Справа № 2а-1620/12/2170
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 р.Справа № 2а-1620/12/2170

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Горшков В.М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Димерлія О.О. та
Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 18.07.2012 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Білозерському районі Херсонської
області про захист порушеного
конституційного права, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Білозерському районі Херсонської
області про захист порушеного
конституційного права.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 18.07.2012 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі зазначає про
невідповідність висновків суду
обставинам справи. При цьому апелянт
вважає, що судом допущено порушення
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи по суті. У зв'язку з чим в
апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування постанови суду першої
інстанції і винесення нової постанови
із задоволенням позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною
особою - підприємцем, який знаходиться
на спрощеній системі оподаткування.

23.04.2012 року Управлінням Пенсійного
фонду України в Білозерському районі
Херсонської області винесено вимогу №
Ф-179 про сплату заборгованості на суму
2312,07 грн. (а.с.7).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції
обґрунтовано послався на Закон України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №
1058 та Закон України «Про внесення змін
до законів України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» від
08 липня 2010 року № 2461.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
Пенсійний фонд є органом, який здійснює
керівництво та управління солідарною
системою, провадить збір, акумуляцію та
облік страхових внесків, призначає
пенсії та підготовляє документи для її
виплати, забезпечує своєчасне і в
повному обсязі фінансування та виплату
пенсій, допомоги на поховання, здійснює
контроль за цільовим використанням
коштів Пенсійного фонду, вирішує
питання, пов'язані з веденням обліку
пенсійних активів застрахованих осіб
на накопичувальних пенсійних рахунках,
здійснює адміністративне управління
Накопичувальним фондом та інші
функції, передбачені цим Законом і
статутом Пенсійного фонду.

Статтею 67 Конституції України
визначено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Частинами 1 та 2 статті 5 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»(в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що цей
Закон регулює відносини, що виникають
між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону. Виключно цим Законом
визначаються коло осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню та платники
страхових внесків, їх права та
обов'язки.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону (у вказаній вище
редакції) страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України
в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 3 ст. 11 Закону (у вказаній вище
редакції) встановлено, що
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
та члени сімей зазначених фізичних
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності.

На підставі п. 5 ст. 14 Закону
страхувальниками відповідно до цього
Закону є застраховані особи, зазначені
в пунктах 3 і 4 статті 11 та частині
першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 зазначеного
Закону (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
платниками страхових внесків до
Накопичувального фонду є застраховані
особи, зазначені в пунктах 1-7, 9, 10, 12, 15, 17
і 18 статті 11 та частині першій статті 12
цього Закону.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_1 є фізичною особою -
підприємцем, перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Білозерському районі Херсонської
області, а тому в розумінні ст. ст. 11, 14
та 15 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» є страхувальником та
роботодавцем, платником страхових
внесків, застрахованою особою,
оскільки підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню і може втратити
статус застрахованої особи у зв'язку з
втратою статусу підприємця, а не у
зв'язку з відмовою від участі в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування.

Законом України «Про внесення змін до
законів України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» внесено зміни до
підпункту 4 пункту 8 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», відповідно до
яких до набрання чинності законом про
спрямування частини страхових внесків
до Накопичувального фонду (крім
підпункту 5, який діє протягом строку,
визначеного Законом України «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо оподаткування
сільськогосподарських підприємств та
підтримки соціальних стандартів їх
працівників») фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), та
члени сімей зазначених осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом для страхувальників,
зазначених у пункті 5 статті 14 цього
Закону, є квартал.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 106 Закону (у
вказаній вище редакції) суми страхових
внесків своєчасно не нараховані та/або
не сплачені страхувальниками у строки,
визначені статтею 20 цього Закону, в
тому числі обчислені територіальними
органами Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій. Територіальні
органи Пенсійного фонду за формою і у
строки, визначені правлінням
Пенсійного фонду, надсилають
страхувальникам, які мають недоїмку,
вимогу про її сплату.

Згідно з абз. 3 ч. 3 ст. 106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» протягом десяти
робочих днів із дня одержання вимоги
про сплату недоїмки страхувальник
зобов'язаний сплатити суми недоїмки та
суми фінансових санкцій.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано визнав дії відповідача
законними та обґрунтованими.

З огляду на викладене апеляційний суд
не приймає до уваги доводи апелянта,
оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків, зазначених у
рішенні суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, суд апеляційної інстанції,
відповідно до ст. 200 КАС України,
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову місцевого
суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від
18.07.2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили в порядку, встановленому
частиною 5 статті 254 КАС України, і може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого Адміністративного Суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
Зуєва Л.Є.

суддя
Димерлій О.О.

суддя
Єщенко О.В.