Справа № 2-а-8637/08/1970
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року м.
Київ К-19473/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Тернопільського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 30 березня 2010 року у справі
№ 2-а-8637/08 за позовом Тернопільського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Бучацького навчально-виробничого
центру підготовки водіїв «Ротор» про
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, -

ВСТАНОВИЛА:

Тернопільське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось з позовом до Бучацького
навчально-виробничого центру
підготовки водіїв «Ротор» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів за 2007
рік у розмірі 5 182,15 грн. та пені у
розмірі 400,69 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
Бучацьким навчально-виробничим
центром підготовки водіїв «Ротор» в
порушення вимог Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" при середній
обліковій чисельності штатних
працівників - 14 осіб не виконано
норматив по створенню 1 робочого місця
для працевлаштування інвалідів.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 01 грудня 2008
року позов задоволено. Стягнуто з
Бучацького навчально-виробничого
центру водіїв «Ротор» в користь
Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції
в розмірі 5182 грн. 15 коп. та пеню в
розмірі 400 грн.69 коп.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 30 березня
2010 року постанову суду першої
інстанції скасовано, в позові
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції Тернопільське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернулось з
касаційною скаргою, у якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Суд першої інстанції, задовольнив
позовні вимоги з тих підстав, що
Бучацький НВЦ підготовки водіїв
«Ротор» не виконав норматив по
створенню місць для працевлаштування
інвалідів у 2007 році, у зв'язку з чим до 15
квітня 2008 року повинен був самостійно
сплатити адміністративно-господарські
санкції, розмір яких становить 5 182,15
грн. Однак, відповідач порушив терміни
сплати, а тому сплаті також підлягає
пеня в сумі 400,69 грн.

Між тим, відмовляючи в задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що Бучацьким НВЦ
підготовки водіїв «Ротор» вжито
вичерпних заходів для
працевлаштування інвалідів, а тому
відсутні підстави для стягнення з
відповідача
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу по створенню
місць для працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується із висновком
апеляційного суду, враховуючи
наступне.

За змістом статті 19 Закону № 875-ХІІ для
підприємств, установ, організацій
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону №
875-ХІІ встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України від 25 червня 1991 року №
1251-XII «Про систему оподаткування», а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до частини
першої статті 218 ГК підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито всіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Згідно зі статтею 18 Закону № 875-ХІІ (у
редакції до 18 березня 2006 року)
працевлаштування інвалідів
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом України від 23 лютого 2006 року №
3483-IV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо реалізації
інвалідами права на трудову
зайнятість» зазначену статтю було
викладено в іншій редакції, а Закон №
875-ХІІ доповнено статтею 18-1, за змістом
якої пошук підходящої роботи для
інваліда здійснює державна служба
зайнятості.

Аналіз вказаних положень дає підстави
для висновку про те, що обов'язок
підприємства щодо створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатись пошуком
інвалідів для працевлаштування на
створені ним робочі місця. Такий
обов'язок згідно ст. 18 зазначеного
Закону покладено на органи виконавчої
влади з питань праці га соціальної
політики, органи місцевого
самоврядування, громадські
організації інвалідів.

Згідно Інструкції щодо заповнення
форми звітності №3-ПН «Звіт про
наявність вакансій», затвердженої
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України № 420 від
19.12.2005 року та зареєстрованій в
Міністерстві юстиції України 21 грудня
2005 року за №1534/11814, підприємства,
установи і організації, їх структурні
підрозділи та філії незалежно від форм
власності га господарювання повинні за
наявності вакансій у повному обсязі
подавати інформацію про наявність
вільних робочих місць (вакансій)
центрам зайнятості за місцем їх
реєстрації як платника страхових
внесків.

Таким чином, на відповідача покладено
обов'язок лише створення робочих місць
та інформування про це органів
зайнятості, у порядку, встановленому
вищезазначеним нормативним актом.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, у 2007 році середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу Бучацького НВЦ
підготовки водіїв «Ротор» складала -14
осіб, а кількість інвалідів - штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях складала - 1 особу. Однак,
Бучацький НВЦ підготовки водіїв
«Ротор» не здійснив працевлаштування у
2007 році жодного інваліда.

Тобто, відповідач відповідно до статті
19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" не виконав за 2007 рік
4-відсоткового нормативу робочих місць
для інвалідів.

В той же час, судами встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
Бучацький НВЦ підготовки водіїв
«Ротор» створив одне робоче місце для
інваліда (наказ № 1 від 04.01.2007 року),
подавав щомісячні звіти про наявність
вакансій та інформував Бучацький
районний центр зайнятості про
наявність вакантних посад для
інвалідів листом № 2 від 08.02.2008 року.

Крім цього, доказів того, що Бучацький
НВЦ підготовки водіїв «Ротор»,
відмовив інвалідам у прийнятті на
роботу, несвоєчасно надавав державній
службі зайнятості інформацію,
необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, або
несвоєчасно звітувало Фонду
соціального захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів у встановленому порядку
позивачем не надано.

За таких обставин, відповідачем були
вжиті всі залежні від нього заходи для
працевлаштування інвалідів відповідно
до Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні", а тому суд апеляційної
інстанції, дійшов вірного висновку
відмовивши у задоволенні позовних
вимог про стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

Аналогічна правова позиція викладена
Верховним Судом України в постановах
від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11
та від 26 червня 2012 року у справі №
21-105а12.

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що при вирішенні справи судом
апеляційної інстанції вірно
застосовані норми матеріального права.
Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують. За таких обставин
підстав для задоволення касаційної
скарги судова колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Тернопільського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
відхилити, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 30 березня 2010 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: