Справа № 805/17377/13-а
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 р.
Справа №805/17377/13-а

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови:

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Давиденко Т.В.

при секретарі судового засідання
Осадчому О.П.

за участю представників сторін:

від позивача - ФОП ОСОБА_1

від відповідачів - Клімова Л.В. - довір.
від 23.09.2013 року № 41

розглянувши у відкритому судовому
засіданні позовну заяву Суб'єкта
підприємницької

діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до відповідача Державної податкової
інспекції у Волноваському районі
Головного

управління Міндоходів у Донецькій
області

про визнання неправомірним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до Донецького окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Державної податкової
інспекції у Волноваському районі
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
неправомірним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
26.11.2013 року № про донарахування
суми податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за основним
платежем в сумі 3583 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями в сумі 895 грн. 75
коп..

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим,
що, як вважає позивач, податкове
повідомлення - рішення, яке
оскаржується, винесене відповідачем з
перевищенням повноважень та не у
спосіб, визначений чинним
законодавством з питань оподаткування.

Вказує на помилковість висновку
податкового органу про порушення ним
п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, оскільки заява зі скаргою на
постачальника подана підприємцем з
податковою декларацією за той звітний
період, у якому платник включив суму
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту.

Зазначає, що згідно норм ст. 198
Податкового кодексу України у разі
якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Таким чином, позивач вважає, що
висновок відповідача щодо порушення
ним норм Податкового кодексу України
про завищення суми податкового кредиту
з податку на додану вартість на
загальну суму 3582 грн. 99 коп. є
неправомірним, а податкове
повідомлення - рішення, прийняте на
підставі цього висновку, є
неправомірним та підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, просить позовну
заяву задовольнити у повному обсязі.

В запереченнях на позовну заяву
відповідач вказав на її
безпідставність та зазначив, що
податкове повідомлення - рішення, яке
оскаржується, прийняте податковим
органом по факту встановленого
порушення, в межах повноважень та на
підставі норм Податкового кодексу
України.

Вказує на те, що під час перевірки
повноти визначення податкового
кредиту за період з 01.11.2012 року по 30.11.2012
року встановлене заниження платником
податків податку на додану вартість на
суму 3583 грн., на підставі цього винесене
податкове повідомлення - рішення про
донарахування суми податкового
зобов'язання по ПДВ та застосування
штрафних санкцій.

Враховуючи наведене, просить в
задоволені позовної заяви відмовити у
повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні доводи
позовної заяви підтримав, надав
пояснення, аналогічні викладеним в
позовній заяві, просив позовну заяву
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти доводів позовної заяви
заперечував, просив в задоволені
позовної заяви відмовити з підстав,
викладених в запереченнях.

Дослідивши матеріали справи, доводи
позовної заяви, заперечень, заслухавши
представників сторін, суд встановив.

ФОП ОСОБА_1 зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності,
присвоєний ідентифікаційний номер
фізичної особи - платника податків та
інших обов'язкових платежів НОМЕР_2,
місце проживання: АДРЕСА_1, перебуває на
обліку у Державної податкової
інспекції у Волноваському районі як
платник податків (а.с. 6-9).

ДПІ у Волноваському районі здійснена
документальна невиїзна перевірка
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства по
податку на додану вартість СПД ОСОБА_1
за період з 01.11.2012 року по 30.11.2012 року, за
результатами якої складений акт від
26.11.2013 року № 1130/05-33-17-02/НОМЕР_2 (а.с. 12 - 15).

Під час перевірки податковим органом
встановлене порушення СПД ОСОБА_1 вимог
п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, внаслідок чого занижена сума
податкового зобов'язання по ПДВ за
листопад 2012 року на суму 3583 грн.

Зазначений висновок зроблений
податковим органом у зв'язку з тим, що
СПД ОСОБА_1 надав до податкового органу
декларацію з податку на додану
вартість за листопад 2012 року, в якій
включив до складу податкового кредиту
суму ПДВ в розмірі 3583 грн. за
податковими деклараціями, отриманими
01.11.2012 року.

На підставі висновків акту перевірки
ДПІ у Волноваському районі прийняте
податкове повідомлення - рішення від
26.11.2013 року № про донарахування
суми податкового зобов'язання з
податку на додану вартість та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 4478 грн. 75 коп. у тому
числі за основним платежем - 3583 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 895 грн. 75 коп.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи та не заперечується
сторонами у справі, СПД ОСОБА_1
(замовник) уклав з ТОВ ВТФ «Авіас»
(постачальник) договір на вілпуск
паливно-мастильних матеріалів (ПММ) за
паливними картками від 13.01.2012 року № 75,
згідно якого постачальник
зобов'язується поставити замовнику
паливно - мастильні матеріали та
паливні картки, на яких воно
обліковується, організувати та
забезпечувати відпуск ПММ замовнику
або довіреній особі замовника на
підставі паливних карток, а замовник
зобов'язується приймати та оплачувати
надані постачальником паливні картки
та ПММ. (а.с. 19-20).

ТОВ ВТФ «Авіас» виписані податкові
накладні, які отримані СПД ОСОБА_1 01.11.2012
року:

- від 15.10.2012 року № 410/81 на суму 1940 грн., в
тому числі ПДВ в сумі 323 грн. 33 коп.;

- від 16.10.2012 року № 452/81 на суму 1948 грн., в
тому числі ПДВ в сумі 324 грн. 67 коп.;

- від 18.10.2012 року № 553/81 на суму 2910 грн., в
тому числі ПДВ в сумі 485 грн.;

- від 24.10.2012 року № 785/81 на суму 3920 грн., в
тому числі ПДВ в сумі 653 грн. 33 коп.;

- від 25.10.2012 року № 804/81 на суму 3920 грн., в
тому числі ПДВ в сумі 653 грн. 33 коп.;

- від 26.10.2012 року № 880/81 на суму 6860 грн., в
тому числі ПДВ в сумі 1143 грн. 33 коп. (а.с.
23-28).

14.12.2012 року СПД ОСОБА_1 надав до
податкового органу декларацію з
податку на додану вартість за листопад
2012 року, разом з заявою про відмову
постачальника надати податкову
накладну, реєстром отриманих
податкових накладених та копіями
податкових накладних (а.с. 30 - 40).

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом,
позивач вважає неправомірним висновок
податкового органу про порушення ним
вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України при формуванні податкового
кредиту з ПДВ за наведеними операціями,
тому просить визнати неправомірним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення.

Проаналізувавши встановлені обставини
справи та норми законодавства України,
яке регулює спірні правовідносини, суд
вважає позовну заяву такою, що підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п.41.1 ст.41
Податкового кодексу України
контролюючими органами щодо податків,
які справляються до бюджетів та
державних цільових фондів, а також
стосовно законодавства, контроль за
дотриманням якого покладається на
органи державної податкової служби, є
органи державної податкової служби.

Таким чином, відповідач у справі -
суб'єкт владних повноважень, на якого
чинним законодавством покладені
владні управлінські функції стосовно
контролю у сфері податкових
взаємовідносин.

Як зазначалось раніше, під час
перевірки відповідачем встановлене
порушення позивачем вимог п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України,
відповідно до якої у разі відмови
продавця товарів/послуг надати
податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Тобто, як вважає відповідач, платнику
податків надане право звернутись з
відповідною скаргою та включити суми
ПДВ до складу податкового кредиту
тільки у тому звітному податковому
періоді, у якому виписана податкова
накладна.

Суд вважає такий висновок помилковим, з
наступних підстав.

Як зазначалось раніше, позивач отримав
спірні податкові накладні 01.11.2012 року.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно п. 198.2 ст. 198
Податкового кодексу України,
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно абз. 9 п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Згідно абз 3 п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України у разі якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

З аналізу зазначеної норми Закону
вбачається, що платнику податку надане
право на включення сум ПДВ протягом
певного періоду - 365 днів з дати
складання податкової накладної.

Тобто, отримавши податкову накладну,
виписану в жовтні 2012 року, позивач мав
право на підставі зазначеної норми
Закону на включення сум ПДВ до складу
податкового кредиту протягом 365 днів з
дати її складання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
приймаючи податкове повідомлення -
рішення, яке оскаржується, відповідач
діяв з перевищенням повноважень та не у
спосіб, визначений чинним
законодавством.

Згідно ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду жодного
доказу правомірності прийняття
податкового повідомлення - рішення,
яке оскаржується, в розумінні
зазначеної норми Закону.

Оскільки під час розгляду справи
встановлена протиправність рішення
органу владних повноважень, суд вважає
позовну заяву такою, що підлягає
задоволенню, а податкове повідомлення -
рішення - скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, Податковим
кодексом України, ст. 2, ст. 7 - 15, ст. 17-20,
ст. 69-72, ст. 86, ст. 94, ст. 122 - 154, ст. 158 - 163, ст.
167, ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Волноваському
районі Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання неправомірним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
26.11.2013 року № - задовольнити
повністю.

Податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Волноваському районі Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області від 26.11.2013 року № про
донарахування Фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_1 суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість та застосування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 4478 грн. 75
коп., в тому числі за основним платежем -
3583 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в сумі 895 грн. 75 коп. - визнати
неправомірним та скасувати.

Присудити з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору, в сумі 172 грн. 06 коп.

Постанова Донецького окружного
адміністративного суду може бути
оскаржена в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

У судовому засіданні 28.01.2014 року
проголошена вступна та резолютивна
частини постанови, повний текст
постанови виготовлений 31.01.2014 року.

Суддя
Давиденко Т.В.