Справа № 818/8830/13-а
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 р.
Справа № 818/8830/13-a

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Воловика С.В.

за участю секретаря судового засідання
- Шевець Ю.П.,

представника позивача - Петрищева О.О.,

представників відповідача - Соловей
Н.О., Потапенко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу №818/8830/13-a

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Сумихімпром"

до Сумської митниці Міндоходів

про скасування рішення та стягнення
коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство
"Сумихімпром" (далі - позивач, ПАТ
"Сумихімпром") звернулось до суду з
позовною заявою до Сумської митниці
Міндоходів (далі - відповідач, Сумська
митниця), якому просить суд:

- скасувати рішення Сумської митниці
Державної митної служби України від
30.05.2013 р. №805130000/2013/000100/1 про коригування
митної вартості товарів;

- стягнути з Державного бюджету України
на користь ПАТ "Сумихімпром" суму
надмірно сплаченого ввізного мита у
розмірі 49236,88 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України
на користь ПАТ "Сумихімпром" суму
надмірно сплаченого ПДВ у розмірі 502216,18
грн.;

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 14 вересня 2012 року між ПАТ
"Сумихімпром" (покупець) та компанія
"Tolexis International" (продавець) укладено
контракт №1409 RPT, відповідно до якого
продавець зобов'язується поставити на
адресу покупця фосфорити виробництва
Сирійського виробництва на умовах
поставки CIF порт Миколаїв (в редакції
ІНКОТЕРМС-2000).

В межах виконання господарських
зобов'язань між ПАТ "Сумихімпром" та
компанія "Tolexis International" укладено
додаткову угоду №5 від 21.02.2013 р., згідно
якої сторони визначили ціну товару 2
(фосфорити Сирійського виробництва) в
розмірі 117,00 доларів США за 1 метричну
тону.

З метою митного оформлення 11000000,00 кг
фосфоритів кальцію позивачем до
Сумської митниці було подано митну
декларацію (МД) від 30.05.2013 р.
№805130000/2013/006206 з визначенням митної
вартості товару в розмірі 10286991 грн. за
методом 1, тобто за ціною договору щодо
товару, який імпортується (117,00 доларів
США за 1 метричну тону).

З визначеної митної вартості товарів в
розмірі 10286991 грн. підприємством
нараховано ввізне мито в розмірі 205739,82
грн. (10286991 х 2%) та ПДВ в розмірі 2098546,16
грн. ((10286991 + 205739,82) х 20%).

30.05.2013 р. Сумською митницею прийнято
рішення №805130000/2013/000100/1 про коригування
митної вартості товарів на рівні 145
доларів США за 1 тону метричну,
другорядним методом - за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів (б)
(ст. 57 МК України).

Згідно рішення митного органу митна
вартість заявленого до декларування
товару в перерахунку на 100% фосфорити)
склала 12748835 грн. (11000000 *145 * 7,993).

Визначене Сумською митницею до сплати
ввізне мито склало 254976,70 грн.

Визначений Сумською митницею ПДВ склав
2600762,34 грн.

Різниця між митом визначеним до сплати
відповідачем та митом визначеним до
сплати позивачем склала 49236,88 грн.

Різниця між ПДВ визначеним до сплати
відповідачем та ПДВ визначеним до
сплати позивачем склала 502216,18 грн.

Суми ввізного мита в розмірі 49236,88 грн.
та ПДВ в розмірі 502216,18 грн. Сумською
митницею перераховано до Державного
бюджету України.

За заявою позивача придбаний товар
(фосфорити кальцію) митним органом було
випущено у вільний обіг з визначенням
митної вартості в розмірі 117 доларів
США за 1 метричну тону, що
підтверджується митною декларацією
від 30.05.2013 року №805130000/2013/006213.

ПАТ "Сумихімпром" вважає рішення
Сумської митниці від 30.05.2013 року
№805130000/2013/000100/1 про коригування митної
вартості товарів, протиправним та
таким, що підлягає скасуванню виходячи
з наступного.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 2 ст. 51 Митного кодексу України
митна вартість товарів, що ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Глава 9 Митного кодексу України регулює
методи визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, та порядок їх
застосування

Так, ст. 57 Митного кодексу України
встановлено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться в
Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за:

- основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

- другорядні:

а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на. основі додавання вартості
(обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно ч. 2 ст. 58 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

Норми ч. 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу
України позивачем виконано у повному
обсязі.

Як вбачається з картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України №805130000/2013/00106,
декларантом були надані наступні
документи: картка обліку особи, яка
здійснює операції з товарами,
залізничні накладні для внутрішнього
сполучення, коносамент №1 від 13.05.2013
року, платіжне доручення №180 від 02.04.2013,
рахунок - фактура (інвойс) №02968 від
15.05.2013 року, контракт №1409 КРТ від 14.09.2012
року, доповнення до контракту №5 від
21.02.2013 року та №8 від 30.04.2013 року, довідку
про проведення декларування валютних
цінностей доходів майна, що належать
резиденту України і знаходяться за її
межами, інформація про позитивні
результати
санітарно-епідеміологічного контролю
товару, інформація про позитивні
результати радіологічного контролю
товару, декларація про походження
товару.

Частиною 3 ст. 53 МК України передбачено,
що в разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

З наведеного вбачається, що
витребування додаткових документів
може мати місце тільки у випадку
наявності обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Крім того п.2 ч.4 ст. 54 МК України
передбачено обов'язок митного органу
надавати декларанту письмову
інформацію про причини, за яких
заявлена ним митна вартість не може
бути визнана.

Жодних обставин та доказів на
підтвердження того, що позивач в
декларації митної вартості зазначив не
всі складові числового значення митної
вартості, неправильно здійснив
розрахунок, вніс до декларації
недостовірні або неточні відомості,
або що надані митному органу документи
містили розбіжності, ознаки підробки
або не всі відомості, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості задекларованих товарів
митним органом не доведено.

В декларації митної вартості не
зазначено жодних підстав для
витребування додаткових документів.

Проте, підставою для прийняття
відповідачем оскаржуваного рішення
стало ненадання позивачем на вимогу
митного органу додаткових документів,
а саме: договір (угоду) із третіми
особами пов'язаний з договором на
поставку товарів, митна вартість яких
визначається, рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснювались за умовами визначеними
контрактом, рахунки про сплату
комісійних, посередницьких послуг,
пов'язаних із виконанням умов договору,
виписку з бухгалтерської документації,
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прас-листи) виробника товару, копію
митної декларації країни відправника,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями

Вимоги відповідача про надання
зазначених вище документів є не лише
безпідставними, а й такими що прямо
суперечить ч. 3 ст. 53 МК України,
оскільки норма даної статті МК містить
вичерпний перелік документів, які має
право витребовувати митний орган та
обставини за якими виникає таке право
вимоги.

Такою обставиною є "пов'язаність
додаткових документів з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається".

Контракт №1409 RPT від 14.09.2012 року не
містить положень стосовно третіх осіб
(їх прав чи обов'язків) пов'язаних з його
виконанням. Поставка товару
здійснювалась на умовах CIF порт
Миколаїв. Тобто, доставка товару до
порту призначення здійснюється за
рахунок продавця в зв'язку з чим у
декларанта не виникало необхідності у
залучені третіх осіб (перевізників і
таке інше).

Згідно контракту ПАТ "Сумихімпром" є
покупцем, а не продавцем товару.
Рахунків будь-яким особам підприємство
не виставляло і не могло виставляти.
Відповідно відсутні будь-які
документи, що стосуються відчуження
товару.

Митна вартість товару визначалась
підприємством на підставі контрактної
ціни з продавцем товару який не є його
виробником. Права вимоги, тим більше
обов'язку вимагати будь-яких
документів у виробника ПАТ
"Сумихімпром" не має.

Отже, ненадання позивачем на вимогу
митного органу додаткових документів
зумовлено об'єктивними причинами - їх
відсутністю.

Відповідно до ст. 318 МК України митний
контроль передбачає виконання митними
органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

В свою чергу п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України
передбачено, що орган доходів і зборів
під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний надавати
декларанту або уповноваженій ним особі
письмову інформацію про причини, за
яких заявлена ними митна вартість не
може бути визнана.

Разом з тим, застосовуючи другорядний
метод визначення митної вартості
товарів / митний орган не зазначив, які
саме обставини не підтверджені
позивачем та не надав доказів того, що
документи, подані позивачем для
митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації, що є
порушенням вимог ст. 318 та 49 МК України.

Таким чином, позивач вважає, що
оскаржуване рішення не відповідає
вимогам чинного законодавства щодо
законності та обґрунтованості, а тому є
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив в задоволенні позову відмовити,
вважає, що оскаржене рішення прийнято з
дотриманням вимог митного
законодавства.

Заслухавши доводи представників
сторін по справі, дослідивши матеріали
справи, оцінивши докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30.05.2013 року
Сумською митницею прийнято рішення
№805130000/2013/000100/1 про коригування митної
вартості товарів на рівні 145 доларів
США за 1 тону метричну, другорядним
методом - за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів (б) та
видано картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів комерційного призначення
№805130000/2013/00106 (а.с.47-48, 49-50).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд виходить з правомірності
прийняття митним органом
оскаржуваного рішення.

З матеріалів справи судом встановлено,
що 14.09.2012 року між ПАТ „Сумихімпром"
(покупець) та компанією „Tolexis Iternational"
(продавець) укладено контракт №1409 RPT,
відповідно до якого продавець
зобов'язується поставити покупцю
фосфорити Сирійського виробництва на
умовах CIF порт Миколаїв (в редакції
ІНКОТЕРМС-2000 метричних (а.с.8-13).

В межах виконання господарських
зобов'язань між ПАТ "Сумихімпром" та
компанія "Tolexis International" укладено
додаткову угоду №5 від 21.02.2013 р., згідно
якої сторони визначили ціну товару 1
(фосфорити виробництва Алжир) в розмірі
117,00 доларів США за 1 метричну тону (а. с.
15).

З метою митного оформлення 11000000,00 кг
фосфоритів кальцію позивачем до
Сумської митниці було подано митну
декларацію (МД) від 30.05.2013 р.
№805130000/2013/006206 з визначенням митної
вартості товару в розмірі 10286991 грн. за
методом 1, тобто за ціною договору щодо
товару, який імпортується (117,00 доларів
США за 1 метричну тону).

30.05.2013 року Сумською митницею прийнято
рішення №805130000/2013/000100/1 про коригування
митної вартості товарів на рівні 145
доларів США за 1 тону метричну,
другорядним методом - за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів (б)
(ст. 57 МК України).

За заявою позивача придбаний товар
(фосфорити кальцію) митним органом було
випущено у вільний обіг з визначенням
митної вартості в розмірі 117 доларів
США за 1 метричну тону, що
підтверджується митною декларацією
від 30.05.2013 року №805130000/2013/006213.

Суд зазначає, що відносини, пов'язані із
справлянням митних платежів,
регулюються Митним кодексом України

Відповідно до ст.318 Митного кодексу
України, митному контролю підлягають
усі товари, транспортні засоби
комерційного призначення, які
переміщуються через митний кордон
України. Митний контроль здійснюється
виключно митними органами відповідно
до цього Кодексу та інших законів
України.

У свою чергу, згідно з ч. 1-3 ст.54 Митного
кодексу України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України,
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч. 5. ст. 58 Митного кодексу
України, ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, - це
загальна сума всіх платежів, які були
здійснені або повинні бути здійснені
покупцем оцінюваних товарів продавцю
або на користь продавця через третіх
осіб та/або на пов'язаних із продавцем
осіб для виконання зобов'язань
продавця.

Відомості про митну вартість
застосовуються для: 1) нарахування
митних платежів; 2) застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; 3) ведення митної статистики; 4)
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки (ст. 50 МК
України).

Згідно із ч. 2 ст. 51 Митного кодексу
України, митна вартість товарів, що
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
визначається відповідно до глави 9
цього Кодексу.

Так, згідно з положеннями глави 9
Митного кодексу України, зокрема,
згідно з ч. 1 ст. 57 МК України, визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: 1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні, зокрема: ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції)
(ч. 2 ст. 57 МК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 58 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість не
може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи, зазначені у пункті 2 частини
першої статті 57 цього Кодексу.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної тості
товарів митний орган визнає заявлену
декларантом, або уповноваженою ним
особою, митну вартість чи приймає
письмове рішення про її коригування.

Згідно з ч. 6 ст. 54 Митного кодексу
України, митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: 1) невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; 2) неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; 3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

При цьому слід зазначити, що
відповідно до ч.2 статті 334 Митного
кодексу України, особи, які переміщують
товари, транспортні засоби
комерційного призначення через митний
кордон України, зобов'язані надавати
митним органам документи та відомості,
необхідні для здійснення митного
контролю, в усній, письмовій та/або
електронній формі.

Відповідно до підпунктів 2.4 - 2.7, 2.9 - 2.10
пункту 2 розділу 2 Методичних
рекомендацій щодо роботи посадових
осіб митних органів з аналізу,
виявлення та оцінки ризиків при
здійсненні контролю правильності
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, затверджених наказом
Державної митної служби України від
13.07.2012 № 362 (далі - Методичні
рекомендації щодо роботи посадових
осіб митних органів), робота посадових
осіб з аналізу, виявлення та оцінки
ризиків здійснюється шляхом, зокрема:

- порівняння рівня заявленої митної
вартості товарів з наявною у митного
органу інформацією про рівень цін на
такі товари або вартість прямих витрат
на їх виробництво, у тому числі
сировини, матеріалів та/або
комплектувальних виробів, які входять
до складу товарів.

- порівняння рівня заявленої митної
вартості товарів з рівнем митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, митне оформлення
яких вже здійснено.

- перевірки наявності взаємозв'язку
продавця та покупця.

- перевірки інформації, наданої
декларантом або уповноваженою особою,
при продажу товарів між пов'язаними
особами, щодо наближеності митної
вартості товарів, визначеної основним
методом до однієї з операцій, які
наведені у частині вісімнадцятій
статті 58 Кодексу.

- перевірки наявності
знижок/нарахувань з/до ціни оцінюваних
товарів, перевірки наявності продажу
оцінюваних товарів на експорт в
Україну.

Разом з тим, в процесі дослідження
інформаційних даних товаросупровідних
документів та перевірки достовірності
складових митної вартості товарів,
заявлених позивачем у митній
декларації року, посадовою особою
митного поста "Суми-центральний"
Сумської митниці встановлено наступні
обставини.

Поставка даного товару здійснювалась
за зовнішньоекономічним контрактом
купівлі-продажу № 1409 RPT від 14 вересня 2012
року, укладеним позивачем із "Tolexis
International Limited".

Відповідно до Додаткової угоди №2 від
23.10.2012 року до контракту №1409RPT від 14.09.2012
року покупець здійснює попередню
оплату товару у розмірі 100% вартості
партії, яка підлягає відвантаженню на
протязі 5-ти календарних днів з дня
відвантаження або передплата (а.с.14).

Згідно з пунктом 5.13 зазначеного
контракту датою постачання є дата
прибуття судна в порт розвантаження.
Дата відвантаження - дата коносамента.

З матеріалів справи, судом встановлено,
що позивачем надано до суду платіжне
доручення від 02.04.2013 року №180 про сплату
3 075 086,00 дол. США.

Проте, суд не приймає в якості доказу
щодо підтвердження заявленої ціни
товару зазначене платіжне доручення,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 статті 53 Митного
кодексу України документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є в тому числі, якщо рахунок сплачено, -
банківські платіжні документи, що
стосуються оцінюваного товару.

Згідно коносамента №1 відвантаження
товару здійснено 13.05.2013 року.

Проте, позивачем не надано пояснення
факту, що в рахунку від 15.05.2013 року №02968
міститься зобов'язання здійснити
розрахунок впродовж 5 днів з дати
відвантаження (тобто з 13.05.2013 року).

Суд зазначає, що платіжне доручення №180
від 02.04.2013 року, яке надавалося
декларантом позивача на підтвердження
сплати товару за митною декларацією №
805130000/2013/006205 від 30.05.2013 року, також було
надано до інших поставок товару: за
митною декларацією № 805130000/2013/006207 від
30.05.2013 року та № 805130000/2013/006206 від 30.05.2013
року. Згідно митної декларації №
805130000/2013/006205 ціна товару складала 1517030,40
дол. США; за митною декларацією №
805130000/2013/006207 ціна товару 885600,00 дол. США;
та за митною декларацією № 805130000/2013/006206
ціна товару 1287000,00 дол. США. Ціна товару
за всіма митними деклараціями склала 3
689 630,40 дол. США, а платіжне доручення яке
позивач надавав до кожної з цих
поставок товару як підтвердження
сплати на суму 3 075 086 дол. США, що
свідчить про недостовірність
відомостей наданих декларантом.

Також, суд зазначає, що надане
позивачем платіжне доручення не
містить посилання на інвойс, тобто
неможливо ідентифікувати зазначену
проплату партії товару, який заявлений
у МД № 805130000/2013/006205 .

Отже, суд приходить до висновку, що на
час здійснення митного оформлення у
Сумської митниці Міндоходів були
відсутні дані, на підставі яких можливо
встановити, що платіжним дорученням
№180 здійснено саме передплату по цій
поставці товару.

Відповідно до частини другої статті 52
Митного Кодексу декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані
декларувати достовірні відомості про
визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

Отже, на момент декларування позивачем
імпортованої партії товару, подання до
митного органу недостовірного
платіжного документу було з боку
Позивача в особі його декларанта
порушенням вимог частини другої статті
53 Митного кодексу України.

Враховуючи виявлені розбіжності та
керуючись положенням частини 3 ст.53
Митного кодексу України, посадовою
особою митного органу були письмово
запитані у позивача додаткові
документи на підтвердження заявленою
митної вартості (перелік зазначений на
зворотній стороні основного аркуша
декларації митної вартості), а саме:

- договір із третіми особами пов'язаний
з договором на поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

- рахунки про сплату платежів третім
особам на користь продавця якщо такі
платежі здійснюються за умовами
визначені договором;

- виписку з бухгалтерської
документації;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями та інформація біржових
організацій про вартість товару або
сировини;

- рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору;

- каталоги, специфікації прейскуранти
(прас - листи) виробника товару;

- копію митної декларації країни
відправлення.

Декларант ознайомився із письмовою
вимогою митного органу щодо надання
додаткових документів.

Між митним органом та декларантом з
метою вибору підстав та методу
визначення митної вартості було
проведено процедуру консультації.

Зазначена обставина зафіксовано
записами посадової особи митного
органу та декларанта на зворотному
боці декларації митної вартості.

Частиною 9 статті 58 Митного кодексу
України передбачено, що розрахунки
згідно із цією статтею (для
застосування методу визначення митної
вартості за ціною договору) робляться
лише на основі об'єктивних даних, що
підтверджуються документально та
піддаються обчисленню.

Згідно з ч.2 статті 58 Митного кодексу
України, метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право,
зокрема, упевнюватися в достовірності
або точності будь-якої заяви, документа
чи розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості
(частина п'ята статті 54 Митного кодексу
України).

Так, у відповідності до ч.3 статті 53
Митного кодексу України у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності або не
містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати додаткові
документи.

Згідно з ч. 21 статті 58 Митного кодексу
України, використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості
повинні бути об'єктивними, піддаватися
обчисленню та підтверджуватися
документально.

У відповідності до ч.5 статті 54 Митного
кодексу України, митний орган з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право, зокрема, упевнюватися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи розрахунку, поданих
для цілей визначення митної вартості, а
у випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Разом з тим, пунктом 6 Указу Президента
України від 25 серпня 1994 року
встановлено, що при здійсненні
суб'єктами підприємницької діяльності
України експортних та імпортних
операцій безпосередньо або через
зовнішньоторговельного посередника
контактні (зовнішньоторговельні) ціни
мають відповідати цінам, що склалися чи
складатимуться на відповідний товар на
ринку експорту чи імпорту на момент
здійснення експортної, імпортної
операції. Відповідальність за
обґрунтування цін за
зовнішньоекономічними контрактами
покладається на суб'єктів
підприємницької діяльності.

З урахуванням вищевикладених обставин,
суд погоджується з висновками
відповідача про те, що декларантом
позивача заявлені неповні,
необ'єктивні та непідтверджені
документально відомості про митну
вартість товару.

Згідно ч.2-3 статті 58 Митного кодексу
України передбачено, що метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом
застосовуються другорядні методи.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності (частина
четверта статті 57 Митного кодексу
України).

У зв'язку з викладеним, з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості
імпортованих товарів за іншим методом,
між митним органом і декларантом
проведено консультацію, про що
зроблено відповідний запис на
зворотному боці вищезазначеної
декларації митної вартості.

При цьому, декларантом власноручно
вчинено запис про те, що консультацію
проведено (а. с. 44).

Відповідно до ч.1-2 статті 59 Митного
кодексу України, у разі якщо митна
вартість оцінюваних товарів не може
бути визначена згідно з положеннями
статті 58 цього Кодексу, за основу для її
визначення береться вартість операції
з ідентичними товарами, що продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу
визначення митної вартості за основу
береться прийнята митним органом
вартість операції з ідентичними
товарами з дотриманням умов,
зазначених у цій статті. При цьому під
ідентичними розуміються товари,
однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими, як: фізичні характеристики;
якість та репутація на ринку; країна
виробництва; виробник.

Ціна договору щодо ідентичних товарів
береться за основу для визначення
митної вартості товарів, якщо ці товари
ввезено приблизно в тій же кількості та
на тих же комерційних рівнях, що й
оцінювані товари. У разі відсутності
такого продажу використовується
вартість операції з ідентичними
товарами, що продавалися в Україну в
іншій кількості та/або на інших
комерційних рівнях. При цьому, їх ціна
коригується з урахуванням зазначених
розбіжностей незалежно від того, чи
веде це до збільшення або зменшення
вартості. Інформація, що
використовується при здійсненні
коригування, повинна бути
документально підтверджена.

Отже, Сумською митницею, з урахуванням
приписів ст.ст. 51, 53-55, 59, 61 Митного
кодексу України та зважаючи на
неможливість застосування першого
методу визначення митної вартості,
було правомірно прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів
від 30.05.2013 року №805130000/2013/000100/1
відповідно за другорядним методом .

Таким чином, суд приходить до висновку,
що Сумська митниця діяла на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені чинним законодавством
України з питань державної митної
справи, а тому підстави для визнання
протиправним і скасування рішення про
коригування митної вартості товарів
відсутні.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Публічного акціонерного
товариства "Сумихімпром" до Сумської
митниці Міндоходів про скасування
рішення та стягнення коштів -
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Сумихімпром" (40012, м. Суми,
вул. Харківська, п/в12, код 05766356) на
користь Державного бюджету України
судовий збір в розмірі 3 485 (три тисячі
чотириста вісімдесят п'ять) грн. 03 коп.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
С.В. Воловик

З оригіналом згідно

Суддя
С.В. Воловик

Повний текст постанови складений 28.01.2014
року.