Справа № 2025/2а-6168/11
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2013-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2013 р.Справа № 2025/2а-6168/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Лозівського міськрайонного суду
Харківської області від 11.10.2011р. по
справі № 2025/2а-6168/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Лозівському районі
Харківської області

про про перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

21.07.11 р. позивач звернувся до суду з
вищезазначеним адміністративним
позовом.

За результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження
постановою Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 11.10.2011
року задоволено частково позов ОСОБА_1.

Визнано протиправними бездіяльність
відповідача щодо своєчасного
нарахування та виплати щомісячної
соціальної державної допомоги до
пенсії як дитині війни з 07.02.2011 року по
22.07.2011 року, як таку, що не відповідала
вимогам ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок пенсії позивачу з
підвищенням її розміру на 30%
мінімальної пенсії за віком, з розміру
встановленому ч. 1ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та провести
відповідні виплати з 07 лютого 2011 року
по 22 липня 2011 року з врахуванням раніше
виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь позивача витрати по сплаті
судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп.

Позивач, не погодившись з постановою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову змінити та
задовольнити позов повністю.

Доводи апеляційної скарги позивач
обґрунтовує посиланням на порушення
судом першої інстанції приписів ст. 99
КАС України, ст. 87 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", ст. 46 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", ст.ст.
90, 94 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 183-2 КАС
України вищезазначена апеляційна
скарга розглядається в порядку
скороченого провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивач відповідно до
ст.1 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" є дитиною війни та
за приписами ст.6 цього закону має право
на отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального права надавши перевагу
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" над постановою
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 р. за № 530 "Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян", як нормативно-правовому
акту, що має вищу юридичну силу. Також
судом правильно визначено розмір
мінімальної пенсії за віком, виходячи
із приписів ч.1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки іншими законами
такий розмір не врегульовано.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Законом України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" ( в редакції Закону до
19.06.2011 р.) обмежень щодо застосування ст.
6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" встановлено не було.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що за період з 07 лютого 2011 року по 22
липня 2011 року нарахування та виплата
дітям війни підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

Виходячи з системного аналізу ч.2 ст.19
Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та приписів ч.4 ст.9 КАС України,
відповідач з 07 лютого 2011 року по 22 липня
2011 року не мав підстав застосовувати
постанову Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008р. за № 530 та був зобов'язаний
діяти у відповідності з приписами
діючої норми ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", який
має вищу юридичну силу ніж зазначена
постанова, нараховувати та здійснювати
позивачу доплату до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Щодо доводів апеляційної скарги
позивача про те, що судом першої
інстанції необґрунтовано відмовлено в
задоволенні позовних вимог з 23 липня 2011
року в подальшому без обмеження,
колегія суддів зазначає наступне.

14 червня 2011 року Верховною Радою
України прийнятий Закон України "Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України 2011 рік", який
набрав чинності 19 червня 2011 року.

Пунктом 7 частини першої цього Закону
Прикінцеві положення Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
доповнено пунктом 4, яким установлено,
що у 2011 році норми і положення статей 39,
50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни",
статей 14, 22, 37 та частини третьої статті
43 Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року N 3491-VI "Про внесення змін
до Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік" 6 липня 2011 року
Кабінетом Міністрів України прийнята
постанова № 745 "Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету", яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Таким чином, з 23 липня 2011 року розміри
виплат, передбачених ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" визначаються постановою
Кабінету Міністрів України № 745 від
06.07.2011 року.

Відтак, враховуючи дату звернення
позивача до суду з даним позовом, за
який позивач просить захистити його
права на отримання підвищення до
пенсії як дитині війни, колегія суддів
зазначає, що приймаючи рішення від
11.10.2011 року про призначення позивачеві
зазначеного підвищення у
відповідності до ст. 6 закону України
"Про соціальний захист дітей війни" з
07.02.2011 року по 22.07.2011 року , суд першої
інстанції обґрунтовано обмежив строк
таких виплат 22.07.2011 року, оскільки після
зазначеної дати виплати повинні
проводитись відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України № 745 від
23.07.2011 року.

З питання стягнення з Державного
бюджету України витрат по оплаті
послуг на правову допомогу у розмірі
300грн., колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 87 КАС України одним з
видів витрат, пов'язаних з розглядом
справи, є витрати на правову допомогу.

Згідно зі ст. 90 КАС України витрати,
пов'язані з оплатою допомоги адвоката
або іншого фахівця в галузі права, які
надають правову допомогу за договором,
несуть сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги,
передбачених законом.

З аналізу зазначених норм
вбачається, що правовою допомогою в
адміністративному процесі визнається
допомога правового характеру лише
адвоката або у визначених законом
випадках іншого фахівця у галузі права,
які її надають на підставі договору.
Згідно з ч.1,3 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено. Відповідно до
п.п.2 п.1 Додатку до Постанови КМ України
від 27.04.2006 № 590 "Про граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави" ( в
редакції, чинній на момент розгляду
справи ) - витрати, пов'язані з
правовою допомогою стороні, на користь
якої ухвалено судове рішення і яка не є
суб'єктом владних повноважень, якщо
компенсація відповідно до закону
сплачується за рахунок держави,
компенсуються у розмірі, який не
перевищує суму, що обчислюється
виходячи з того, що особі, яка надає
правову допомогу, виплачується 5
відсотків розміру мінімальної
заробітної плати за повний робочий
день.

Крім того, судові витрати, в тому
числі витрати на правову допомогу,
повинні бути пов'язані тільки з
розглядом конкретної адміністративної
справи, що розглядається судом.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем до позовної заяви надані
копія квитанція установи банку від
01.06.2011 року про перерахування позивачем
300 грн. за консультаційно-правові
послуги, рахунок на оплату послуг,
виписаний філією ТОВ "Надія" в м.
Харкові, довідка від 31.05.2011р. за № 05-728
та акт здачі-приймання виконаних робіт
від 30.05.2011 року.

При цьому, з наданих суду документів не
можливо зробити висновок про
достатність критеріїв для визначення
обсягу наданих юридичних послуг, а
також зробити висновок, що надані
позивачу будь-які
інформаційно-юридичні послуги
пов'язані з розглядом цієї конкретної
адміністративної справи, а тому у
колегії суддів немає підстав вважати
витрати, пов'язані з оплатою філії ТОВ
"Надія" в м. Харкові
інформаційно-правових послуг, судовими
витратами позивача, пов'язаними з
розглядом цієї адміністративної
справи. Не надано позивачем також і
доказів того, що правова допомога
надана йому на підставі договору.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для стягнення з відповідача
витрат по оплаті послуг на правову
допомогу у розмірі 300 грн.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог є
законним та обґрунтованим, а тому не
вбачає підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 11.10.2011р. по
справі № 2025/2а-6168/11 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Жигилій
С.П.Судді (підпис) (підпис) Дюкарєва
С.В. Перцова Т.С.

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ: Жигилій С.П.