість
його приписів для відповідного
суб'єкта (кола суб'єктів), дотримання
яких забезпечується правовими
механізмами.

При проведенні перевірки та складанні
акту перевірки посадова особа
відповідача вправі робити на підставі
наявних матеріалів та за внутрішнім
переконанням власні висновки щодо
обставин та підстав виникнення
порушень законодавства, які на його
думку мають місце, висловлювати власну
позицію з питань, що входять до об'єкту
перевірки та за процедурою може
відображати ці висновки в акті
перевірки, що, однак, само по собі не
створює в даному випадку для позивача
будь-яких правових наслідків.

Відтак, акт перевірки та висновки акта
перевірки, які в них викладені, не є
рішеннями суб'єкта владних
повноважень, не спричиняють виникнення
будь-яких прав і обов'язків осіб чи
суб'єктів владних повноважень та лише
фіксують виявлені перевіркою
порушення, а отже, не породжують
правовідносин, що можуть бути
предметом спору.

В контексті наведеного суд зазначає, що
саме рішення, прийняте відповідачем на
підставі висновків акту перевірки, має
правове значення та, відповідно,
покладає на платника податків певні
обов'язки.

Відповідно до частини другої статті 124
Конституції України, юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі. Отже, суди
розглядають виключно спори, які
виникають між учасниками певних
правовідносин.

Відтак, відсутність правовідносин
виключає можливість звернення до суду,
оскільки відсутнє право, що підлягає
судовому захисту.

Таким чином, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги у частині оскарження
позивачем акту перевірки від 19.03.2011 №
112/21-0331/НОМЕР_1 не підлягають розгляду в
порядку адміністративного
судочинства, оскільки суд не повинен
розглядати справу, якщо пред'явлені
позивачем вимоги не випливають із
певних правовідносин, а отже, не
підпадають під судову юрисдикцію.

За правилами пункту 1 частини першої
статті 109 Кодексу адміністративного
України, звернення до
адміністративного суду з позовом, який
не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства є
підставою для відмови у відкритті
провадження у справі.

Керуючись статтями 109, 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті провадження в
адміністративній справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Регіонального управління
Департаменту Контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних і
тютюнових виробів у Київській області
у частині позовних вимог щодо відміни
акту від 19.03.2011 № 112/21-0331/НОМЕР_1.

2. Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Колеснікова І.С.