Справа № 2510/1457/12 (2а/2510/225/12)
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м.
Київ К/800/18132/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (судді-доповідача),
Головчук С.В., Ліпського Д.В.,провівши у
порядку касаційного провадження
попередній розгляд адміністративної
справи

за позовом ОСОБА_4 до Головного
управління юстиції у Чернігівській
області, старшого державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області Курильця
Володимира Івановича про визнання дій
протиправними та скасування постанови,

за касаційною скаргою Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області на постанову
Корюківського районного суду
Чернігівської області від 17 вересня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 5 березня 2013
року,

встановив:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 пред'явив позов
до Головного управління юстиції у
Чернігівській області, державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області Курильця Володимира Івановича
і просив визнати протиправною та
скасувати постанову державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області від 27 червня 2012 року ВП № 28270307
про закінчення виконавчого
провадження та зобов'язати Відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області відновити
виконавче провадження.

Позов обґрунтував тим, що оскаржувана
постанова винесена за обставин, коли
виконавче провадження не виконано, що є
порушенням вимог Закону України від
21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче
провадження» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, далі - Закон № 606-XIV).

Постановою Корюківського районного
суду Чернігівської області від
17 вересня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 5 березня 2013
року, позовні вимоги задоволено:
визнано протиправною і скасовано
постанову старшого державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області Курилець В.І. про закінчення
виконавчого провадження від 27 червня
2012 року ВП № 28270307; зобов'язано Відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області відновити
виконавче провадження № 28270307,
яке було відкрите на підставі
виконавчого листа від 9 серпня 2011 року
№ 2-а-4/2011, згідно постанови
Корюківського районного суду
Чернігівської області від 3 лютого 2011
року.

У касаційній скарзі Відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області просить скасувати судові
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову. Скаргу
обґрунтовує правомірністю оскарженої
постанови про закінчення виконавчого
провадження та відсутністю коштів для
фінансування виплат, що здійснюються
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального і процесуального
права, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що постановою
Корюківського районного суду
Чернігівської області від 3 лютого 2011
року зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Корюківському районі
Чернігівської області провести ОСОБА_4
перерахунок та виплату державної
основної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особі,
яка постраждала внаслідок аварії на
ЧАЕС 1 категорії, інваліду ІІІ
групи, відповідно до статей 49, 50 та 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи», а саме - додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі
50 % мінімальної пенсії за віком, за
період з 15 жовтня 2010 року по 3 лютого 2011
року, за виключенням виплаченої
додаткової пенсії за вказаний період.

Постановою старшого державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області Курильця В.І. від 19 серпня 2011
року ВП № 28270307 відкрито виконавче
провадження за виконавчим листом від 9
серпня 2011 року № 2-а-4/2011 у даній справі.

Постановою старшого державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області Курильця В.І. від 27 червня 2012
року ВП № 28270307 закінчено виконавче
провадження відповідно до частини
третьої статті 75 Закону № 606-XIV, у
зв'язку з тим, що рішення суду боржником
виконано частково, зокрема, проведено
перерахунок пенсії; підстави для
застосування до боржника штрафних
санкцій відсутні, оскільки рішення
суду боржник не виконує через
незалежні від нього обставини
(відсутні кошти для даного виду виплат);
рішення суду виконати без участі
боржника неможливо.

Скасовуючи постанову про закінчення
виконавчого провадження від 27 червня
2012 року ВП № 28270307, суд першої інстанції,
з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходи з того, що
державний виконавець незаконно
закінчив виконавче провадження з
підстав, передбачених пунктом 11
частини першої статті 49 та частини
третьої статті 75 Закону № 606-XIV.

Згідно з частиною першою статті 255 КАС
України постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі,
для їхніх правонаступників, а також для
всіх органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Частиною першою статті 11 Закону № 606-XIV
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 32 Закону України "Про
виконавче провадження" заходами
примусового виконання рішень є:
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

За період з 19 серпня 2011 року (відкриття
виконавчого провадження) по 27 червня 2012
року (закінчення виконавчого
провадження) старший державний
виконавець Курилець В.І. вчинив дві
виконавчі дії 12 вересня 2011 року:
стягнув з боржника виконавчий збір та
витрати на проведення виконавчих дій.

Отже, суди дійшли обґрунтованого
висновку, що державним виконавцем не
було здійснено всі необхідні заходи
щодо своєчасного і повного виконання
рішення суду.

При закритті виконавчого провадження
державний виконавець керувався
пунктом 11 частини першої статті 49
Закону № 606-XIV, відповідно до якого,
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 75
даного Закону у разі якщо виконати
рішення без участі боржника неможливо,
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону та вносить подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
Відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що державним виконавцем
не виконано вимоги частини третьої
статті 75 Закону № 606-XIV щодо накладення
на боржника штрафу відповідно до
статті 89 цього Закону та внесення
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.

Крім того, як на підставу для
закінчення виконавчого провадження
державний виконавець послався на ту
обставину, що боржник не виконує
рішення суду з незалежних від нього
обставин, так як у нього відсутні кошти
для даного виду виплат.

Колегія суддів не приймає такі доводи,
з огляду на судову практику
Європейського Суду з прав людини. Так,
відповідно до рішення цього суду у
справі «Кечко проти України» від 8
листопада 2005 року, що є частиною
національного законодавства, органи
влади не можуть посилатися на
відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань. А тому
необґрунтованими та безпідставними є
посилання державного виконавця на
відсутність фінансування виплат
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як особі, яка постраждала
внаслідок аварії на ЧАЕС, оскільки це
не позбавляє позивача права на її
отримання. Право позивача на отримання
даного виду пенсії закріплено в Законі,
гарантовано державою та
підтверджується рішенням суду, яке є
обов'язкове для виконання.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області залишити без задоволення, а
постанову Корюківського районного
суду Чернігівської області від 17
вересня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 5 березня 2013 року - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Судді:Черпак Ю.К. Головчук С.В. Ліпський
Д.В.