Справа № К/9991/17819/12-С
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/17819/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів Гаманка
О.І.,

Загороднього
А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Міністерства внутрішніх справ України
про визнання дій неправомірними та
стягнення одноразової грошової
допомоги при звільнені,

встановила:

У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Міністерства
внутрішніх справ України про визнання
дій неправомірними та стягнення
одноразової грошової допомоги при
звільнені.

Постановою Яворівського районного
суду Львівської області від 31 жовтня 2011
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково. Визнано протиправним дії
та стягнуто з Міністерства внутрішніх
справ України на користь позивача 27619,68
грн. не нарахованої одноразової
грошової допомоги при звільненні з
органів внутрішніх справ. В решті
позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10 лютого 2012
року скасовано постанову
Яворівського районного суду
Львівської області від 31 жовтня 2011 року
та прийнято нову постанову про
відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
просить, рішення суду апеляційної
інстанцій скасувати, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає, оскільки рішення суду
апеляційної інстанції постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судового
рішення.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що наказом МВС України
№1153 о/с від 29.05.2009 ОСОБА_2 був
звільнений з органів внутрішніх справ
України з посади начальника відділу з
обслуговування Львівської залізниці
управління по боротьбі з організованою
злочинністю Управління МВС України на
залізничному транспорті, у відставку
(із зняттям з військового обліку), за
пунктом 65 «а» (за віком) відповідно до
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України. При
звільненні позивачу була виплачена
одноразова грошова допомога в розмірі
50 % місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби.
Не погоджуючись з визначеним та
виплаченим відповідачем розміром
грошової допомоги ОСОБА_2 звернувся до
суду.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що при визначенні позивачу
одноразової грошової допомоги при
звільненні слід було виходити з
розміру місячного грошового
забезпечення позивача 5835,13 грн., а не
3533,50 грн., оскільки після незаконного
звільнення з посади, подальшого
поновлення, фактично перебуваючи в
розпорядженні Управління МВС України
на транспорті, отримував меншу суму
грошового забезпечення, то при
розрахунку одноразової грошової
допомоги при звільненні з органів
внутрішніх справ необхідно було
виходити з суми грошового
забезпечення, яке позивач отримував до
незаконного звільнення.

Разом з цим, такі висновки суду першої
інстанції є помилковими з огляду на
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених З військової служби,
та деяких інших осіб» (в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що особам
рядового, сержантського, старшинського
та офіцерського складу та деяким іншим
особам, які мають право на пенсію за
цим Законом та звільняються зі служби
за віком, станом здоров'я чи у зв'язку із
скороченням штатів або проведенням
організаційних заходів, закінченням
строку контракту, систематичним
невиконанням умов контракту
командуванням, виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби. Частиною 4
статті 9 цього ж Закону передбачено, що
виплата зазначеної в частині першій
одноразової грошової допомоги при
звільненні зі служби здійснюється,
зокрема Міністерством внутрішніх
справ України, за рахунок коштів
Державного бюджету України,
передбачених на їх утримання.

Частиною 1 пункту 10 Постанови Кабінету
Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про
порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей»(в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що особам
начальницького складу органів
внутрішніх справ, які звільняються зі
служби за віком виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
50 відсотків місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби.

Вимогами пункту 14 зазначеною постанови
встановлено, що одноразова грошова
допомога, передбачена пунктом 10 цієї
постанови, виплачується зокрема
Міністерством внутрішніх справ
України за рахунок коштів, виділених у
державному бюджеті для їх утримання.

Враховуючи, що ОСОБА_2 було звільнено з
Міністерства внутрішніх справ України,
то виплата одноразової грошової
допомоги має здійснюватися у порядку
та розмірах, передбачених постановою
Кабінету Міністрів України «Про
порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» від 17.07.1992
№ 393, що і було здійснено відповідачем.

Відповідно до частини 8 статті 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби та
деяких інших осіб» особам
офіцерського складу, прапорщикам і
мічманам, військовослужбовцям
надстрокової служби і військової
служби за контрактом та деяким іншим
особам, які поновлені на військовій
службі, службі в органах внутрішніх
справ, державної пожежної охорони,
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України, органах
і підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі України
і призначені на посади з меншим, ніж
попередній, посадовим окладом, пенсії
обчислюються (за їх згодою) з
посадового окладу, який вони
отримували до звільнення. У разі
одночасного поновлення та звільнення
таких осіб зі служби пенсія їм
обчислюється з посадового окладу, який
вони отримували до незаконного
звільнення.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції
щодо безпідставності посилання суду
першої інстанції на необхідність
враховувати при виплаті грошової
допомоги при звільненні положення
частини 8 статті 43 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб», оскільки дана
норма закону регулює питання
застосування розміру посадового
окладу при обчисленні пенсії і не
підлягає до використання при
визначенні розміру одноразової
грошової допомоги при звільненні з
органів внутрішніх справ.

Враховуючи викладене колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10 лютого 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх
справ України про визнання дій
неправомірними та стягнення
одноразової грошової допомоги при
звільнені - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
О.І. Гаманко

А.Ф. Загородній