Справа № 825/4683/13-а
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
м. Чернігів
Справа № 825/4683/13-а

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючої судді -
Кашпур О.В.,

при секретарі -
Пушенко О.І.,

за участі представника позивача -
Жинського А.Л.,

представника відповідача -
Крупини А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Морівськ"
до Козелецької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області про визнання протиправним та
скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 23.12.2013 року звернувся до суду з
позовом до Козелецької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Чернігівській області і просить
визнати протиправним та скасувати
рішення №9 від 31.10.2013р. за вих. №174/10/15
відповідача про виключення
сільськогосподарського підприємства з
реєстру суб'єктів спеціального режиму
оподаткування. Свої позовні вимоги
мотивує тим, що у Козелецької ОДПІ були
відсутні підстави для виключення
позивача з реєстру суб'єктів
спеціального режиму оподаткування,
оскільки ТОВ «Морівськ» не було
порушено умови ст. 8№ Закону України
«Про податок на додану вартість» та ст.
209 Податкового кодексу України та не
було перевищено 25 % межу питомої ваги
вартості поставлених
несільськогосподарських товарів.
Позивач наполягає, на тому що ТОВ
«Морівськ» виробляє і постачає
виключно сільськогосподарську (молоко,
м'ясо, зерно) продукцію, яка підпадає
під класифікацію
сільськогосподарських товарів, згідно
пункту 209.7 с.209 Податкового кодексу
України, зазначена у товарних групах
1-24, товарних позиціях 4101,4102, 4103,4301
згідно УКТЗЕД. ТОВ «Морівськ» в
обґрунтування вимог зазначає, що
податкове законодавство не вимагає
державної реєстрації договору оренди
земельної ділянки (паю) як обов'язкової
ознаки для кваліфікації відповідної
ділянки як такої, що знаходиться у
користуванні сільськогосподарського
товаровиробника. Окрім того,
враховуючи пріоритетність
застосування норм Податкового кодексу
України перед нормами інших галузей
права у регулюванні податкових
правовідносин, варто визнати, що
недотримання норм земельного
законодавства щодо реєстрації права
оренди земельних ділянок не може бути
перешкодою для кваліфікації
сільськогосподарських угідь як таких,
що знаходяться у користуванні
товаровиробника для цілей справляння
фіксованого сільськогосподарського
податку. Позивач вважає, що будь-яке
право користування земельною ділянкою,
на якій розташовані
сільськогосподарські угіддя, хоч би з
яких підстав не виникало таке право,
навіть якщо таке право не підтверджено
шляхом реєстрації, є належним для
підтвердження частки
сільськогосподарського
товаровиробництва для цілей
справляння фіксованого
сільськогосподарського податку. Тому,
як випливає зі змісту пункту 308.4 статті
308 Податкового кодексу України, для
розрахунку доходів від реалізації
сільськогосподарської продукції
власного виробництва як таких, що
можуть враховуватися при визначенні
частки сільськогосподарського
товаровиробництва, можуть включатися
доходи від продажу продукції
рослинництва, вирощеної (виробленої) на
сільськогосподарських угіддях, що
знаходяться у користуванні особи на
будь-яких умовах. ТОВ «Морівськ» при
перевірці підтвердило документально
факт використання в своїй діяльності
земель сільськогосподарського
призначення відповідними договорами
оренди. Тим більше, слід зазначити, що
кількість угідь, які перебувають в
користування позивача, не є критерієм
для визначення права сплати
фіксованого сільськогосподарського
податку. Отже, навіть 11,61% в 2012р. і 6,89% в
2013 році зареєстрованих із загального
обсягу договорів оренди є достатнім
підтвердженням такого права.
Враховуючи наведене, позивач вважає, що
у Козелецької ОДПІ відсутні підстави
для застосування будь-яких негативних
наслідків до ТОВ «Морівськ», у разі
недотримання останнім норм земельного
законодавства щодо реєстрації
договорів оренди земельних ділянок,
якщо при цьому дотримано вимог
законодавства податкового.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав та зазначив, що ТОВ
«Морівськ» у періоді з 01 січня 2012 року
та по 31 грудня 2012 року ТОВ «Морівськ» не
мало право перебувати на спецрежимі,
оскільки: питома вага вартості
сільськогосподарських товарів (послуг)
становить менше 75 відсотків вартості
всіх товарів (послуг), поставлених
протягом попередніх дванадцяти
послідовних звітних податкових
періодів сукупно починаючи з грудня 2011
року та по червень 2013 року. Позивачем у
періоді з 17.08.2011 по 30.06.2013 для здійснення
господарської діяльності
використовувались земельні ділянки в
межах Козелецького району. Договори
оренди земельних ділянок, які ТОВ
«Морівськ» були укладені з
громадянами-власниками державних
актів на право приватної власності на
землю, не мали відповідної державної
реєстрації в Держкомземі. За змістом
норм Податкового кодексу України, для
цілей віднесення платника податку до
спеціального режиму оподаткування
податком на додану вартість землі, що
використовуються
сільськогосподарським
товаровиробником для виробництва
продукції рослинництва, повинні
знаходитися у власності чи
користуванні такого виробника.
Оскільки продукція, що вироблялась ТОВ
«Морівськ» вирощувалась на землях,
договори оренди на які не
зареєстровані належним чином, тому
позовні вимоги ТОВ «Морівськ» є
необґрунтованим та не підлягають
задоволенню.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав:

В судовому засіданні було встановлено,
що на підставі направлень від 16.09.2013 №
56, № 57, згідно із пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1
ст. 75, пп. 78.1.1, пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, ст. 82
Податкового кодексу України,
відповідно до наказу від 16.09.2013 № 139,
Козелецькою ОДПІ проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ТОВ "Морівськ" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 17.08.2011 по 30.06.2013 За результатами
перевірки було складено акт від 01.10.2013
№ 140/22-011/37864808.

Перевіркою зокрема встановлено
порушення:

- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п.
209.1, п. 209.6 ст. 209 Податкового кодексу
України, в результаті чого ТОВ
"Морівськ" занижено ПДВ бюджетної
декларації в сумі 61 058,00 грн., в т.ч. в
розрізі звітних податкових періодів:
лютий 2013 року на суму 61 058,00 грн.;

- ст. 209 Податкового кодексу України, в
результаті чого ТОВ "Морівськ" завищено
ПДВ по декларації (скороченій),
розрахунки з бюджетом по якій не
проводяться, в сумі 436 724,00 грн., в т.ч.
завищено позитивне значення сум ПДВ за
лютий 2013 року на 61 058,00 грн., завищено
від'ємне значення на суму 375 666,00 грн.
(березень 2013 року - 41 767,00 грн., квітень 2013
року - 226 334,00 грн., травень 2013 року - 91 024,00
грн., червень 2013 року - 16 541,00 грн.);

- ст. 2 Закону України "Про фіксований
сільськогосподарський податок", п. 301.1
ст. 301 Податкового кодексу України, в
результаті чого ТОВ "Морівськ"
неправомірно перебувало на сплаті
фіксованого сільськогосподарського
податку.

На підставі акту перевірки Козелецькою
ОДПІ ГУ Міндоходів в Чернігівській
області було винесено рішення № 9 від
31.10.2013 року про виключення
сільськогосподарського підприємства -
ТОВ "Морівськ" з реєстру суб'єктів
спеціального режиму оподаткування.

В судовому засіданні встановлено, що
ТОВ "Морівськ" як юридичну особу
зареєстровано 16.08.2011 року Козелецькою
районною державною адміністрацією
Чернігівської області, включено до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
(виписка з ЄДР серії АБ № 384005, а.с. 105) та
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(довідка з ЄДРПОУ від 17.12.2012 року серії
АБ № 615560, а.с. 106), взято на облік до ДПІ у
Козелецькому районі (правонаступник -
Козелецька ОДПІ) як платника податків з
17.08.2011 року.

Згідно довідки з ЄДРПОУ від 17.12.2012 року
серії АБ № 615560 видами діяльності ТОВ
"Морівськ" за КВЕД-2010 є:

01.11 Вирощування зернових культур (крім
рису), бобових культур і насіння
олійних культур.

01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших
плодових дерев і чагарників.

01.41 Розведення великої рогатої худоби
молочних порід.

01.42 Розведення іншої великої рогатої
худоби та буйволів.

01.50 Змішане сільське господарство.

46.21 Оптова торгівля зерном,
необробленим тютюном, насінням і
кормами для тварин.

46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.

52.10 Складське господарство.

Перевіркою застосування спеціального
режиму оподаткування встановлено, що
ТОВ "Морівськ" на підставі заяви про
реєстрацію сільськогосподарського
підприємства як суб'єкта спеціального
режиму оподаткування ПДВ з 01.02.2013 року
зареєстровано суб'єктом спеціального
режиму оподаткування ПДВ згідно
свідоцтва № 200100352 серії НБ № 110092 (дата
початку дії свідоцтва - 01.02.2013 року, а.с.
107) із зазначенням виду діяльності на
основі переліку видів діяльності, на
які поширюються норми ст. 209
Податкового кодексу України: 01.11.0
вирощування зернових та технічних
культур; 01.25 вирощування фруктів, ягід,
горіхів, культур для виробництва
напоїв і прянощів; 01.41 розведення
великої рогатої худоби; 01.50 змішане
сільське господарство.

Перевіркою правомірності застосування
спеціального режиму оподаткування ПДВ
встановлено, що ТОВ "Морівськ" не мало
право перебувати на спеціальному
режимі, оскільки питома вага вартості
сільськогосподарських товарів (послуг)
становить менше 75% вартості всіх
товарів (послуг), поставлених протягом
попередніх дванадцяти послідовних
звітних податкових періодів сукупно.

При цьому, перевіркою встановлено, що
ТОВ "Морівськ" здійснювало операції з
використанням земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
для вирощування сільськогосподарської
продукції на території Морівської
сільської ради, відповідно до
договорів, укладених з орендодавцями.
Козелецькою ОДПІ було направлено запит
від 16.09.2013 № 157/10/22-015 до управління
Держкомзему у Козелецькому районі
Чернігівської області щодо
зареєстрованих договорів оренди ТОВ
"Морівськ" (на дату написання акту
відповідь не надійшла).

Таким чином, в ході проведення
перевірки ТОВ "Морівськ" встановлено,
що договори оренди з орендодавцями в
Козелецькому районному відділі
земельних ресурсів складає:
зареєстрованих площ земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
11,61% земельних ділянок
сільськогосподарських угідь за 2012 рік,
6,89% земельних ділянок
сільськогосподарських угідь за 2013 рік;
зареєстровані не були за 2012 рік - 88,39%
(596,9826 га) від загальної площі
задекларованих ТОВ "Морівськ"
земельних ділянок
сільськогосподарських угідь, 93,11% (1059,5326
га) земельних ділянок
сільськогосподарських угідь за 2013 рік.

Козелецькою ОДПІ встановлено, що
договори оренди з орендодавцями на
596,9826 га (88,39%) земельних ділянок за 2012
рік та на 1059,5326 га (93,11%) земельних
ділянок за 2013 рік в управлінні
Держкомзему у Козелецькому районі
зареєстровані не були.

Таким чином, податковий орган прийшов
до висновку про те, що ТОВ "Морівськ" на
порушення п. 209.1, п. 209.2, п. 209.6 ст.209
Податкового кодексу України не
правомірно застосувало спеціальний
режим оподаткування по ПДВ з лютого 2013
року по червень 2013 року, так як фактично
питома вага вартості поставлених
сільськогосподарських товарів
складала менше 75%, у зв'язку з чим
підприємство завищило суму податкових
зобов'язань ПДВ в скорочених
деклараціях від реалізації
сільгосппродукції на митній території
України.

Відповідно до п.п. 209.1, 209.2, 209.6 ст. 209
Податкового кодексу України резидент,
який провадить підприємницьку
діяльність у сфері сільського і
лісового господарства та рибальства та
відповідає критеріям, встановленим у
пункті 209.6 цієї статті (далі -
сільськогосподарське підприємство),
може обрати спеціальний режим
оподаткування.

Згідно із спеціальним режимом
оподаткування сума податку на додану
вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану
вартість акумулюються
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
та/або в органах, які здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів у порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є постачання вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
основних фондах, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менш як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно.

В силу п. 209.11 ст. 209 Податкового кодексу
України якщо суб'єкт спеціального
режиму оподаткування поставляє
протягом попередніх 12 послідовних
звітних податкових періодів сукупно
несільськогосподарські
товари/послуги, питома вага яких
перевищує 25 відсотків вартості всіх
поставлених товарів/послуг, то:

а) на таке підприємство не поширюється
спеціальний режим оподаткування,
встановлений цією статтею. Таке
підприємство зобов'язане визначити
податкове зобов'язання з цього податку
за підсумками звітного податкового
періоду, в якому було допущено таке
перевищення, і сплатити податок до
бюджету в загальному порядку;

б) орган державної податкової служби
виключає таке підприємство з реєстру
суб'єктів спеціального режиму
оподаткування та може повторно
включити його до такого реєстру після
закінчення наступних 12 послідовних
звітних податкових періодів за
наявності підстав, визначених цією
статтею;

в) таке підприємство вважається
платником зазначеного податку на
загальних підставах з першого числа
місяця, в якому було допущено таке
перевищення.

Крім того, відповідно до абз. "а" пп. 209.15.1
п. 209.15 ст. 209 Податкового кодексу
України, яким визначено, що виробничі
фактори, за рахунок яких сформовано
податковий кредит: а) товари/послуги,
які придбаваються
сільськогосподарським підприємством
для їх використання у виробництві
сільськогосподарської продукції, а
також основні фонди, які придбаваються
(споруджуються) з метою їх використання
у виробництві сільськогосподарської
продукції.

У разі якщо товари/послуги, основні
фонди, виготовлені та/або придбані,
використовуються
сільськогосподарським підприємством
частково для виготовлення
сільськогосподарських товарів
(послуг), а частково для інших
товарів/послуг, то сума сплаченого
(нарахованого) податкового кредиту
розподіляється виходячи з питомої ваги
вартості сільськогосподарських
товарів/послуг у загальній вартості
усіх товарів/послуг, поставлених за 12
попередніх послідовних звітних
(податкових) періодів.

У разі зміни напряму використання
товарів/робіт, основних фондів платник
податку проводить коригування
податкового кредиту виходячи з
вартості придбання товарів/послуг,
балансової (залишкової) вартості
основних фондів, що склалася станом на
початок звітного (податкового) періоду,
протягом якого здійснено зміну напряму
використання.

В судовому засіданні було встановлено,
що в 2013 році позивач перебував на
спеціальному режимі оподаткування ПДВ
і був платником фіксованого
сільськогосподарського податку, судом
встановлено, що ТОВ "Морівськ" сплатило
у повному обсязі фіксований
сільськогосподарський податок за
фактично оброблену землю (а не лише за
землю, на яку зареєстровані договори
оренди), на якій проводились
сільськогосподарські роботи та
відповідно й збирання вирощеної
продукції власного виробництва, що
підтверджують податкові декларації з
фіксованого сільськогосподарського
податку, наявні в матеріалах справи
(а.с. 50-59, 61-64, 66-69). Так, згідно розрахунку
фіксованого сільськогосподарського
податку вбачається, що площа земель
сільськогосподарського призначення
ТОВ "Морівськ" становить 1138 га. (а.с.
72-73,74-79).

В судовому засіданні було встановлено,
що у користуванні ТОВ «Морівськ» на
території Морівської сільської ради
Козелецького району перебувало 720 га
ріллі, з них на 78,4674 га договори оренди з
власниками земельних ділянок були
зареєстровані в Управлінні
Держкомзему у Козелецькому районі
Чернігівської області, договори оренди
на решту земельних ділянок перебуває
на реєстрації. На території
Максиміської сільської ради
Козелецького району у користування ТОВ
«Морівськ» в 2013 році знаходилось 418 га
ріллі, на підставі договорів оренди, що
знаходяться на реєстрації. Зазначене
підтверджується довідками Морівської
та Максимівської сільських рад,
довідкою Управління Держкомзему у
Козелецькому районі Чернігівської
області № 01-36/118 від 23.01.2013 року,
відомостями про наявність земельних
ділянок, що подавались позивачем до
Козелецької ОДПІ разом з податковими
деклараціями з фіксованого
сільськогосподарського податку (а.с. 60,
65, 48, 54-59).

Платниками фіксованого
сільськогосподарського податку
відповідно до п. 301.1 ст. 301 ПК України
платниками податку з урахуванням
обмежень, встановлених пунктом 301.6 цієї
статті, можуть бути
сільськогосподарські товаровиробники,
у яких частка сільськогосподарського
товаровиробництва за попередній
податковий (звітний) рік дорівнює або
перевищує 75 відсотків.

Таким чином, кваліфікаційною вимогою
для особи, яка претендує на набуття
статусу платника фіксованого
сільськогосподарського податку, є
частка сільськогосподарського
товаровиробництва, яка повинна
дорівнювати або перевищувати 75
відсотків загального обсягу доходу
суб'єкта господарювання.

Об'єктом оподаткування фіксованим
сільськогосподарським податком згідно
з пунктом 302.1 статті 302 Податкового
кодексу України є площа
сільськогосподарських угідь (ріллі,
сіножатей, пасовищ і багаторічних
насаджень) та/або земель водного фонду
(внутрішніх водойм, озер, ставків,
водосховищ), що перебуває у власності
сільськогосподарського
товаровиробника або надана йому у
користування, у тому числі на умовах
оренди.

Відповідно до п. 308.1 ст. 308 ПК України,
яка встановлює порядок набуття та
підтвердження статусу платника
фіксованого сільськогосподарського
податку, сільськогосподарські
товаровиробники для набуття і
підтвердження статусу платника
податку щороку, до 20 лютого, подають
станом на 1 січня поточного року:

загальну податкову декларацію з
податку на поточний рік щодо всієї
площі земельних ділянок, з яких
справляється податок
(сільськогосподарських угідь (ріллі,
сіножатей, пасовищ, багаторічних
насаджень), та/або земель водного фонду
внутрішніх водойм (озер, ставків та
водосховищ), - контролюючому органу за
своїм місцезнаходженням (місцем
перебування на податковому обліку);

звітну податкову декларацію з податку
на поточний рік окремо щодо кожної
земельної ділянки - контролюючому
органу за місцем розташування такої
земельної ділянки;

розрахунок частки
сільськогосподарського
товаровиробництва - контролюючим
органам за своїм місцезнаходженням
та/або за місцем розташування
земельних ділянок за формою,
затвердженою центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної аграрної
політики, за погодженням із
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику;

відомості (довідку) про наявність
земельних ділянок - контролюючим
органам за своїм місцезнаходженням
та/або за місцем розташування
земельних ділянок.

У відомості (довідці) про наявність
земельних ділянок зазначаються
відомості про кожний документ, що
встановлює право власності та/або
користування земельними ділянками, у
тому числі про кожний договір оренди
земельної частки (паю).

Водночас законодавчо не встановлено
вимоги про мінімальну кількість
земельних ділянок, які належать на
праві власності чи знаходяться в
користуванні платника фіксованого
сільськогосподарського податку. При
цьому така особа повинна буде
підтвердити дотримання критерію щодо
мінімальної частки
сільськогосподарського
товаровиробництва.

Відповідно до п. 308.4 ст. 308 ПК України
дохід сільськогосподарського
товаровиробника, отриманий від
реалізації сільськогосподарської
продукції власного виробництва та
продуктів її переробки (крім
підакцизних товарів, за винятком
виноматеріалів виноградних (коди
згідно з УКТ ЗЕД 2204 29 - 2204 30), вироблених
на підприємствах первинного
виноробства для підприємств
вторинного виноробства, які
використовують такі виноматеріали для
виробництва готової продукції, включає
доходи, отримані від: реалізації
продукції рослинництва, що вироблена
(вирощена) на угіддях, які належать
сільськогосподарському
товаровиробнику на праві власності або
надані йому в користування, а також
продукції рибництва, виловленої
(зібраної), розведеної, вирощеної у
внутрішніх водоймах (озерах, ставках і
водосховищах), та продуктів її
переробки на власних підприємствах або
орендованих виробничих потужностях;
реалізації продукції рослинництва на
закритому ґрунті та продуктів її
переробки на власних підприємствах або
орендованих виробничих потужностях;
реалізації продукції тваринництва і
птахівництва та продуктів її переробки
на власних підприємствах або
орендованих виробничих потужностях;
реалізації сільськогосподарської
продукції, що вироблена із сировини
власного виробництва на давальницьких
умовах, незалежно від територіального
розміщення переробного підприємства.

При цьому віднесення
сільськогосподарської продукції до
кожного з наведених видів пов'язане як
із властивостями цієї продукції (як-от
продукція рослинництва чи
тваринництва), так і з певними вимогами
щодо способу створення такої
продукції. Зокрема, продукція
рослинництва може бути вироблена
(вирощена) на сільськогосподарських
угіддях. При цьому передбачається, що
відповідні угіддя знаходяться у
власності чи користуванні особи.

Відповідно до викладеного, для цілей
розрахунку частки
сільськогосподарського
товаровиробництва враховуються доходи
від реалізації продукції рослинництва,
яка вироблена (вирощена) на угіддях, що
належать сільськогосподарському
товаровиробнику на праві власності або
надані йому в користування.

За змістом норм Податкового кодексу
України, для цілей справляння
фіксованого сільськогосподарського
податку землі, що використовуються
сільськогосподарським
товаровиробником для виробництва
продукції рослинництва, повинні
знаходитися у власності чи
користуванні такого виробника.

Водночас Податковий кодекс України не
деталізує вимог до правового титулу,
відповідно до якого у особи виникає
право користування земельною ділянкою,
на якій розташовані
сільськогосподарські угіддя, а також
до правовстановлюючих документів,
якими підтверджуються відповідні
права на земельні ділянки.

Отже, за таких обставин будь-яке право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані сільськогосподарські
угіддя, хоч би з яких підстав не
виникало таке право, є належним для
підтвердження частки
сільськогосподарського
товаровиробництва для цілей
справляння фіксованого
сільськогосподарського податку.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України Право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Таким чином, для цілей регулювання
земельних відносин виникнення права
оренди земельної ділянки пов'язане із
фактом державної реєстрації
відповідного договору.

Водночас податкове законодавство не
вимагає державної реєстрації договору
оренди земельної ділянки (паю) як
обов'язкової ознаки для кваліфікації
відповідної ділянки як такої, що
знаходиться у користуванні
сільськогосподарського
товаровиробника.

Податковий кодекс України не зводить
користування сільськогосподарськими
угіддями лише до виникнення права
оренди на відповідні земельні ділянки.
Відповідно, зареєстрований належним
чином договір оренди не може вважатися
єдиним обов'язковим документом, що
підтверджує правомірність перебування
особи у статусі платника фіксованого
сільськогосподарського податку.
Відтак, дефекти оформлення
відповідного договору не можуть
впливати на правильність врахування
доходів від реалізації продукції
рослинництва при розрахунку частки
сільськогосподарського
товаровиробництва.

За таких обставин продукція, вирощена
на земельній ділянці, орендованій
платником фіксованого
сільськогосподарського податку в
юридичної та/або фізичної особи, є
сільськогосподарською продукцією в
розумінні глави 2 розділу XIV
Податкового кодексу України незалежно
від того, чи зареєстровані належним
чином договори оренди такої ділянки.

Відповідно, така продукція повинна
враховуватися при визначенні частки
сільськогосподарського
товаровиробництва у розмірі 75
відсотків, необхідної для набуття та
підтвердження особою статусу платника
сільськогосподарського
товаровиробника. За таких обставин
відсутні будь-які підстави для
розмежування сільськогосподарської
продукції на ту, що отримана на належно
оформлених земельних ділянках, право
оренди яких зареєстровано, та на ту, що
вирощена на ділянках, оренда чи інше
право користування якими оформлені з
недоліками.

Таким чином, перебування особи у
статусі платника фіксованого
сільськогосподарського податку є
правомірним, якщо при цьому дотримано
критерій щодо мінімального обсягу
частки сільськогосподарського
товаровиробництва, встановлений ст. 301
Податкового кодексу України. Цей
критерій дотримується в тому разі, якщо
продукція рослинництва вирощена на
сільськогосподарських угіддях, що
знаходяться у користуванні платника
податку, незалежно від стану державної
реєстрації договорів оренди
відповідних ділянок.

Аналогічні правила застосовуються при
визначенні підстав для застосування
особою спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість діяльності у сфері сільського
та лісового господарства, а також
рибальства.

Суд звертає увагу, на те що
визначальним для встановлення права
особи застосовувати спеціальний режим
оподаткування податком на додану
вартість є дотримання
сільськогосподарським
товаровиробником критерію щодо
питомої ваги сільськогосподарських
товарів, яка має становити не менше 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
послідовних звітних податкових
періодів сукупно.

Згідно пункту 209.7 статті 209 Податкового
кодексу України вважаються товари,
зазначені у товарних групах 1 - 24,
товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з
УКТЗЕД, та послуги, які отримані в
результаті здійснення діяльності, на
яку відповідно до пункту 209.17 цієї
статті поширюється дія спеціального
режиму оподаткування у сфері
сільського та лісового господарства, а
також рибальства, якщо такі товари
вирощуються, відгодовуються,
виловлюються або збираються
(заготовляються), а послуги надаються,
безпосередньо платником податку -
суб'єктом спеціального режиму
оподаткування (крім придбання таких
товарів/послуг у інших осіб), які
поставляються зазначеним платником
податку - їх виробником.

Пунктом 209.11 ст. 209 ПК України
передбачено, що якщо суб'єкт
спеціального режиму оподаткування
поставляє протягом попередніх 12
послідовних звітних податкових
періодів сукупно
несільськогосподарські
товари/послуги, питома вага яких
перевищує 25 відсотків вартості всіх
поставлених товарів/послуг, то на таке
підприємство не поширюється
спеціальний режим оподаткування,
встановлений цією статтею. Таке
підприємство зобов'язане визначити
податкове зобов'язання з цього податку
за підсумками звітного податкового
періоду, в якому було допущено таке
перевищення, і сплатити податок до
бюджету в загальному порядку.

Таким чином, якщо товари відповідають
визначеним товарним групам та отримані
в результаті здійснення діяльності, що
відповідає визначеним видам, вони є
сільськогосподарськими і повинні
враховуватися при визначенні питомої
ваги сільськогосподарських товарів
для цілей застосування спеціального
режиму оподаткування податком на
додану вартість. При цьому
недотримання питомої ваги щодо
реалізації сільськогосподарських
товарів є єдиною підставою для
застосування до
сільськогосподарського
товаровиробника правил загального
режиму оподаткування податком на
додану вартість. В інших випадках,
зокрема, в разі недотримання вимог щодо
оформлення земельних ділянок, які
використовуються при виробництві
сільськогосподарських товарів,
відсутні підстави для застосування до
особи загальних правил оподаткування
податком на додану вартість.

З урахуванням викладеного, суд прийшов
до висновку, що у податкового органу
відсутні підстави для застосування
будь-яких негативних наслідків до ТОВ
«Морівськ» - платника фіксованого
сільськогосподарського податку, який
також застосовує спеціальний режим
оподаткування ПДВ
сільськогосподарської діяльності, у
разі недотримання останнім норм
земельного законодавства щодо
реєстрації договорів оренди земельних
ділянок, якщо при цьому дотримано вимог
законодавства податкового.

Крім того, оскільки ТОВ «Морівськ» було
здійснено поставку
сільськогосподарської продукції,
питома вага якої не є меншою ніж 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
послідовних звітних податкових
періодів сукупно та дотримано вимоги
Податкового кодексу України, а тому
рішення виключення
сільськогосподарського підприємства -
ТОВ «Морівськ» з реєстру суб'єктів
спеціального режиму оподаткування
податком на додану вартість є
протиправним та порушує права
позивача, відтак позовні вимоги про
визнання недійсним та скасування
рішення Козелецької ОДПІ Головного
Управління Міндоходів у Чернігівській
області № 9 від 31.10.2013 року підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Козелецької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області № 9 від 31.10.2013
року про виключення
сільськогосподарського підприємства -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Морівськ" з реєстру
суб'єктів спеціального режиму
оподаткування.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
О.В. Кашпур