Справа № 2а-5285/11
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

30 січня 2014 року Справа №
136001/12/9104Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Кухтея Р.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Долинському районі
Івано-Франківської області на
постанову Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 14
вересня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Долинському районі
Івано-Франківської області про
зобов'язання нарахувати та виплатити
підвищення до пенсії дитині війни,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 25.08.2011 року звернулася в суд з
адміністративним позовом в якому
просила зобов'язати відповідача
нарахувати та виплатити підвищення до
пенсії дитині війни в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
встановленому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 15.12.2009 року із нарахуванням на
отримані суми 20% надбавки за проживання
в гірському населеному пункті.

Постановою Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 14
вересня 2011 року у справі №2а-5285/11
адміністративний позов задоволено.
Визнано дії неправомірними,
зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити позивачу підвищення до
пенсії дитині війни в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
встановленому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 15.12.2009 року по 22.07.2011 року з
врахуванням 20% надбавки відповідно до
Закону України «Про статус гірських
населених пунктів» з урахуванням
виплачених сум.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції відповідач оскаржив
його в апеляційному порядку. В
апеляційній скарзі просить постанову
суду першої інстанції скасувати і
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити повністю.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції були недостатньо досліджені
докази та обставини справи, рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального права. Зазначає, що
виключно законом України про Державний
бюджет України визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування
цих видатків (ст.95 Конституції України)
та щорічно затверджуються асигнування
для головних розпорядників коштів.
Нормами законів України про Державний
бюджет України на відповідний рік
встановлений розмір допомог,
компенсацій та гарантій всім
категоріям громадян, які мають право на
її одержання. Відповідно Кабінетом
Міністрів України затверджено
механізм надання, порядок та джерело
виплати по кожній категорії громадян у
межах коштів передбачених законами
України про Державний бюджет України
на відповідний рік. Для виплати
допомоги у збільшених розмірах
необхідне внесення змін до
вищезазначених Законів в частині
збільшення видатків. Таким чином,
керуючись нормами Бюджетного кодексу
України та законів України про
Державний бюджет України на
відповідний рік згідно яких
розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання та здійснюють
відповідні видатки за загальним фондом
бюджету тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисами,
а тому підвищення до пенсії позивачу
призначено та виплачено вірно.

Колегія суддів, у відповідності до ст.197
КАС України, вважає за можливе
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід задовольнити частково, а
постанову суду першої інстанції
скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач громадянин України має статус
дитини війни та, як видно з матеріалів
справи, підвищення до пенсії дитині
війни виплачувалось не у відповідності
з вимогами ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Дитина війни - особа, яка є громадянином
України та якій на час закінчення (2
вересня 1945 року) Другої світової війни
було менше 18 років.

Згідно ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. (ч.1 ст.2 КАС України)

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України cуд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу.

Однак, колегія суддів, вивчивши
матеріали справи вважає, що судом
першої інстанції при прийнятті
постанови порушено норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Частинами 1, 2 статті 99 КАС України (в
редакції від 07.07.2010 року) встановлено,
що адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
КАС України або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.100 КАС України (в
редакції від 07.07.2010 року)
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Таким чином позов щодо зобов'язання
нарахувати та виплатити підвищення до
пенсії дитині війни за період з 15.12.2009
року по 24.02.2011 року включно слід
залишити без розгляду у зв'язку з
пропуском строку звернення до
адміністративного суду.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
№3491-VІ від 14 червня 2011 року (вступив в
дію з 19 червня 2011 року), установлено, що
у 2011 році норми і положення ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Постановою КМУ №745 від 06.07.2011 року
(набрала чинності з 23.07.2011 року), яка
прийнята на виконання Закону України
від 14 червня 2011 року №3491-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
передбачено, що підвищення до пенсії
виплачується у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України.

На підставі наведеного, колегія суддів
прийшла до висновку, що позов щодо
зобов'язання нарахувати та виплатити
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком підлягає
задоволенню за період з 25.02.2011 року по
22.07.2011 року включно.

Відносно заперечень відповідача щодо
неправильного застосування положень
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», колегія суддів, зазначає,
що відповідно до ч.1 ст.28 наведеного
Закону мінімальний розмір пенсії за
віком встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Положення ч.3 ст.28 вищевказаного Закону
«Мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом» не є перешкодою для
застосування мінімального розміру
пенсії за віком до обрахування доплат
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого крім
передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Також, колегія суддів, вважає за
потрібне наголосити, що покликання
відповідача на те, що фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій, передбачених Законом України
«Про соціальний захист дітей війни»,
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України, тому
виплата підвищення до пенсії у
збільшених розмірах буде можливою
тільки після виділення відповідних
коштів з Державного бюджету України є
безпідставними, оскільки відсутність
бюджетних асигнувань для задоволення
вимог позивача до уваги взяти не можна,
так як невиконання чи неналежне
виконання законів про виплати через
відсутність бюджетних коштів не є
підставою для виправдання недоплати
підвищення до пенсії відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Окрім цього, згідно ст.6 п.2 Закону
України «Про статус гірських населених
пунктів в Україні» від 15.02.1995 року №56/95,
позивачу при нарахуванні та виплаті
вищезазначеної недоплаченої
соціальної допомоги слід збільшити
розмір такої на 20% оскільки позивач
проживає в гірському населеному пункті
України, що підтверджено відповідним
посвідченням у справі.

Постанова, прийнята у скороченому
провадженні, крім випадків її
оскарження в апеляційному порядку, є
остаточною. У разі оскарження в
апеляційному порядку постанови,
прийнятої у скороченому провадженні,
судове рішення апеляційної інстанції
по такій справі є остаточним і
оскарженню не підлягає (ч.9, 10 ст.183-2 КАС
України).

Відповідно до п.1 ст.202 КАС України
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції порушено норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
висновки суду першої інстанції не
відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. 100, 160, 183-2, 195, 197, 198 п.3, 202 п.1,
205 ч.2, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Долинському
районі Івано-Франківської області
задовольнити частково.

Адміністративний позов ОСОБА_1 щодо
зобов'язання нарахувати та виплатити
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком за період з
15 грудня 2009 року по 24 лютого 2011 року
включно залишити без розгляду.

Постанову Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 14
вересня 2011 року у справі №2а-5285/11
скасувати та прийняти нову постанову,
якою адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в Долинському районі
Івано-Франківської області щодо
ненарахування і невиплати в користь
ОСОБА_1 підвищення до пенсії згідно ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком
встановленої ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з врахуванням 20% надбавки
відповідно до ст.6 Закону України «Про
статус гірських населених пунктів» за
період з 25 лютого 2011 року по 22 липня 2011
року включно неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Долинському районі
Івано-Франківської області
нараховувати і виплачувати в користь
ОСОБА_1 підвищення до пенсії згідно ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком
встановленої ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з врахуванням 20% надбавки
відповідно до ст.6 Закону України «Про
статус гірських населених пунктів» за
період з 25 лютого 2011 року по 22 липня 2011
року включно з урахуванням виплачених
сум.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

Р.В. Кухтей