Справа № 2а-5527/08
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року м.
Київ К/9991/26771/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.
Мойсюка М.І. Тракало В.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ніжині Чернігівської області про
перерахунок пенсії, за касаційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Ніжині Чернігівської
області на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від
25 грудня 2008 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 9 березня 2010 року, -

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2008 року позивач звернувся
із зазначеним позовом посилаючись на
те, що є пенсіонером за віком, має
статус дитини війни, а відтак має право
на перерахунок пенсії відповідно до
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» від 18 листопада 2004
року №2195-ІV (далі Закон №2195-ІV).

Посилаючись на те, що вимоги
Закону №2195-ІV не виконані, а звернення
про збільшення пенсії залишено без
задоволення, просив зобов'язати
відповідача провести перерахунок
пенсії за 2006-2007 роки.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25 грудня 2008
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 9 березня 2010
року, позов задоволено частково,
зобов'язано відповідача провести
перерахунок і виплату позивачу
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком з 11
листопада по 31 грудня 2007 року, в решті
позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить судові рішення скасувати та
відмовити в позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною 3 статті 211 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами касаційного оскарження є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
оскаржувані судові рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, підстави для їх
скасування відсутні.

Суди, на підставі наявних у справі
даних встановили і правильно виходили
з того, що з дня набрання рішенням
Конституційного Суду України від 9
липня 2007 року № 6-рп/2007 чинності, до
спірних правовідносин підлягає
застосуванню стаття 6 зазначеного
Закону №2195-ІV, у редакції даного
періоду.

Також, суди до спірних правовідносин
правильно застосували положення
статті 6 Закону №2195-ІV, статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (в
редакції спірного періоду), з
урахуванням рішення Конституційного
Суду України від 9 липня 2007 року №
6-рп/2007.

Таким чином, рішення судів
відповідають дійсним обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права, судовій
практиці, доводи касаційної скарги їх
висновків не спростовують, такі
ґрунтуються на помилковому
трактуванні правових норм, а тому
підстав для скасування судових рішень
колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Ніжині
Чернігівської області відхилити, а
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25 грудня 2008
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 9 березня 2010
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.