Справа № 2а-2508/1378/2011
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а-2508/1378/2011 Головуючий у 1-й
інстанції: Соловей В.В.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Файдюка В.В.
Чаку Є.В.

Старової Н.Е.розглянувши у порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації на постанову
Козелецького районного суду
Чернігівської області від 10 травня 2011
р. у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в Козелецькому районі
Чернігівської області, Управління
праці та соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації про зобов"язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постанову Козелецького районного суду
Чернігівської області від 10.05.2011 року
було задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
відповідачі подали апеляційні скарги,
в якій просять скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачу підвищення до пенсії як особі,
яка проживає у зоні посиленого
радіоекологічного контролю має
розраховуватись відповідно до
мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів з таким висновком суду
першої інстанції погоджується у
повному обсязі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є потерпілим від наслідків
аварії на ЧАЕС віднесений до 1
категорії, інвалід ІІІ групи,
ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС
2-ї категорі, а також проживає у зоні
посиленого радіоекологічного
контролю.

Відповідно до статті 37 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» -
громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в таких
розмірах: у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - 30
процентів від мінімальної заробітної
плати; у зоні гарантованого
добровільного відселення - 40 процентів
від мінімальної заробітної плати; у
зоні безумовного (обов'язкового)
відселення - 50 процентів від
мінімальної заробітної плати.

Між тим, позивачу вказані доплати
виплачувалися частково, у фіксованому
розмірі, визначеному Постановою
Кабінету Міністрів України № 836 від 26
липня 1996 року.

Враховуючи, що Закон України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівняні з вищезазначеною Постановою
Кабінету Міністрів України, відповідач
неправомірно виплачував вказані
виплати в меншому розмірі ніж це
передбачено статтею 37 зазначеного
Закону.

Відповідно до статті 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 1, інвалідам ІI
групи призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах - 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
передбачено, що щорічна допомога на
оздоровлення учасникам ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, категорія 2,
виплачується в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про правомірність доводів
суду першої інстанції про наявність у
позивача права на вказані виплати
відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у розмірі 30
процентів від мінімальної заробітної
плати.

Враховуючи, що Закон України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівняні з Постановою Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року №
562 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
відповідач неправомірно виплачував
вказані виплати в меншому розмірі, ніж
це передбачено статтею 48 зазначеного
Закону.

Виходячи з наведеного вище, підстави
для скасування оскаржуваного рішення
відсутні.

Таким чином, доводи апеляційних скарг
спростовуються висновками суду першої
інстанції, матеріалами справи та не
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області -
залишити без задоволення, постанову
Козелецького районного суду
Чернігівської області від 10.05.2011 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів:
Чаку Є.В.

Старової Н.Е.

.

Головуючий суддя
Файдюк В.В.

Судді:
Чаку Є.В.