Справа № 316/3232/13-а
Суддя: Куценко М. О.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 316/3232/13-а
Провадження № 2-а/316/9/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2014
м.Енергодар

Енергодарський міський суд

Запорізької області

у складі: головуючого судді: Куценко М.
О.

при секретарі: Степаненко
Г. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Енергодар
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Енергодар Запорізької
області, про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Енергодар Запорізької області про
визнання неправомірними дій
відповідача щодо відмови позивачу в
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді відповідно
до ч.3 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» та про
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в м. Енергодар
Запорізької області здійснити йому
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання відповідно до ч.3
ст.138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів».

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що він є суддею у відставці та
отримує щомісячне довічне грошове
утримання, яке виплачується йому
відповідачем за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Враховуючи положення ч.3 ст.138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», за змістом якої розмір
довічного грошового отримання судді у
відставці залежить від розміру
грошового утримання судді, який працює
на відповідній посаді, та з огляду, що
розмір такого утримання працюючого
судді збільшився, відповідач мав на
підставі наданої позивачем довідки
Апеляційного суду Запорізької області
здійснити йому перерахунок грошового
довічного утримання.

Позивач просить суд визнати
неправомірними дії відповідача щодо
відмови йому в перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання з 01.01.2013
року, зобов'язати відповідача УПФУ в
Ленінському районі м. Запоріжжя
перерахувати та виплатити йому
щомісячне грошове утримання як судді у
відставці на підставі ч.3 ст.138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», зобов'язати відповідача в
подальшому здійснювати перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання у разі зміни розміру
заробітної плати працюючого судді на
відповідній посаді.

В судове засіданні позивач не з'явився,
надавши заяву про розгляд справи у його
відсутності позовні вимоги підтримує
та просить їх задовольнити.

Відповідач, Управління Пенсійного
фонду України в м. Енергодар
Запорізької області, в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в
повному обсязі та надав заперечення
проти позову, в яких зазначив, що
відповідно до п.4 ст. 138 Закону № 2453, у
разі зміни розміру грошового утримання
діючих суддів Конституційного суду
України відповідно здійснюється
перерахунок раніше призначеного
щомісячного довічного грошового
утримання. Перерахунок щомісячного
довічного утримання здійснюється з
усієї суми заробітної плати діючих
суддів Конституційного Суду України з
дня виникнення права на відповідний
перерахунок. Таким чином відповідач
вважає, що перерахунок довічного
утримання суддям судів загальної
юрисдикції Законом України «Про
судоустрій і статус суддів» не
передбачено. Відповідач Управління
Пенсійного фонду України в м. Енергодар
Запорізької області просить суд у
задоволені позовних вимог відмовити у
позовному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані сторонами докази,
суд дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод, та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку. Відсутність хоча б однієї з
наведених вище ознак, є підставою для
задоволення адміністративного позову.

Статтями 71, 72 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, обставини,
які визнаються сторонами, можуть не
доказуватися перед судом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в м. Енергодар
Запорізької області і з 01.03.2007 року
отримує щомісячне довічне грошове
утримання судді у відставці, яке було
йому призначено відповідно до Закону
України «Про статус суддів».

27.09.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
відповідача із заявою щодо перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці на
підставі довідки від 18.09.2013 року № 08-03/364
виданої ТУ ДСА в Запорізькій області
(а.с.10).

За результатами розгляду даної заяви
відповідач відмовив у її задоволені з
огляду на той факт, що Законом України
«Про судоустрій і статус суддів» не
передбачено здійснення перерахунку
довічного грошового утримання суддям
судів загальної юрисдикції у
відставці, крім суддів Конституційного
Суду України (а.с.18).

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про
статус суддів» (чинного на час
призначення позивачу щомісячного
довічного грошового утримання) судді у
відставці, який має стаж роботи на
посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді. Після
втрати згаданого Закону чинності на
підставі Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07.07.10 №
2453 (далі Закон № 2453) аналогічні
положення були передбачені ч.3 ст. 138
Закону № 2453, згідно з якими щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання. З 01.10.11 року положення
наведеної частині ст. 138 Закону № 2453
викладені в іншій редакції, відповідно
до якої щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судді
з якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Пізніше, частина третя статті 138, із
змінами, внесеними згідно із Законом №
3668-VI від 08.07.2011, втратила чинність, як
така, що є неконституційною, на
підставі Рішення Конституційного Суду
№ 3-рп/2013 від 03.06.2013 року.

Доводи відповідача з приводу
неможливості здійснення позивачу
перерахунку грошового утримання у
зв'язку з невизначеністю положень ч.4
ст. 138 Закону № 2453 здійснення
перерахунку довічного утримання
суддям у відставці, крім суддів
Конституційного Суду України суд не
приймає до уваги. Положення наведеної
частини 4 ст. 138 Закону № 2453, по-перше,
врегульовують порядок здійснення
перерахунку довічного грошового
утримання у разі зміни розміру
грошового утримання діючих суддів
Конституційного Суду України, який є
єдиним органом конституційної
юрисдикції в Україні та не відноситься
до суду загальної юрисдикції, суддею
якого є позивач, по-друге не дають
підстав для висновку стосовно заборони
здійснення перерахунку довічного
грошового утримання суддям судів
загальної юрисдикції.

Суд також враховує рішення
Конституційного Суду України від 01.12.04
№ 19-рп/ 2004р. у справі за конституційним
поданням Верховного Суду України про
офіційне тлумачення положень частин
першої, другої статті 126 Конституції
України та частини другої статті 13
Закону України «Про статус суддів»
(справа про незалежність суддів як
складову їхнього статусу), рішення
Конституційного Суду України від 11.10.05
№ 8-рп/2005р. у справі за конституційними
поданнями Верховного Суду України та 50
народних депутатів України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень абзаців
третього, четвертого пункту 13 розділу XV
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та офіційного
тлумачення положення частини третьої
статті 11 Закону України "Про статус
суддів" (справа про рівень пенсії і
щомісячного довічного грошового
утримання); рішення Конституційного
Суду України від 18.06.07 № 4-рп/2007 у справі
за конституційним поданням Верховного
суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 36, пунктів
20,33,49,50, статті 71, статей 97,98,104,105 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» (справа про гарантії
незалежності суддів); рішення
Конституційного Суду України від 14.12.11
№ 18-рп/2011 у справі за конституційним
поданням Верховного Суду України щодо
офіційного тлумачення поняття
«щомісячне довічне грошове утримання».

Так, зокрема, Конституційний Суд
України зазначив, що невід'ємною
складовою статусу суддів є їх
незалежність, яка забезпечується, у
тому числі, гарантуванням фінансування
та належних умов для функціонування
судів і діяльності суддів, їх правового
і соціального захисту (підпункт 1.1
пункту 1 резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України від 1
грудня 2004 року N 19-рп/2004). Положеннями п.7
Рішення Конституційного Суду України
від 11.10.05 № 8-рп/2005 зазначено, що право
судді, який перебуває у відставці, на
пенсійне та щомісячне довічне грошове
утримання є гарантією незалежності
працюючих суддів. Щомісячне довічне
грошове утримання - це особлива форма
соціального забезпечення суддів, зміст
якої полягає у гарантованій державою
щомісячній звільненій від сплати
податків грошовій виплаті, що слугує
забезпеченню їх належного
матеріального утримання, в тому числі
після звільнення від виконання
обов'язків судді. Також у цьому рішенні
Конституційний Суд України вказав, що
надання судді матеріального захисту є
гарантією забезпечення його
незалежності. Разом з тим будь-яке
зниження рівня гарантій незалежності
суддів суперечить конституційній
вимозі неухильного забезпечення
незалежного правосуддя. Щомісячне
довічне грошове утримання судді у
встановленому розмірі спрямоване на
забезпечення гідного його статусу
життєвого рівня, оскільки суддя
обмежений у праві заробляти додаткові
матеріальні блага. Особливість
щомісячного довічного грошового
утримання полягає у правовому
регулюванні, а також у джерелах його
фінансування, які визначені
Конституцією України та Законом
України «Про судоустрій та статус
суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ . В
рішенні Конституційного Суду України
від 14.12.11 № 18-рп/2011 також зауважено, що
виходячи з системного аналізу положень
Закону це утримання є самостійною
гарантією незалежності судді та
складовою його правового статусу.
Відмінністю суддівської винагороди
працюючого судді від щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці є лише те, що судді, які мають
право на відставку та продовжують
працювати на посаді судді, цю виплату
одержують виключно з Державного
бюджету України, а судді у відставці - з
Пенсійного фонду України за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Також, відповідно до рішення
Конституційного суду України від 03.06.2013
року у справі за конституційним
поданням Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень
статті 2, абзацу другого пункту 2
розділу II „Прикінцеві та перехідні
положення" Закону України „Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи",
статті 138 Закону України „Про
судоустрій і статус суддів" (справа
щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці)
зазначено - частина третя статті 138
Закону № 2453 до внесених Законом № 3668
змін передбачала: „Щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання".

Таким чином, визначений Законом № 2453
порядок нарахування щомісячного
довічного грошового утримання було
змінено Законом № 3668, внаслідок чого
зменшено розмір щомісячного довічного
грошового утримання суддів. Залишивши
незмінним зміст права на щомісячне
довічне грошове утримання суддів,
Закон № 3668 звузив обсяг цього права,
встановивши обмежену базу для
нарахування суддям щомісячного
довічного грошового утримання, та
скасував право суддів на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання без обмеження граничного
розміру, чим знизив і досягнутий рівень
гарантій незалежності суддів.

Отже, частина третя статті 138 Закону №
2453 не узгоджується з конституційним
положенням про недопустимість
звуження змісту чи обсягу гарантій
незалежності суддів, а тому суперечить
статті 126 Основного Закону України.

Конституційний суд вирішив - Визнати
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними): частину
третю, перше, друге, третє речення
частини п'ятої статті 138 Закону України
„Про судоустрій і статус суддів" від 7
липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону
України „Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року № 3668-VI; - Положення Закону
України „Про судоустрій і статус
суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у
редакції Закону України „Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року № 3668-VI та Закону України
„Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI,
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Крім того, Конституційний суд України у
вищезазначеному рішенні вказав -
керуючись частиною другою статті 70
Закону України „Про Конституційний
Суд України", відповідно до якої у разі
необхідності Конституційний Суд
України може визначити у своєму
рішенні, висновку порядок і строки їх
виконання, а також покласти на
відповідні державні органи обов'язки
щодо забезпечення виконання рішення,
додержання висновку, Конституційний
Суд України вважає за необхідне
вказати такий порядок виконання цього
Рішення: частина третя статті 138 Закону
№ 2453 у редакції Закону № 3668, яка
суперечить Конституції України‚ не
підлягає застосуванню як така, що
втратила чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668, а саме:
„Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання";

Суд зважує на положення ст. 126
Конституції України, які закріплюють
основоположні принципи здійснення
правосуддя в Україні - незалежність і
недоторканність суддів.

Враховуючи те, що позивач є суддею у
відставці, а відповідно до ч. 2 ст. 43
Закону України «Про статус суддів», що
був чинний на час призначення позивачу
довічного грошового утримання, за
суддею, який перебуває у відставці,
зберігається звання судді і такі ж
гарантії недоторканності та
соціального захисту, як і до виходу у
відставку, з огляду на положення статті
19 Конституції України, відповідно до
якої органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, суд вважає, що
відповідач мав здійснити перерахунок
розміру довічного грошового утримання
судді у відставці відповідно до ч.3 ст.
138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668-VI від 08.07.2011 року,
з метою приведення розміру такого
утримання у відповідність з розміром
заробітної плати судді, що працює на
посаді, отже дії відповідача щодо
відмови позивачу у перерахунку є
противоправним, оскільки порушують
права та інтереси позивача.

Відповідно до особистої заяви про
призначення довічного утримання, при
загальному стажі роботи 36 років 07
місяців з них спеціального 31 рік 09
місяців, ОСОБА_1 має право на отримання
щомісячного грошового утримання в
розмірі 90% заробітної плати
(суддівської винагороди) працюючого
судді на відповідній посаді.

Згідно довідки Територіального
управління Державної судової
адміністрації Запорізької області від
18.09.2013 року, суддівська винагорода
(заробітна плата) з якої з 01.01.2013 року
повинно нараховуватися позивачеві
щомісячне грошове утримання, складає
20646,00 грн.

Приймаючи до уваги положення закону
щодо підстав для перерахунку розміру
довічного грошового утримання судді у
відставці, враховуючи, що виплата
щомісячного грошового утримання судді
у відставці носить постійний характер,
чітко встановлений законодавством, суд
вважає необхідним не визначати
кінцевого періоду (нарахування)
(перерахунку) щомісячного довічного
грошового утримання позивача.

За викладених обставин позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають задоволенню в
частині.

Оскільки позивачем в позовних вимогах
не зазначено дату з якої необхідно
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату йому довічного
грошового утримання, суд вважає за
необхідне, визначити зазначену дату з
моменту подачі позову до суду, тобто з
02.12.2013 року.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись2, 8-12, 69, 71, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Енергодар
Запорізької області щодо відмови
ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Енергодар
Запорізької області здійснити, ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1, перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання як судді
у відставці відповідно до ч.3 ст. 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668-VI від 08.07.2011 року,
з 02.12.2013 року та щомісячно виплачувати
грошове утримання до відповідних змін
в діючому законодавстві з урахуванням
різниці, яка виплачена за цей період.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 витрати, по сплаті
судового збору в розмірі 68 грн.
(шістдесят вісім гривень) 82 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя
М. О. Куценко