Справа № 2а-2826/11
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-2826/11
Головуючий у 1-й інстанції: Сенін В.Ю.
Суддя-доповідач: Коротких А.
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Коротких А.Ю.,

суддів:
Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову Голосіївського районного
суду м. Києва від 21 вересня 2011 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду
України в Голосіївському районі м.
Києва ради про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії,-

В С
Т А Н О В И В :

Главою 6 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено
особливості провадження в окремих
категоріях адміністративних справ.
Зокрема, частиною першою ст.183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка є імперативною нормою,
встановлюється перелік
адміністративних справ щодо яких
обов'язково застосовується скорочене
провадження. Проте, частиною другою
цієї статті передбачається можливість
розгляду в скороченому провадженні за
умови, що вимоги не стосуються прав,
свобод, інтересів та обов'язків третіх
осіб. Тобто, лише у випадку залучення до
участі у справі третіх осіб
адміністративна справа не може бути
розглянута в скороченому провадженні.

Крім того, зазначені у частині першій
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративні
справи щодо яких застосовується
скорочене провадження, можуть бути
розглянуті не у скороченому
провадженні у випадку, передбаченому
частиною четвертою ст.183-2 цього Кодексу
з обов'язковим постановленням
відповідної ухвали.

При відкритті провадження в
адміністративних справах за позовними
вимогами, зазначеними у частині першій
ст.183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України, суди першої
інстанції мають зазначати, що саме
скорочене провадження відкривається в
адміністративній справі, а постанови
суду першої інстанції за результатом
розгляду таких справ мають містити
виключно відомості, зазначені у
частині шостій цієї статті.

Тому порушення судом першої інстанції
особливості провадження справи, а саме
розгляд її не у скороченому
провадженні, не є перешкодою для
апеляційного її розгляду в порядку
письмового провадження, в зв'язку з чим
і оскарження постанови суду першої
інстанції здійснюється в порядку,
передбаченому частинами
восьмою-десятою ст.183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Крім того, порушення судом першої
інстанції норм процесуального права не
призвели до неправильного вирішення
справи.

Постановою Голосіївського
районного суду м. Києва від 21 вересня 2011
року в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим
рішенням, позивач подала апеляційну
скаргу, в якій просить суд апеляційної
інстанції скасувати рішення суду
першої інстанції та прийняти нове, яким
позов задовольнити повністю.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є дочкою померлого учасника
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
особи, що постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1-ї
категорії. Згідно з експертним
висновком Харківської міжвідомчої
експертної комісії смерть ОСОБА_4
настала внаслідок захворювання,
пов'язаного з роботами по ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 8-14).

З 01 березня 2009 року позивачу
виплачується пенсія по втраті
годувальника відповідно до Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в розмірах,
що передбачені ст.ст. 52, 54 зазначеного
закону.

06.06.2011 року позивач звернулась із
заявою до відповідача про призначення
їй основної та додаткової пенсій у
зв'язку із втратою годувальника,
відповідно до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", проте їй
було відмовлено.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" на кожного
непрацездатного члена сім'ї, який був
на утриманні годувальника
призначається щомісячна компенсація, в
розмірі 50 процентів мінімальної пенсії
за віком незалежно від пенсії,
передбаченої законодавством України.

Згідно з ст. 54 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
можуть призначатися за бажанням
громадянина із заробітку, одержаного
за роботу у зоні відчуження в 1986-1990
роках, у розмірі відшкодування
фактичних збитків, який визначається
згідно з законодавством, без обмеження.

Стаття 50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" визначає, що особам,
віднесеним до 1 категорії, а саме
інвалідам 1, 2, 3 груп та дітям інвалідам,
а також хворим внаслідок
Чорнобильської катастрофи на
променеву хворобу призначається
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що позивач не відносяться
до жодної із зазначених категорій.

Відповідно до ст. 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" державна
пенсія призначається особам,
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорії, а саме:
інвалідам з числа учасників ліквідації
наслідків аварії на ЧАЄС та потерпілим
від Чорнобильської катастрофи, щодо
яких встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою, хворим внаслідок
Чорнобильської катастрофи на
променеву хворобу призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду
заподіяну здоров'ю, а саме інвалідам 1, 2,
3 груп та дітям інвалідам, а також
хворим внаслідок Чорнобильської
катастрофи на променеву хворобу. В
судовому засіданні першої інстанції
встановлено, що позивач не відносяться
до вищезазначених категорій.

Крім того, жодна стаття Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" не містить
посилання на те, що пенсія у зв'язку з
втратою годувальника має складатися з
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду заподіяну здоров'ю.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що позовні
вимоги є необґрунтованими, а тому
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно із частиною десятою ст. 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі оскарження в
апеляційному порядку постанови,
прийнятої у скороченому провадженні,
ухвала суду апеляційної інстанції по
такій справі є остаточною і оскарженню
не підлягає.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального права. За таких підстав
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 183-2, 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову
Голосіївського районного суду м. Києва
від 21 вересня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку,
визначеному ст. 254 КАС України та не
підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:
Коротких А.Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н.М.

.

Головуючий суддя
Коротких А. Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.