Справа № 2а-1854/11
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-1854/11
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

30 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддівБорисюк Л.П.,
Петрика І.Й., Собківа Я.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 31 жовтня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Управління праці та
соціального захисту населення
Виконавчого комітету Бориспільської
міської ради Київської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання провести нарахування та
виплату допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею 3-річного віку, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 31 жовтня 2011 року в задоволенні
позову відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197
КАС України, якою передбачено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої ст. 183-2 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач - ОСОБА_4 є матір'ю малолітньої
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про її
народження серії НОМЕР_1, виданого 29
жовтня 2010 року Відділом реєстрації
актів цивільного стану
Бориспільського міськрайонного
управління юстиції Київської області.
При цьому, позивач є особою, яка
фактично здійснює догляд за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

На момент проведення виплат, позивач не
працювала та не є застрахованою особою
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. Допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трьохрічного віку, виплачувалася їй з
урахуванням обмежень, встановлених
Законами України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» та «Про Державний
бюджет України на 2011 рік».

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми», громадяни України, в яких
виховуються та проживають
неповнолітні діти, мають право на
державну допомогу у випадках та на
умовах, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
встановлено, що право на допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за цим Законом має
особа (один з батьків, усиновлювач,
опікун, баба, дід або інший родич), яка
фактично здійснює догляд за дитиною.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
умови призначення допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку передбачені ст. 14
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», при цьому зазначений
закон не передбачає обмежень чи
особливих умов або розподілу осіб, що
мають право на отримання такої
допомоги на застрахованих чи не
застрахованих осіб.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»,
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Згідно з ст. 45 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»,
допомога при народженні дитини та по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Колегія суддів зазначає, що на даний
час чинна постанова КМУ від 27.12.2001 № 1751
«Про затвердження Порядку призначення
та виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми».

Відповідно до пункт 22 вищезгаданого
Порядку, визначено, що, у відповідності
до ст. 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку виплачується у
розмірі, що дорівнює різниці між: з 1
січня 2008 р. - 50 відсотками, з 1 січня 2009 р.
- 75 відсотками, з 1 січня 2010 р. - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менш як
130 гривень.

Колегія судів звертає увагу на те, що
Конституція України не встановлює
пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі залежно від
предмета правового регулювання. Немає
також Закону України, який би регулював
питання подолання колізії норм
законів, що мають однакову юридичну
силу. Проте, Конституційний Суд України
у п. 3 мотивувальної частини рішення від
03.10.1997 № 4-зп у справі про набуття
чинності Конституцією України
зазначив, що конкретна сфера
суспільних відносин не може бути
водночас врегульована однопредметними
нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 Конституції
України, рішення Конституційного Суду
України є обов'язковими до виконання на
території України.

Аналізуючи наведені положення
Конституції України та рішення
Конституційного Суду України, а також
враховуючи, що вищезазначеним Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» фактично змінено положення
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», які діяли у часі раніше,
колегія суддів приходить до висновку,
що пріоритетними в даному випадку є
положення статей Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік».

Норми ст. 45 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
неконституційними визнані не були, а
тому при нарахуванні допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідач діяв в
межах та у спосіб передбачений
законодавством України.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 31 жовтня 2011 року -
залишити без задоволення.

Постанову Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 31 жовтня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту постановлення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.