Справа № К/9991/20314/12-С
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/20314/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів Гаманка
О.І.,

Загороднього
А.Ф.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28 лютого 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Придніпровській залізниці про
скасування наказів та поновлення на
роботі, -

встановила:

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Придніпровській залізниці про
скасування наказів та поновлення на
роботі.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 03
листопада 2011 року позов ОСОБА_2
задоволено. Скасовано наказ Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Придніпровській залізниці № 81 від 10
серпня 2011 року в частині звільнення з
органів внутрішніх справ України в
запас за підпунктом «ж» пункту 64 (за
власним бажанням) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, капітана
міліції начальника сектору боротьби з
незаконним обігом наркотиків
лінійного відділу на станції
Дніпропетровськ ОСОБА_2, з 10 серпня 2011
року. Поновлено ОСОБА_2 на роботі в
органах внутрішніх справ на посаді
начальника сектору боротьби з
незаконним обігом наркотиків
лінійного відділу на станції
Дніпропетровськ Управління МВС
України на Придніпровській залізниці.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28 лютого 2012 року апеляційну скаргу
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Придніпровській
залізниці задоволено. Постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 03 листопада
2011 року скасовано. У задоволенні позову
ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28 лютого 2012 року скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 з 2004 року
проходив службу в органах внутрішніх
справ України. З 17 вересня 2009 був
призначений на посаду начальника
сектору боротьби з незаконним обігом
наркотиків лінійного відділу на
станції Дніпропетровськ.

11 липня 2011 року ОСОБА_2 подав рапорт про
звільнення з органів внутрішніх справ
за власним бажанням. 10 серпня 2011 року
наказом тимчасово виконуючого
обов'язки начальника Управління
Міністерства внутрішніх справ України
на Придніпровській залізниці у
відповідності до підпункту «ж» пункту
64 Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України,
позивач був звільнений в запас за
власним бажанням з 10 серпня 2011 року.

Посилаючись на те, що рапорт про
звільнення за власним бажанням, був
написаний та поданий під психологічним
та моральним тиском з боку керівництва
Управління Міністерства внутрішніх
справ України на Придніпровській
залізниці, наміру звільнятись у нього
не було, позивач 11 серпня 2011 року подав
рапорт про відкликання попереднього
рапорту про звільнення з органів
внутрішніх справ, за власним бажанням.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції посилався на те, що
звільнення ОСОБА_2 відбулось з
порушенням процедури та строків,
встановлених Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд
апеляційної інстанції передчасно
прийшов до висновку про правомірність
звільнення позивача, посилаючись на
можливість такого звільнення ОСОБА_2, з
дати яку визначив відповідач.

Відповідно до підпункту «ж» пункту 64
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік) за власним бажанням -
при наявності поважних причин, що
перешкоджають виконанню службових
обов'язків.

Згідно із пунктом 68 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, особи рядового і
начальницького складу, які виявили
бажання звільнитися зі служби за
особистим проханням, попереджають
прямого начальника органу внутрішніх
справ про прийняте ними рішення не
пізніш як за три місяці до дня
звільнення, про що подають рапорт за
командою.

Водночас зазначені норми при
звільненні позивача зі служби
відповідачем не дотримані. Так, перед
виданням наказу № 81 о/с від 10 серпня 2011
про звільнення позивача зі служби,
відповідачем не було досліджено
підстав написання рапорту про
звільнення та поважності причин, що
перешкоджають виконанню ним своїх
посадових обов'язків.

Оскільки у рапорті ОСОБА_2 не було
зазначено причину звільнення зі служби
за власним бажанням, дати з якої
позивач просить звільнити, та те що
звільнення було проведено в місячний
строк з дня подачі рапорту про
звільнення, тобто відповідачем не
дотримано тримісячного строку,
відповідно наказ про звільнення ОСОБА_2
підлягає скасуванню, а позивач
поновленню на займаній посаді.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
10 липня 2012 року № 21-136а12.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції дійшов
помилкового висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, а
висновки суду першої інстанції про
незаконність звільнення позивача є
обґрунтованими.

Таким чином постанова
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 03 листопада
2011 року ухвалена відповідно до закону і
скасована помилково, а тому касаційна
скарга підлягає задоволенню, рішення
суду апеляційної інстанції скасуванню,
а рішення суду першої інстанції
залишенні в силі.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28 лютого 2012 року - скасувати.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 03
листопада 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України на
Придніпровській залізниці про
скасування наказів та поновлення на
роботі залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
О.І. Гаманко

А.Ф. Загородній