Справа № 219/8355/2013-а
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Медінцева Н.М.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року справа №219/8355/2013-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Міронової Г.М.,
суддів: Юрко І.В., Блохіна А.А.,
розглянула в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 15 жовтня 2013 року у справі №
219/8355/2013-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Артемівської
міської ради про стягнення
заборгованості недоотриманої суми на
оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 27.09.2013 року звернувся до
суду з даним позовом, просив визнати
неправомірними дії відповідача,
зобов'язання здійснити доплату
недоотриманих сум на оздоровлення за
2013 рік відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в сумі 4588 грн.

Постановою Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 15 жовтня 2013 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до Управління
праці та соціального захисту населення
Артемівської міської ради про
стягнення заборгованості
недоотриманої суми на оздоровлення -
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права та процесуального права, просить
скасувати постанову суду та
постановити нову, якою позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Сторони у судове засідання не
з'явились, про розгляд справи були
повідомлені належним чином.

За нормами частини першої пункту
другого статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, так як не прибула жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Колегія суддів, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне вимоги апеляційної скарги
задовольнити з огляду на наступне.

ОСОБА_2 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1-ої категорії та є інвалідом ІІІ групи,
що підтверджується посвідченнями
серії НОМЕР_1 від 22.11.2011 року, серії
НОМЕР_2 від 13.02.2012 року та випискою з
акту огляду МСЕК від 17.11.2012 року (а.с. 6).

Отже позивач, як особа 1 категорії, має
право на користування компенсаціями та
пільгами, передбаченими ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
№ 796-XII (надалі - Закон № 796).

Позивач звернувся до відповідача щодо
виплати щорічної грошової допомоги на
оздоровлення за 2013 рік у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат
згідно ст. 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Управління праці та соціального
захисту населення Артемівської
міської ради надано відповідь від 10
вересня 2013 року за № 08/2885-3, відповідно
до якої позивачу було відмовлено з
посиланням на постанову Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року
за № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», та роз'яснено, що щорічна
допомога на оздоровлення за 2013 рік у
розмірі 90,00 грн. буде виплачена
позивачу при надходженні коштів з
державного бюджету (а.с. 7).

Суд першої інстанції при
ухваленні оскаржуваного судового
рішення зазначав, що відповідач,
нараховуючи позивачу допомогу на
оздоровлення за 2013 рік в розмірі,
встановленому постановою Кабінету
Міністрів України від 12.07.2005 року № 562
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи», діяв в
межах наданої компетенції відповідно
до норм чинного законодавства, з чим
колегія суддів погодитись не може з
огляду на наступне.

Закон № 796 зі змінами та доповненнями
станом на час виникнення спірних
правовідносин визначає основні
положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я та створює єдиний порядок
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення.

Відповідно до підпункту 11 пункту
28 розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» текст статті 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
було викладено в наступній редакції:
«Одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України».

За Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008,
зазначені вище зміни, внесені Законом
України «Про Державний бюджет на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» до Закону
796-XII визнані неконституційними.

Згідно із ч. 2 ст. 152 Конституції
України, закони, інші правові акти або
їх окремі положення, визнані
неконституційними, втрачають силу з
дня ухвалення Конституційним судом
рішення про їх неконституційність.

Так, відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
передбачена щорічна допомога на
оздоровлення, зокрема інвалідам 3 групи
у розмірі 4 мінімальних розмірів
заробітної плати.

Згідно п. 4 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» установлено, що у 2013 році
норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31,
37, 39, 48, 50. 51, 52 та 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (Відомості
Верховної Ради України, 1992 p., № 13, ст. 178
із наступними змінами), застосовуються
у порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України виходячи з
наявних фінансових ресурсів
Державного бюджету України та бюджету
Пенсійного фонду України на 2013 рік.

Кабінетом Міністрів України у 2013 році
таке право використано не було, а тому
норми постанови КМУ від 12.07.2005 року № 562
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не
підлягають застосуванню під час
визначення розміру виплат,
передбачених статтею 48 Закону № 796,
оскільки Законом України «Про
державний бюджет України на 2005 рік»
Кабінету Міністрів України право
встановлювати розмір виплат,
передбачених Законом № 796, делеговано
не було.

Кабінетом Міністрів України 23.11.2011 р.
була прийнята постанова № 1210 «Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
відповідно до п. 2 якої зобов'язано
Пенсійний фонд України забезпечити
здійснення перерахунку пен сій,
призначених особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
до набрання чинності цією постановою,
за матеріалами пенсійних справ.
Зазначеною постановою Кабінетом
Міністрів України не встановлено
порядок і розмірі виплати допомоги на
оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону
№ 796.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру виплат застосуванню
підлягають положення статті 48 Закону
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, Закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

У разі невідповідності
нормативно-правового акту Конституції
України, Закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вишу юридичну
силу. Отже, у спірних правовідносинах
Закон має вищу юридичну силу ніж
постанова КМУ.

Колегія суддів не погоджується із
висновками суду першої інстанції щодо
можливості застосування до спірних
правовідносин Постанови КМУ № 562,
оскільки вона не відповідає Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
тому до спірних правовідносин має
застосовуватися саме зазначений Закон,
який є актом вищої юридичної сили ніж
зазначена постанова Кабінету
Міністрів України.

При цьому колегія суддів також
зважувала на пункти 5, 6 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України 16.03.2012 № 4 «Про судову практику
вирішення адміністративними судами
спорів, що виникають у зв'язку із
застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (Із змінами,
внесеними згідно з Постановою Вищого
адміністративного суду № 5 від 25.02.2013
року).

За приписами ч. 7 ст. 48 Закону № 796
розмір мінімальної заробітної плат
визначається на момент виплати. На
01.01.2013 року розмір мінімальної
заробітної плати Законом України «Про
державний бюджет України на 2013 рік» був
визначений в сумі 1147 грн. Тобто,
стягненню підлягає сума 4588 грн. ( 1147
грн. х 4).

При цьому колегія суддів
відзначає, що позовні вимоги, зокрема,
про стягнення коштів, узгоджуються з
приписами п. 4 ч. 4 ст. 105 КАС України і в
даному випадку такий спосіб судового
захисту відповідає нормам ст. 162 КАС
України.

Колегія суддів приходить до
висновку про те, що судом першої
інстанції судове рішення постановлене
з порушенням норм матеріального і
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 195 - 197, п. 3 ч. 1 ст. 198,
п. 4 ч. 1 ст. 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИэВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 у справі
№ 219/8355/2013-а - задовольнити.

Постанову Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 15 жовтня 2013 року у справі №
219/8355/2013-а - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління
праці та соціального захисту населення
Артемівської міської ради про
стягнення заборгованості
недоотриманої суми на оздоровлення -
задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Артемівської міської ради про відмову
в виплаті ОСОБА_2 щорічної разової
допомоги на оздоровлення, як інваліду 3
групи, за 2013 рік в розмірах,
передбачених ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської міської ради за рахунок
коштів Державного бюджету на користь
ОСОБА_2 щорічну допомогу на
оздоровлення за 2013 рік в сумі 4588 грн.
(чотири тисячі п'ятсот вісімдесят
вісім).

Постанова суду апеляційної
інстанції за наслідками розгляду в
порядку письмового провадження
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Г.М.
Міронова

Судді
І.В.
Юрко

А.А.
Блохін