Справа № 2а-4151/12/2670
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

16 січня 2014 року м. Київ
В/800/74/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Головуючого:
Голубєвої Г.К.Суддів: Бившевої Л.І.
Костенка М.О. Усенко Є.А. Шипуліної Т.М.

перевіривши заяву Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про перегляд
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 05.12.2013 року у справі №
2а-4151/12/2670 (К/800/26892/13 - номер справи у
Вищому адміністративному суді України)
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «БМК Уют-комфорт» до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі м. Києва
Державної податкової служби, за участю
Прокуратури Дніпровського району м.
Києва, про визнання протиправними дій
та скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
звернулась до Верховного Суду України
із заявою про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
05.12.2013 року у названій справі.

Згідно статті 2391 Кодексу
адміністративного судочинства України
(зі змінами та доповненнями, внесеними
Законом України від 07.07.2010 року № 2453-VІ
«Про судоустрій і статус суддів»),
заява про перегляд судових рішень
подається до Верховного Суду України
через Вищий адміністративний суд
України, який за змістом статей 2392 та 240
Кодексу адміністративного судочинства
України перевіряє відповідність заяви
вимогам цього Кодексу та вирішує
питання про допуск справи до
провадження.

Відповідно приписів статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

У заяві про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
05.12.2013 року заявник посилається на
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції норм
матеріального права, а саме - пункту 5.1,
підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України від
28.12.1994 року №334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств», підпунктів 7.4.1,
7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону України
від 03.04.1997 року №168/97-ВР «Про податок на
додану вартість».

В обґрунтування своїх вимог заявник
додає копії рішень Вищого
адміністративного суду України від
01.09.2011 року № К-29003/09, від 14.04.2011 року №
К-20475/08, в яких, на його думку, згадані
норми права застосовано інакше, ніж у
даній справі.

Між тим, відповідно до положень ст.237
КАС України, заява про перегляд
судового рішення може бути подана
виключно за наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень, спірні питання виникли у
подібних правовідносинах. Зокрема,
така складова як подібність
правовідносин, означає тотожність
суб'єктного складу учасників відносин,
тобто об'єкта та предмета правового
регулювання, а також умов застосування
правових норм (наприклад часу, місця,
підстав виникнення, припинення та
зміни відповідних правовідносин). У той
же час, зміст правовідносин
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Зі змісту рішень Вищого
адміністративного суду України,
наведених заявником як приклад
неоднакового застосування судами норм
матеріального права, вбачається, що
зміст правовідносин, які у них
розглядалися, відмінний від того, який
є у даній справі.

Приписи ст.237 КАС України визначають
виключними мотивами подання заяви про
перегляд судових рішень неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень саме у подібних
правовідносинах.

У той же час, як вбачається зі змісту
поданої заяви та доданих як приклад
неоднакового застосування судами норм
матеріального права рішень Вищого
адміністративного суду України,
неоднакове застосування судами норм
матеріального права у подібних
правовідносинах відсутнє.

Зокрема, в оскаржуваній ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
05.12.2013 року висновки про правомірність
віднесення до складу валових витрат та
формування податкового кредиту, на
відміну від доданих рішень,
ґрунтуються на доказах, що
підтверджують реальність проведених
господарських операцій з придбання
товарів і послуг на підставі належних
первинних документів.

Крім того, в обґрунтування своїх вимог
заявник додає копію постанови
Верховного Суду України від 02.10.2007 року
№ 21-261во07, у якій, на його думку, згадану
норму права застосовано інакше, ніж у
даній справі.

Між тим, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
зазначає, що до переліку рішень, на які
робиться посилання для підтвердження
підстав, установлених пунктом 1 частини
першої статті 237 КАС України,
відносяться рішення таких касаційних
судів (інстанцій): Вищого
адміністративного суду України, Вищого
господарського суду України, Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, колегії суддів Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України як касаційної (третьої)
інстанції, Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України як
касаційної (третьої) інстанції, а також
рішення апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом України від 22 лютого 2007 року №
697-V «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України» щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ». Зазначений перелік
таких судових рішень є вичерпним.

До зазначених судових рішень не
належать рішення Верховного Суду
України, ухвалені Верховним Судом
України, який за винятковими
обставинами переглядав рішення,
ухвалені у касаційному порядку.

У зв'язку з цим судовим рішенням, на яке
зроблено посилання, може бути рішення
суду касаційної інстанції, до
повноважень якого законодавством,
чинним на час ухвалення рішення, було
віднесено касаційний розгляд справи.

До таких судових рішень не належить
постанова Верховного Суду України, на
яку заявником здійснюється посилання
на підтвердження підстав, установлених
пунктом 1 частини першої статті 237 КАС
України, оскільки вказана постанова
була прийнята внаслідок перегляду за
винятковими обставинами рішення,
ухваленого у касаційному порядку.

Зважаючи на викладене, підстав для
допуску справи до провадження для
перегляду судового рішення Верховним
Судом України у даній адміністративній
справі немає.

Керуючись ст.ст. 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Державній податковій
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві в допуску справи для перегляду
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від
05.12.2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Голубєва Г.К.Судді Бившева
Л.І. Костенко М.О. Усенко Є.А.
Шипуліна Т.М.