Справа № К/9991/332/11-С
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/332/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представників позивача Гуйвана П.Д.,
Нижника О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м.Полтаві

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.10.2010

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16.12.2010

у справі № 2-а-1677/10/1670

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Полтавобленерго»

до Державної податкової інспекції у
м.Полтаві

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 20.10.2010,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16.12.2010,
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 07.04.2010 №
/0. Стягнуто з Державного бюджету
України на користь ВАТ
«Полтаваобленерго» витрати зі сплати
судового бору в сумі 3,40 грн.

ДПІ у м.Полтаві подала касаційну
скаргу, в якій просить скасувати
вказані судові рішення і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову повністю. Посилається на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права: п.п. 7.2.6 п. 7.2, п.п.
7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
№ 168/97-ВР, ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників позивача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено такі обставини.

Підставою для визначення ВАТ
«Полтаваобленерго» за податковим
повідомленням-рішенням ДПІ у м.Полтаві
від 07.04.2010 № /0 податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в загальній сумі 232308,70 грн., в
т.ч. 178699,00 грн. основного платежу та 53609,70
грн. штрафних (фінансових) санкцій,
слугували висновки невиїзної
документальної перевірки податкової
декларації з податку на додану
вартість за січень 2010 року, про
порушення вимог п.п. 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.1, п.п.
7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
№ 168/97-ВР.

За висновками відповідача порушення
ВАТ «Полтаваобленерго» наведених норм
Закону полягало у неправомірному
включенні до складу податкового
кредиту за січень 2010 року податку на
додану вартість в сумі 178699,00 грн.,
сплаченого за господарськими
операціями з придбання у Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Полтавській області
орендних послуг за договором оренди
від 22.09.1999 № 1056, додатковою угодою від
18.05.20015 № 1, про передачу ВАТ
«Полтаваобленерго» в строкове платне
користування індивідуально
визначеного майна (групи інвентарних
об'єктів) державного підприємства
Кременчуцької ТЕЦ, за відсутності
податкових накладних, виписаних
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по
Полтавській області.

Відповідач вважає, що Регіональне
відділення Фонду державного майна
України не має права виписувати
податкові накладні за операціями з ВАТ
«Полтаваобленерго» за договором
оренди, адже в платіжних дорученнях на
здійснення розрахунків за договором
оренди вказаний код бюджетної
класифікації доходів, за яким
здійснюється платіж «плата за оренду
іншого державного майна» та
розрахунковий рахунок державного
казначейства за яким приймається
орендна плата за державне майно. Таким
чином, Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Полтавській області, зареєстроване
платником податку на додану вартість,
не отримує на власні рахунки
компенсацію за послуги у вигляді
орендної плати, тому податкові
накладні не виписує.

Позивач визначав орендну плату на
підставі Методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду
державного майна, затвердженої
Постановою Кабінету Міністрів України
від 04.10.1995 № 786, яка включає в себе
податок на додану вартість.

ВАТ «Полтаваобленерго» подало до ДПІ у
м. Полтаві заяву-скаргу від 19.02.2010 щодо
відмови Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Полтавській області у видачі
податкових накладних на послуги з
оренди державного майна. До заяви
додано копію договору оренди
державного майна від 22.09.1999 № 1056, копію
додаткової угоди від 18.05.2005 №1 щодо
внесення змін до договору оренди від
22.09.1999 №1056 та копії платіжних доручень
від 06.01.2010 року № 295712 на суму ПДВ 177105,23
грн. та від 11.01.2010 № 295815 на суму ПДВ 1593,95
гри. з призначенням платежу « 22080300».
Одержувач платежу Відділ державного
казначейства у м. Полтаві.

Факт надання послуги з оренди
державного майна оформлено актом
приймання-передачі майна у платне
користування орендарю, форма якого
передбачена наказом Фондом державного
майна України від 23.08.2000 № 1774.

Суд касаційної інстанції знаходить
правильною позицію судів попередніх
інстанцій про відсутність правових
підстав для позбавлення позивача права
на податковий кредит з податку на
додану вартість, сплаченого за
господарськими операціями з придбання
орендних послуг у Регіональне
відділення Фонду державного майна
України по Полтавській області, з
огляду на таке.

Відповідно до п.п. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР (далі
Закон № 168/97-ВР) об'єктом оподаткування
є операції платників податку з
поставки товарів та послуг, місце
поставки яких знаходиться на митній
території України.

Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону № 168/97-ВР
поставка послуг - будь-які операції
цивільно-правового характеру з
виконання робіт, надання послуг,
надання права на користування або
розпорядження товарами, у тому числі
нематеріальними активами, а також з
поставки будь-яких інших, ніж товари,
об'єктів власності за компенсацію, а
також операції з безоплатного
виконання робіт, надання послуг.
Поставка послуг, зокрема, включає
надання права на користування або
розпорядження товарами у межах
договорів оренди (лізингу).

Таким чином, операції з поставки
орендних послуг є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону №
168/97-ВР податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №
168/97-ВР не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до абз. 1 п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7
Закону № 168/97-ВР податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідач не заперечує, що
постачальник послуг - Регіональне
відділення Фонду державного майна
України по Полтавській області
зареєстроване платником податку на
додану вартість.

Водночас абз. 2 п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону №
168/97-ВР передбачено, що у разі відмови з
боку постачальника товарів (послуг)
надати податкову накладну або при
порушенні ним порядку її заповнення
отримувач таких товарів (послуг) має
право додати до податкової декларації
за звітний податковий період заяву зі
скаргою на такого постачальника, яка є
підставою для включення сум цього
податку до складу податкового кредиту.
До заяви додаються копії товарних
чеків або інших розрахункових
документів, що засвідчують факт сплати
податку внаслідок придбання таких
товарів (послуг).

Таким чином, у разі відмови з боку
постачальника товарів (послуг) надати
податкову накладну та звернення
отримувача таких товарів (послуг) із
заявою зі скаргою на такого
постачальника з наданням
розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку, то
така заява є підставою для включення
сум цього податку до складу
податкового кредиту.

Як достовірно встановлено судами
попередніх інстанцій, позивач
дотримався вимог абз. 2 п.п. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7
Закону № 168/97-ВР і подав до
контролюючого органу заяву зі скаргою
на постачальника разом з відповідними
розрахунковими документами, що
засвідчують факт сплати податку,
відтак, в нього виникло право на
податковий кредит за операціями, які є
об'єктом оподаткування податком на
додану вартість.

Враховуючи наведене, підстав для
задоволення касаційної скарги та
скасування оскаржуваних судових
рішень не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м.Полтаві залишити без
задоволення, а постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
20.10.2010 та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16.12.2010 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою, поданою через Вищий
адміністративний суд України в
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю. І. Цвіркун