Справа № 801/7471/13-а
Суддя: Іщенко Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

Справа № 801/7471/13-а

20.01.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Іщенко Г.М.,

суддів Цикуренка А.С. ,

Санакоєвої М.А.

секретар судового засідання
Щербінін О.О.

за участю сторін:

представник позивача, Джанкойського
управління водного господарства
Державного агентства водних ресурсів
України- Тютенко Ліна Юріївна,
довіреність № 01/07/36 від 07.01.14

представник позивача, Джанкойського
управління водного господарства
Державного агентства водних ресурсів
України- Кизилова Ганна Володимірівна,
довіреність № 01-07/815 від 23.12.13

представник позивача, Джанкойського
управління водного господарства
Державного агентства водних ресурсів
України- Губський Володимир
Олександрович (наказ № 229-ос від 18.12.2013
року),

представник відповідача, Державної
фінансової інспекції в АР Крим-
Дружкова Ольга Олександрівна,
довіреність № 13-37/1/28 від 28.05.13

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу №
801/7471/13-а за апеляційною скаргою
Державної фінансової інспекції в
Автономної Республіки Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим (суддя
Суворова С.В. ) від 16.10.2013

за позовом Джанкойського управління
водного господарства Державного
агентства водних ресурсів України (вул.
Меліораторів, буд.1, селище Побєдне,
Джанкойський район, Автономна
Республіка Крим, 96167)

до Державної фінансової інспекції в
Автономній Республіці Крим (бульвар
Леніна, буд. 5/7, місто Сімферополь,
Автономна Республіка Крим, 95006)

про визнання протиправними та
скасування п.3,5 вимог,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
республіки Крим від 16.10.2013
адміністративний позов Джанкойського
управління водного господарства
Державного агентства водних ресурсів
України задоволено: визнані
протиправними та скасовані пункти 3, 5
обов'язкових для виконання вимог про
усунення порушень Джанкойським
Управлінням водного господарства
Державного агентства водних ресурсів,
виявлених внаслідок ревізії Державною
фінансовою інспекцією в Автономній
Республіці Крим 25.06.2013 №
01-07-14-14/5533,вирішено питання про судові
витрати.

На зазначене судове рішення від
Державної фінансової інспекції в
Автономній Республіці Крим надійшла
апеляційна скарга, в якій ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в частині визнання
протиправним та скасування пункту 5
обов'язкових для виконання вимог про
усунення порушень Джанкойським
Управлінням водного господарства
Державного агентства водних ресурсів,
виявлених внаслідок ревізії Державною
фінансовою інспекцією в Автономній
Республіці Крим від 25.06.2013 № 01-07-14-14/5533 у
зв'язку з порушенням судом норм
матеріального права.

Колегія суддів, обговоривши у
відкритому судовому засіданні доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування Окружним
адміністративним судом Автономної
Республіки Крим норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

При апеляційному перегляді справи
встановлено, що Джанкойське управління
водного господарства Державного
агентства водних ресурсів України
(далі-позивач) звернулось до суду з
адміністративним позовом до Державної
фінансової інспекції в Автономній
Республіці Крим (далі-відповідач) про
визнання протиправними та скасування
пунктів 3, 5 обов'язкових для виконання
вимог про усунення порушень виявлених
ревізією фінансово господарської
діяльності Джанкойського управління
водного господарства від 25.06.2013 №
01-07-14-14/5533.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
протиправність та скасування пунктів 3,
5 обов'язкових для виконання вимог про
усунення порушень Джанкойським
Управлінням водного господарства
Державного агентства водних ресурсів
від 25.06.2013 № 01-07-14-14/5533, оскільки
відповідачем в ході ревізії не
враховані штатні розписи, затверджені
уповноваженою особою
Держводгосподарства, не врахована
калькуляція за 02.04.2012, що призвело до
невірного висновку про порушення
позивачем норм Бюджетного Кодексу
України та як наслідок протиправно
заявлених вимог у пунктах 3 та 5.

Із такими висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів,
оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи та вимогам
матеріального права, що регулює спірні
правовідносини.

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства України є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб, прав
та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних
суддів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Кожному гарантується право на захист
його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом
(стаття 6 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Отже, згідно з вищенаведеними нормами
права, позивач має право звернутися до
адміністративного суду з позовом, якщо
він вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю відповідача (суб'єкта
владних повноважень) порушено його
права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення прав, свобод чи інтересів
позивача має довести належними та
допустимими доказами саме відповідач.

Відповідно до частини першої статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 195
Кодексу адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції
переглядає справу в межах апеляційної
скарги.

При апеляційному перегляді справи
встановлено, що відповідачем
направлені позивачу обов'язкові вимоги
від 25.06.2013 № 01-07-14-14/5533.

Передумовою направлення на адресу
позивача обов'язкових для виконання
вимог від 25.06.2013 № 01-07-14-14/5533, зокрема,
пункту 5, став акт ревізії від 28.05.2013
№07-21/46 фінансово-господарської
діяльності позивача за період з 01.07.2010
по 31.12.2012.

Ревізією встановлено, що в порушення
пунктів: 17,37,49 Порядку складання,
затвердження основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 28.02.2001
№228, при формуванні дохідної частини
спеціального фонду кошторису в 2012році
позивачем необґрунтовано включено в
дохід спеціального фонду кошторису
суми (заробітна плата та нарахування на
заробітну плату), які відшкодовані
отримувачами послуг. Крім того,
установами в порушення пункту 4 статті
13 Бюджетного кодексу України,
пунктів:17,37,49 Порядку складання,
затвердження основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 28.02.2001
№228, проведено покриття за рахунок
загального фонду видатків, пов'язаних з
наданням платних послуг (оплата
заробітної плати працівникам, які
задіяні в наданні платних послуг), без
відновлення касових видатків
загального фонду, а витрачено за
напрямками спеціального фонду, що
призвело до необґрунтованих витрат
загального фонду Державного бюджету на
загальну суму 2002038,21грн., у тому числі
зайво перераховано єдиного
спеціального внеску в сумі 524848,61грн. У
зв'язку з чим: здійснити заходи,
передбачені вимогами діючого
законодавства щодо відшкодування
витрат загального фонду у сумі
2002038,21грн. за рахунок коштів
спеціального фонду та перерахувати їх
до загального фонду Державного
бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач є бюджетною неприбутковою
організацією, фінансування якого
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Відповідно до частини першої статті 13
Бюджетного Кодексу України, бюджет
може складатися із загального та
спеціального фондів.

Як вбачається з акту ревізії
формування спеціального фонду
позивача здійснюється відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011№ 1101 "Про затвердження
переліку платних послуг, які надаються
бюджетними установами, що належать до
сфери управління Державного агентства
водних ресурсів"та у відповідність з
пунктом 3.1 Положення позивача. Згідно
пункту 11 Переліку, послуги, пов'язані з
подачею води юридичним і фізичним

особам з меліоративних систем і
водних джерел для поливу зрошуваних
або зволоження осушених земель,
промислових і комунальних потреб, а
також поливу городів, садів і
богарних земель та наповнення наливних
водойм, є платними.

Неспроможними визнаються судовою
колегією доводи апеляційної скарги
про протиправне використання
позивачем власних надходжень у 2012 році,
спрямованих до спеціального фонду, на
утримання посад машиністів, які
обслуговують насосні станції з надання
платних послуг зрошення
сільськогосподарських культур по
договорам, укладеним позивачем з
суб'єктами господарювання, в той час,
коли утримання посад машиністів
здійснюється за рахунок загального
фонду, через наступне.

Фінансування водогосподарських
організацій здійснюється за програмою
2407050 "Експлуатація державного
водогосподарського комплексу і
управління водними ресурсами", витрати
здійснюються відповідно до статті 48
Бюджетного Кодексу України і пункту 19
постанови Кабінету Міністрів України
№228 від 28.02.2002 "Про затвердження Порядку
складання, розгляду затвердження та
основних вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ".

Згідно частини другої статті 48
Бюджетного кодексу України
розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання за спеціальним
фондом бюджету виключно в межах
відповідних фактичних надходжень
спеціального фонду бюджету (з
дотриманням вимог частини другої
статті 57 цього Кодексу).Спеціальний
фонд проекту кошторису передбачає
зведення показників за всіма джерелами
надходження коштів до цього фонду та
відповідними напрямами їх
використання. (пункт 19 Порядку
складання, розгляду затвердження та
основних вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ").

Частиною четвертою статті 13
Бюджетного Кодексу України
встановлено, що власні надходження
бюджетних установ отримуються
додатково до коштів загального фонду
бюджету і включаються до спеціального
фонду бюджету.

Судом першої інстанції безспірно
встановлено, що власні надходження є
додатковими засобами до загального
фонду, за рахунок засобів спеціального
фонду покриваються лише витрати, які не
забезпечені фінансуванням із
загального фонду.

Заявником апеляційної скарги не
враховано, що у штатних розписах
позивача передбачені витрати
загального фонду лише на заробітну
плату машиністів насосних станцій.
Витрати на виплату премій по цим
посадам у загальному фонді не
передбачено. Згідно пункту 3.2.4
Положення про Джанкойське Управління
водного господарства управління
зобов'язано забезпечувати цільове і
раціональне використання бюджетних
асигнувань, своєчасні розрахунки з
працівниками по заробітній платі та
інших соціальних виплатах.

Судом першої інстанції безперечно
встановлено, що у колективному
договорі (пункти 4.1,4.7)позивача на 2012-2015
роки передбачено преміювання
робітників, на що витрати здійснюються
згідно затвердженого кошторису.
Кошторисом позивача за 02.04.2012
передбачені витрати спеціального
фонду на преміювання робітників
Джанкойського Управління водного
господарства.

Поза увагою заявника апеляційної
скарги залишився той факт, що
Міністерство праці та соціальної
політики України листом від 14.09.2010 №
11130/0/14-10/13 дає роз'яснення з питань
преміювання робітників, згідно якому
видатки на заробітну плату
обчислюються та плануються у складі
спеціального фонду залежно від обсягу
діяльності, що провадиться за рахунок
цих коштів, із застосуванням
встановлених законодавством норм.

Слід зазначити, що під час виконання
робіт з надання відповідних послуг у
межах норм робочого часу штатними
працівниками, які утримуються за
рахунок загального фонду, в
спеціальному фонді можуть плануватися
лише кошти на встановлення надбавок за
складність та напруженість і на
преміювання цих працівників. При
цьому, при плануванні видатків на
преміювання зазначених працівників
мають бути враховані положення пункту
23 Порядку, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 228 від
28.02.2002.

Слід зазначити, що установлення
надбавок та виплата премій провадиться
відповідно до наказу Міністерства
екології та природних ресурсів України
№ 185 від 02.06.2011 "Про умови оплати праці
працівників на основі Єдиної тарифної
сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати
праці працівників організацій
меліорації та водного господарства
Державного агентства водних ресурсів
України", згідно з яким надано право
керівникам організацій меліорації та
водного господарства у межах фонду
заробітної плати, затвердженого у
кошторисах затверджувати порядок і
розміри преміювання працівників

відповідно до їх особистого внеску в
загальні результати роботи у межах
наявних коштів на оплату праці.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у
листі Міністерства фінансів України
від 14.09.2011 № 31-07320-16-9/22626 надані
роз'яснення аналогічної ситуації, де в
абзаці 5 зазначено, що при виконанні
робіт з надання відповідних послуг у
межах норм робочого часу штатними
працівниками, які утримуються за
рахунок загального фонду, у
спеціальному фонді можуть плануватися
лише кошти на встановлення надбавок за
складність та напруженість і на
преміювання цих працівників
відповідно до спеціального наказу.

Колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції,
враховуючи, що за власні послуги
позивачем отримані кошти від сторонніх
підприємств до спеціального фонду
бюджету, їх використання проведено
позивачем відповідно до затвердженого
кошторису та за відсутності боргів, що
повністю відповідає нормам Бюджетного
Кодексу України та Порядку,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 228 від 28.02.2002 «Про
затвердження Порядку складання,
розгляду затвердження та основних
вимог до виконання кошторисів
бюджетних установ".

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У порушенні вимог частини першої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України відповідачем не
доведено обставини, на яких
ґрунтуються його заперечення щодо
обґрунтованості направлення позивачу
пункту 5 обов'язкових для виконання
вимог від 25.06.2013 № 01-07-14-14/5533, а надані
позивачем письмові пояснення, є
належними та допустимими доказами в
розумінні частин першої, четвертої
статті 70 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які спростували б висновки суду першої
інстанції.

Судова колегія не надає оцінку
висновкам суду першої інстанції щодо
часткової відмови у задоволенні
позову, оскільки відповідно до
приписів статті 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
справу в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції повно та
правильно з'ясував характер спірних
правовідносин, правильно застосував
зазначені норми матеріального права,
що підлягають застосуванню, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими при розгляді
справи.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправильного застосування норм
матеріального права висновків суду
першої інстанції не спростовують,
оскільки ґрунтуються на невірному
трактуванні відповідачем наведених
правових норм.

Суд першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи, ретельно
дослідив наявні докази, дав їм належну
оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення відповідно до
вимог матеріального та процесуального
права.

Керуючись статтями 195, 196, пунктом 1
частини першої статті 198, статтею 200,
пунктом 1 частини першої статті 205,
статтями 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Автономної
Республіки Крим залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
16.10.2013 у справі № 801/7471/13-а залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, передбачені статтею
212 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст судового рішення
виготовлений 27 січня 2014 р.

Головуючий суддя підпис
Г.М. Іщенко

Судді підпис А.С.
Цикуренко

підпис М.А.Санакоєва

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
Г.М. Іщенко