Справа № 815/7/14
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2014 року
м.Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді
Єфіменка К.С. при секретарі Свириді Х.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Приватного підприємства
«Петренко і партнери» до Державної
податкової інспекції у Київському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення від
08.07.2013 року №, -

В С Т А Н О В И В:

З позовом до суду звернулось
Приватне підприємство «Петренко і
партнери» до Державної податкової
інспекції у Київському районі м.Одеси
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправними та скасування
податкового повідомлення-рішення від
08.07.2013 року №.

В судовому засіданні 31.01.2014 року
представником позивача були
підтримані позовні вимоги в повному
обсязі, посилаючись на те, що позивач у
січні 2012 року податковий кредит з ПДВ
підтверджується відповідними
первинними документами податкового та
бухгалтерського обліку, в зв'язку із
чим, висновок посадових осіб органу ДПС
України не є ґрунтовним, а оскаржені
податкові повідомлення-рішення
підлягають визнання протиправними та
скасуванню. Представник відповідача
ДПІ заперечив проти задоволення
позовних вимог, пославшись на
законність дій посадових осіб та
прийнятих ДПІ податкових
повідомлень-рішень, оскільки при
перевірці позивача виявлені сумнівні
операції з контрагентом ПП
«СДМ-Сервіс», фактичне виконання яких
не підтверджено відповідними доказами.

Заслухавши пояснення
представника позивача, представника
відповідача та дослідивши наявні в
справі письмові докази суд встановив
наступні факти та обставини:

Відповідач Державна податкова
інспекція у Київському районі м.Одеси
ГУ Міндоходів в Одеській області, на
підставі ст.1 Закону України «Про
державну податкову службу», є місцевим
підрозділом центрального органу
державної виконавчої влади та згідно
ст.ст.7,10,11 цього ж Закону здійснює
повноваження щодо встановлення
порушень податкового законодавства,
нарахування та стягнення
заборгованості з податків та зборів,
штрафних санкцій, надання висновків на
повернення з бюджету надмірно
сплачених податків та зборів, а тому
позовні вимоги щодо оскарження його
актів, дій чи бездіяльності з цього
приводу, на підставі положень ст.55
Конституції України, ч.1, п.1 ч.2 ст.17, ст.104
КАС України, підвідомчі
адміністративним судам та повинні
розглядатись у порядку
адміністративного судочинства.

На підставі наказу керівника ДПІ на
проведення перевірки від 14.05.2013 року
№387-п посадовими особами відповідача в
період 15.05.2013 року проведена
позапланова невиїзна документальна
перевірка позивача з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства по взаємовідносинах з ПП
«СДМ-Сервіс» за січень 2012 року.

За результатами зазначеної перевірки
був складений акт №878/22-34/35768505 від 15.05.2013
року (а.с.10-19), на підставі якого було
встановлено заниження податкового
зобов'язання з ПДВ на загальну суму 4835,16
грн., у зв'язку із порушенням позивачем
положень п.п.198.1,198.2,198.3,198.6, п.198 ст.198,
Податкового кодексу України.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем 08.07.2013 року прийняте
податкове повідомлення-рішення №
(а.с.9) про нарахування податкового
зобов'язання з ПДВ на суму 4835,00 грн. та
штрафних санкцій в розмірі 1208,00 грн.

Представник позивача не
погоджується з прийнятими податковими
повідомленнями-рішенням оскільки
вважає, що операції по поставці
позивачу товарів та послуг з боку
контрагента ПП «СДМ-Сервіс»
підтверджені наданими суду первинними
бухгалтерськими документами, мали
фактичний характер, а тому позивач
правомірно сформував суми податкового
кредиту у вказаних податкових періодах
на підставі факту проведення оплати
вартості товарів та послуг, в тому
числі ПДВ та отримання від
постачальників податкових накладних
на відповідні суми.

Представник відповідача - ДПІ у
Київському районі м.Одеси Одеської
області зазначив, що хоча суми ПДВ за
вказані податкові періоди й була
формально сплачена та підтверджена
наявними документами, але фактичних
доказів поставки товарів (послуг)
позивачу його контрагентами надано не
було ні під час проведення перевірки ні
на теперішній час, при цьому матеріали
зустрічних перевірок з контрагентами
позивача за господарськими операціями,
підтверджують позицію посадових осіб
органу ДПС щодо сумнівів товарності
вказаних операцій, що позбавляло
позивача право на формування
податкового кредиту з ПДВ у
відповідних податкових періодах.

Розглянувши оскаржені акти суб'єкту
владних повноважень, суд виходячи з
положень ч.3 ст.2 КАС України, проходить
до висновку, що оскаржувані позивачем
податкове повідомлення-рішення не
відповідає вимогам закону, виходячи з
наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади,
їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у

справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень

адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах

повноважень та й спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з

використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Частиною 2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладаються на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

При визначенні суми податку на додану
вартість, що підлягає включенню до
податкового кредиту та подальшому
бюджетному відшкодуванню, податковий
орган враховував наступні норми
Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пукнтом 198.6 ст.198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

У відповідності до приписів ч.4,5
ст.11 КАС України судом під час
офіційного з'ясування обставин справи
досліджувалось питання щодо
товарності угод за якими позивач
формував податковий кредит з ПДВ у
звітних податкових періодах.

Так, між позивачем та ТОВ «Джонсон і
Джонсон Україна» був укладений договір
поставки №01-12 від 16.01.2012 року (а.с.37-40) на
організацію корпоративного заходу
«Червоно-біла вечірка», з датою
проведення 17.02.2012 року.

Згідно додатків до цього договору №1
та №2 (а.с.92-93) було передбачено
придбання та вручення учасникам
вечірки флеш-носіїв у коробочці з
логотипом замовника на загальну суму
29010,96 грн.

На виконання вказаного доручення
замовника позивачем був укладений
усний договір з ПП «СДМ-Сервіс» на
виготовлення флеш-носіїв з логотипом
«Джонсон і Джонсон Україна» (фото
таблиця - а.с.44). Фактичне виконання
якого підтверджується накладною на
відпуск товарів від 31.01.2012 року №РН-0000160
(а.с.52), податковою накладною від 31.01.2012
року №131 (а.с.53), рахунком-фактурою від
30.01.2012 року (а.с.48) та даними про
проведення оплати вартості вироблених
товарів, в тому числі ПДВ (банківські
виписки - а.с.49-51).

Фактична поставка товарів, їх
отримання та проведення оплати їх
вартості позивачем, у тому числі ПДВ
надавало позивачу право сформувати
податковий кредит відповідних
податкових періодів на підставі
положень п.п.198.3, 198.6 ст.198 ПК України.

Представник відповідача вважає
зазначені вище докази недостатніми для
підтвердженням фактичного виконання
укладених позивачем договорів
поставки та купівлі-продажу товарів.

Але такий висновок посадових осіб
органу ДПС України є помилкових з
наступних підстав:

Пунктом 2 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності, що використовують
грошовий вимірювач, базуються на даних
бухгалтерського обліку.

Пунктом 1 ст.9 цього ж Закону
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо же неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до п.2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88 (надалі - Положення)
під первинними документами
розуміються документи, створені у
письмовій або електронній формах, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Відповідно до п.2.4 Положення первинні
документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральній та /або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис особи, що брала
участь у здійсненні господарської
операції.

Відповідно до п.2.5 Положення документ
повинен бути підписаний особисто та
підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, зазначені вище документи
первинного бухгалтерського та
податкового обліку складені у
відповідності до приписів діючого
законодавства, мають всі необхідні для
цього реквізити, а тому відповідає
критеріям належного доказу,
визначеного ст.70 КАС України.

В судовому засіданні представником
відповідача не надано додаткових
доказів, які б спростовували або
ставили під сумнів надані
представником позивача первинні
документи бухгалтерського та
податкового обліку, в зв'язку із чим,
суд погоджується з позицією
представника позивача про те, що надані
ним письмові докази є достатніми для
доведення факту постачання товарів та
надання послуг його контрагентом, а
тому висновок податкового органу про
безтоварність такої угоди є
помилковим, в зв'язку із чим, прийняте
ним на підставі акту перевірки
податкове повідомлення-рішення
підлягає визнанню протиправними та
скасуванню на підставі положень ч.2
ст.162 КАС України.

Судові витрати розподілити у
відповідності до вимог ст.94 КАС
України.

Керуючись ст.ст.94,158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Київському
районі м.Одеси Одеської області ДПС від
08.07.2013 року №.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня виготовлення та підписання повного
тексту постанови.

Повний текст постанови складений
та підписаний суддею 04 лютого 2014 року.

Суддя
Єфіменко К.С.