Справа № 2а-4994/11/0308
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/50381/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Мироненка О.В.,
Сороки М.О., розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу ОСОБА_4 на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 червня 2011 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 червня
2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Луцької міської ради, треті особи:
відділ Держкомзему у м. Луцьку
Волинської області, ОСОБА_5, про
скасування рішення Луцької міської
ради, визнання державного акту на право
власності на земельну ділянку
недійсним, встановлення порядку
користування земельною ділянкою, -в с т
а н о в и л а:ОСОБА_4 звернулась до суду з
позовом до Луцької міської ради, треті
особи: відділ Держкомзему у м. Луцьку
Волинської області, ОСОБА_5, про
скасування рішення Луцької міської
ради, визнання державного акту на право
власності на земельну ділянку
недійсним, встановлення порядку
користування земельною ділянкою.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області

від 22 червня 2011 року в задоволенні
позову відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду

від 14 червня 2012 року постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 червня 2011 року залишено
без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій, ОСОБА_4
звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд касаційної скарги проводиться
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням
Луцької міської ради № 53/119

від 25 лютого 2010 року ОСОБА_5 припинено
право користування земельною ділянкою
на умовах оренди для ведення
городництва на

АДРЕСА_1, площею 0,0514 га, та передано їй у
власність земельні ділянки за
зазначеною адресою для ведення
садівництва площею 0,0514 га і на умовах
оренди для ведення городництва площею
0,0090 га.

Не погоджуючись з таким рішенням
Луцької міської ради, та вважаючи, що її
право на частину вищенаведеної
земельної ділянки порушено, позивач
оскаржила його до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
виходили з того, що оскаржуваним
рішенням Луцької міської ради права
позивача порушені не були.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій з
огляду на таке.

Положеннями статті 19 Конституції
України визначено, що органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 1 статті 12
Земельного кодексу України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить: розпорядження землями
територіальних громад; передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 116 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Положеннями статті 118 Земельного
кодексу України визначено, що
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Статтею 119 Земельного кодексу України
передбачено, що громадяни, які
добросовісно, відкрито і безперервно
користуються земельною ділянкою
протягом 15 років, але не мають
документів, які б свідчили про
наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування з клопотанням про
передачу її у власність або надання у
користування. Розмір цієї земельної
ділянки встановлюється у межах норм,
визначених цим Кодексом.

Передача земельної ділянки у власність
або у користування громадян на
підставі набувальної давності
здійснюється в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема, із архівної довідки
Державного архіву Волинської області,
мати позивача - ОСОБА_6 - користувалася
хатою, побудованою в 1952 році, та
земельною ділянкою площею 0, 35 га без
зазначення місця її розташування.

При цьому позивач стверджує, що
тривалий час продовжувала
користуватися цією земельною ділянкою
без звернення до відповідного органу у
встановленому законом порядку з метою
одержання зазначеної земельної
ділянки у власність або у користування.

Отже, суди попередніх інстанцій
дійшли обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для визнання
рішення Луцької міської ради № 53/119

від 25 лютого 2010 року про передачу у
власність земельної ділянки ОСОБА_5
незаконним.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що вирішуючи даний спір, суди
першої та апеляційної інстанцій дали
правильну правову оцінку обставинам у
справі.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
рішеннях судів попередніх інстанції.

Постановлені у справі рішення судів
першої та апеляційної інстанцій є
законними і обґрунтованими, а тому
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області

від 22 червня 2011 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Луцької міської ради, треті особи:
відділ Держкомзему у м. Луцьку
Волинської області, ОСОБА_5, про
скасування рішення Луцької міської
ради, визнання державного акту на право
власності на земельну ділянку
недійсним, встановлення порядку
користування земельною ділянкою -
залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: