Справа № 2а-4419/09/0770
Суддя: Запотічний І.І.
Дата ухвалення: 2014-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2014 року
Справа № 33007/10/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Запотічного І.І.,

суддів:
Довгої О.І., Ліщинського А.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційні
скарги Державної судової
адміністрації України та
Територіального управління державної
судової адміністрації в Закарпатській
області на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 08
вересня 2010 року у адміністративній
справі №2а-4419/09/0770 за
позовом ОСОБА_1 до Державної судової
адміністрації України,
Територіального управління державної
судової адміністрації в Закарпатській
області, Державного казначейства
України про визнання протиправними дій
та зобов'язання провести перерахунок
заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовом до
Територіального управління державної
судової адміністрації в Закарпатській
області (далі відповідач 1, ТУ ДСА в
Закарпатській області), Державної
судової адміністрації України (далі
відповідач 2, ДСА України), Державного
казначейства України (далі відповідач
3, Держазначейство України) про
визнання протиправною відмови ТУ ДСА в
Закарпатській області та ДСА України в
проведені перерахунків заробітної
плати за період з 01.01.2006 року по 01.06.2009
року в зв'язку з визнанням незаконними
п. 4-1 та п. 5 Постанови КМ України «Про
оплату праці та щомісячне грошове
утримання судів» від 03.09.2005 року за № 865,
зобов'язання ТУ ДСА в Закарпатській
області та ДСА України провести
перерахунок заробітної плати та
щомісячного грошового (довічного)
утримання за період з 01.01.2006 року по
01.06.2009 року та стягнути з
Держказначейства України суми
перерахованої заробітної плати та
щомісячного грошового (довічного)
утримання.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
гарантії незалежності суддів, які
передбачені Конституцією України та
Законами України «Про судоустрій»,
«;Про статус суддів», не можуть бути
скасовані чи змінені у бік зниження
іншими нормативними актами України.
Проте, постановою Кабінету Міністрів
України «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року №865» від 31 грудня
2005 року за №1310 постанову
Кабінету Міністрів України від 03
вересня 2005 року №865 доповнено пунктом 4
- 1, яким встановлено, що розміри
посадових окладів, передбачених цією
постановою, встановлюються виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
332 гривні і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати
перерахунок не провадиться. Постановою
Печерського районного суду м. Києва від
19 березня 2007 року вказаний пункт
постанови визнано протиправним та
скасовано. Незважаючи на це, Державна
судова адміністрація України
продовжує нараховувати та виплачувати
заробітну плату з розрахунку
мінімальної заробітної плати у розмірі
332 гривні, що є порушенням їхніх прав, як
суддів, на оплату праці, яка повинна
нараховуватися та виплачуватися,
виходячи із встановленого законами про
Державний бюджет України на відповідні
роки, розміру мінімальної заробітної
плати.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 08.09.2010 р.
позов задоволено частково. Визнано
протиправною бездіяльність Державної
судової адміністрації України щодо не
нарахування та не виплати
перерахованої заробітної плати судді
Виноградівського районного суду
Закарпатської області ОСОБА_1.
Зобов'язано Державну судову
адміністрацію України провести
перерахунок та виплату
проіндексованої заробітної плати
судді Виноградівського районного суду
Закарпатської області ОСОБА_1 за
період з 19 серпня 2009 року по 1
березня 2010 року з розрахунку
мінімальної заробітної плати,
встановленої законами про Державний
бюджет України на 2009 - 2010 роки. В
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, апеляційна скарги
подані Державною судовою
адміністрацією України та
Територіальним управлінням державної
судової адміністрації в Закарпатській
області.

Державна судова адміністрація України
та Територіальне управління державної
судової адміністрації в Закарпатській
області у апеляційній скарзі
зазначають, що постанова суду першої
інстанції є незаконною та
необґрунтованою, прийнятою з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та висновки суду
не відповідають обставинам справи.
Посилаються на неправильне
застосування норм Закону України «Про
судоустрій України», Закону України
«Про оплату праці», Бюджетного кодексу
України, Постанови Кабінету Міністрів
України від 03.09.2005 р. № 865 «Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
судді» та просять постанову суду
першої інстанції в частині задоволення
позову скасувати та прийняти
постанову про відмову в позові.

Сторони в судове засідання не з'явились
хоча належним чином були повідомлені
про дату судового засідання.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України,
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги Державної
судової адміністрації України та
Територіального управління Державної
судової адміністрації в Закарпатській
області підлягають до задоволення,
виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується наступне.
Відповідно до довідки ТУ ДСА в
Закарпатській області від 22.05.2009 року
за № 938, ОСОБА_1 з 04.07.2007 року працює на
посаді судді Виноградівського
районного суду Закарпатської області.

Посадовий оклад судді
Виноградівського районного суду
Закарпатської області встановлено в
розмірі 2490,00 грн. Розмір вказаного
посадового окладу визначено схемою
посадових окладів керівників та суддів
місцевих загальних судів, відповідно
до додатку 6 постанови Кабінету
Міністрів України від 03.09.2005 року № 865, з
розрахунку 7,5
мінімальних заробітних плат.

Суд першої інстанції позов задовольнив
частково з тих підстав, що починаючи з
19 серпня 2009 року нарахування
заробітної плати позивачу проводилось
без урахування нормативних актів, що
регулюють умови оплати праці суддів,
застосування яких згідно з чинним
законодавством та Конституцією
України є обов'язковим. Відповідно до п.
4 - 1 та додатку 4 постанови Кабінету
Міністрів України 03 вересня 2005 за №865
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» посадові оклади
позивачу визначалися з розрахунку
мінімальної заробітної плати в розмірі
332 гривні і їх перерахунок за період з
19 серпня 2009 року до 01 березня 2010
року не провадився у відповідності до
встановленої законом величини
мінімальної заробітної плати.

Проте, колегія суддів апеляційного
суду з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не може, оскільки
вони не відповідають фактичним
обставинам та суперечать нормам
матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 92, 126 Конституції
України статус суддів визначається
виключно Конституцією і законами
України, які повинні гарантувати
незалежність і недоторканість суддів.

Відповідно до ч. 3 статті 11 Закону
України «Про статус суддів» (у
редакції, що була чинною на час
виникнення спірних правовідносин)
гарантії незалежності судді, включаючи
заходи його правового захисту,
матеріального і соціального
забезпечення, передбачені цим Законом,
поширюються на всіх суддів України і не
можуть бути скасовані чи знижені
іншими нормативними актами України і
Автономної Республіки Крим.

Конституційний Суд України у своєму
рішенні №8 - рп/2005 роз'яснив, що за
змістом ст. 126 Конституції України
положення ч. 3 ст. 11 Закону України «Про
статус суддів» у взаємозв'язку із ч. 8
ст. 14 Закону України «Про судоустрій
України» треба розуміти як таке, що
гарантує досягнутий рівень
незалежності суддів і забороняє при
прийнятті нових законів та інших
нормативних актів, внесенні змін до них
скасовувати чи звужувати існуючі
гарантії незалежності суддів, у тому
числі заходи їх правового захисту та
матеріального і соціального
забезпечення.

Згідно із ст. 44 Закону України «Про
статус суддів» (чинного на час
виникнення спірних правовідносин)
заробітна плата судді, як складова його
матеріального і соціально - побутового
забезпечення, є елементом статусу
судді. Вона складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. У свою чергу посадовий оклад
судді не може бути меншим від 80
відсотків посадового окладу голови
суду, в якому працює суддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України
«Про оплату праці», умови та розміри
оплати праці працівників установ та
організацій, що фінансуються з
державного бюджету, визначаються
Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного Закону 30
червня 2005 року та 03 вересня 2005 року
Кабінет Міністрів України прийняв
постанови відповідно: №514 «Про оплату
праці Голови, першого заступника та
заступника Голови Верховного суду»,
абзацом другим пункту 1 якої було
визначено, що посадовий оклад Голови
Верховного Суду України з 01 червня 2005
року становить 15 розмірів мінімальної
заробітної плати та №865 «Про оплату
праці суддів», якою затверджена Схема
посадових окладів голови та заступника
голови судової палати, голови
Військової судової колегії, секретаря
Пленуму та суддів Верховного Суду
України, керівників та суддів вищих
спеціалізованих судів, апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів.

До набрання чинності постановою
Кабінету Міністрів України від 03
вересня 2005 року № 865, яка
повинна була набрати чинності з 01 січня
2006 року, постановою Кабінету Міністрів
України від 21 грудня 2005 року № 1243
«Питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів» було зафіксовано розрахункову
величину для обчислення посадових
окладів, зокрема, суддів, у розмірі 332
гривні, тобто у розмірі, визначеному з 01
вересня 2005 року Законом України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік».

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року №1310 «Про внесення
змін до постанови Кабінету Міністрів
України від 03 вересня 2005 року № 865», до
набрання нею чинності, постанову було
доповнено пунктом 4 - 1, згідно з яким
також встановлено, що розміри
посадових окладів, передбачені
постановою від 03 вересня 2005
року № 865, встановлюються виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати в
сумі 332 гривні і у подальшому при
підвищенні мінімальної заробітної
плати їх перерахунок не провадиться.

Таким чином, у зв'язку з прийняттям
Кабінетом Міністрів України
зазначених постанов значно збільшено
оклади суддям та головам судів.

Оскільки вказана постанова у редакції
до внесення доповнень згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року №1310 не була
введена в дію, то підстав для висновку
про те, що таким рішенням Кабінетом
Міністрів України звужуються існуючі
гарантії незалежності суддів немає.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року №865
встановлювалися надбавки та доплати за
виконання особливо важливої роботи, за
науковий ступінь, виплати для
вирішення соціально - побутових питань,
а також визначався порядок
преміювання, а не зменшувалися виплати.

Також вони не передбачають будь - якої
заборони щодо застосування до грошових
доходів суддів, як і до доходів інших
громадян, механізму їх підвищення
шляхом індексації відповідно до
положень Закону України «Про
індексацію грошових доходів громадян».

Відтак Кабінет Міністрів України при
прийнятті оскаржуваних постанов не
зменшив розрахунок посадових окладів
суддів, а отже й не обмежив
матеріальний і соціальний захист
суддів.

Вказані вище обставини є безсумнівною
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та прийняття
нової постанови про відмову у
задоволенні позову з наведених вище
підстав.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судові рішення повинні бути
законними і обґрунтованими.

Судом першої інстанції порушено норми
матеріального права та неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, що призвело до ухвалення
незаконного рішення, яке підлягає
скасуванню з підстав визначених ст. 202
КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги може своєю
постановою змінити постанову суду
першої інстанції або прийняти нову
постанову, якими суд апеляційної
інстанції задовольняє або не
задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
відповідачів підлягають задоволенню,
постанова суду першої інстанції
скасуванню та апеляційним судом
приймається нова постанова про відмову
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з
наведених вище підстав.

Керуючись статтями 160, 167, 195, 197, 198, 202, 205,
207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Державної судової
адміністрації України та
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Закарпатській області задовольнити.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 08 вересня
2010 року у адміністративній справі
№2а-4419/09/0770 скасувати та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після надіслання її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя І.І.Запотічний

Судді О.І.Довга

А.М.Ліщинський