Справа № 813/3358/13-а
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
Справа №
876/10932/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Львівської митниці Державної митної
служби України на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року у справі позовом ОСОБА_1 до
Львівської митниці Державної митної
служби України, Державної митної
служби України про зобов'язання
прийняти на роботу,-

В С Т А Н О В И В :

24 квітня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
якому з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог просив
визнати протиправними дії Західної
регіональної митниці щодо відмови в
прийнятті його на роботу в Західну
регіональну митницю. Також просив
зобов'язати Львівську митницю та
Державну митну службу України
призначити його на посаду, що
відповідає попередній займаній посаді.

Постановою від 17 липня 2013 року
Львівський окружний адміністративний
суд позов задовольнив та ухвалив
визнати дії Західної регіональної
митниці протиправними щодо відмови
ОСОБА_1 в прийнятті на роботу у Західну
регіональну митницю. Також суд
зобов'язав Державну митну службу
України та Львівську митницю
запропонувати ОСОБА_1 посаду старшого
інспектора сектору митного оформлення
№4 відділу митного оформлення №2
митного поста ,,Мостиська" Львівської
митниці або рівнозначну посаду та
призначити його на цю посаду.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, Львівська митниця
подала апеляційну скарги, оскільки
вважає постанову незаконною.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції залишив поза увагою
ті обставини, що Мостиська митниця була
ліквідована згідно наказу Державної
митної служби України від 27.11.2006 року №
1051 ,,Про ліквідацію та створення
окремих митних органів" і
правонаступників не мала, а тому
працевлаштовувати працівників митниці
в іншій установі уповноважена не була.

Приймання на роботу державних
службовців, які перебували на
відповідних посадах у державних
органах, в тому числі в тих, що
ліквідуються, без конкурсного відбору
або стажування є правом митного органу,
а не обов'язком.

Таким чином, на думку відповідача
Західна регіональна митниця діяла в
межах законодавства, а тому просять
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційного суду підтримав
апеляційні скарги та просить їх
задовольнити в повному обсязі.

Позивач заперечив вимоги апеляційної
скарги, просить залишити рішення суду
першої інстанції без змін, а подану
апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
належить до задоволення з таких
підстав.

З матеріалів справи суд вбачає, що
ОСОБА_1 09 серпня 1995 року прийнятий на
службу в митні органи України на посаду
інспектора Мостиської митниці. Згідно
наказу Мостиської митниці від 10.03.2006
року №83-к ОСОБА_1 з 14.03.2006 року займав
посаду старшого інспектора сектору
митного оформлення №4 відділу митного
оформлення №2 митного поста ,,Шегині"
Мостиської митниці. Наказом Державної
митної служби України (ДМСУ) від 15.09.2006
року №785 ,,Про створення та припинення
деяких митних органів" створено з
01.10.2006 року Західну регіональну митницю
(ЗРМ). Відповідно до п.1 наказу ДМСУ від
27.11.2006 року №1051 ,,Про ліквідацію та
створення окремих митних органів"
ліквідовано Мостиську митницю та п. 4
наказано створити і підпорядкувати
Західній регіональній митниці, зоною
діяльності якої є Львівська область,
митний пост ,,Мостиська".

На виконання цього наказу позивач
21.12.2006 року був повідомлений про
наступне вивільнення. Згідно наказу
голови комісії з питань ліквідації
Мостиської митниці №84-к від 28.02.2007 року
,,Про звільнення працівників митниці", у
зв'язку з ліквідацією Мостиської
митниці ОСОБА_1 звільнений 28.02.2007 року
відповідно до п. 1 ст.40 КЗпП України у
порядку, передбаченому ст.49-2 КЗпП
України, з посади старшого інспектора
сектора митного оформлення №4 відділу
митного оформлення №2 митного поста
,,Шегині" Мостиської митниці.

Напередодні звільнення - 27.02.2007 року
ОСОБА_1 подав до Західної регіональної
митниці заяву (зареєстрована за вх.184
від 27.02.2007 року), в якій просив
начальника ЗРМ прийняти його на роботу
в Західну регіональну митницю. За
наслідками розгляду комісією з
кадрових питань вказаної заяви листом
№29/32-3196 від 23.03.2007 року за підписом
заступника митниці позивач
повідомлений про те, що ЗРМ не несе
зобов'язань щодо обов'язкового його
працевлаштування у зв'язку з
ліквідацією Мостиської митниці.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачі зобов'язані були прийняти
позивача на посаду, яку він займав до
звільнення, або ж іншу рівнозначну
посаду.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та є вірними.

Так, статтею 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції, посилаючись на
роз'яснення а.2 п. 13 постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 06.03.2008 року № 2, вірно зазначив, що
при розгляді спорів з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби застосовуються положення,
встановлені спеціальними законами. У
разі коли ці закони зазначені питання
не врегульовують, то необхідно
субсидіарно застосовувати
законодавство про працю, зокрема, КЗпП
України.

Статтею 30 Закону України ,,Про державну
службу" визначено, що державна служба
припиняється на загальних підставах,
передбачених Кодексом законів про
працю України та у інших випадках,
визначених цією статтею.

Відповідно до п.1 ст.40 Кодексу законів
про працю (КЗпП) України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України
передбачено, що звільнення з підстав,
передбачених у пунктах 1, 2, 6 цієї
статті, допускається, якщо неможливо
перевести працівника за його згодою на
іншу роботу.

Згідно з статтею 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

Відповідно до ч.1 ст.22 КЗпП України
забороняється необгрунтована відмова
у прийнятті на роботу.

Суд першої інстанції встановив, що
відповідачами не надано жодних
належних та допустимих доказів того, що
позивачу пропонувалися вакантні
посади у Західному регіоні, зокрема,
письмових доказів про відмову позивача
під особистий підпис від
запропонованих посад.

Відповідно до підпункту «б» п.1
постанови Кабінету Міністрів України
від 17.06.1994р. №423 ,,Про деякі питання
застосування статей 4, 15 і 27 Закону
України ,,Про державну службу" без
конкурсного відбору або стажування
можуть прийматись державні службовці,
які перебували на відповідних посадах
у державних органах та виконавчих
органах Рад, в тому числі в тих, що
ліквідуються, до новостворених органів
державної виконавчої влади і місцевого
самоврядування.

Наказом голови Держмитслужби України
від 23.01.2008 року №35 ,,Про призначення на
посади та звільнення з посад"
визначено, що прийом осіб, у тому числі
і повторний, на службу в митниці,
регіональні митниці, спеціалізовані
митні установи та організації на всі
посади, передбачені штатним розписом,
крім посад обслуговуючого персоналу за
всіма видами трудових договорів, а
також звільнення зі служби в митних
органах на зазначених посадах, крім
випадків звільнення у зв'язку з виходом
на пенсію та припинення трудового
договору у зв'язку із смертю,
здійснюється наказами Держмитслужби
України.

За таких обставин апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції про протиправність дій
відповідачів щодо відмови у прийнятті
позивача на ту ж саму посаду, яку він
займав до звільнення або на
рівнозначну посаду без конкурсного
відбору або стажування оскільки лише у
разі відмови від запропонованих посад
позивач міг бути звільнений із
займаної посади без працевлаштування.

Такі висновки суду першої інстанції
узгоджуються з правовими позиціями
Верховного суду України, викладеній у
Постанові від 17 жовтня 2011 року, згідно
яких встановлена законодавством
можливість ліквідації державної
установи (організації) з одночасним
створенням іншої, яка буде виконувати
повноваження (завдання) особи, що
ліквідується, не виключає, а включає
зобов'язання роботодавця (держави) по
працевлаштуванню працівників
ліквідованої установи.

В силу ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Доводи апеляційної скарги про
законність звільнення позивача з
мотивів повної ліквідації Мостиської
митниці апеляційний суд визнає
безпідставними, позаяк внаслідок
ліквідації державного органу його
повноваження та функції не
припиняються, а переходять до іншого
державного органу, який і зобов'язаний
був працевлаштувати позивача без
конкурсного відбору або стажування.

Наведене спростовує доводи
апеляційної скарги щодо
невідповідності рішення суду першої
інстанції нормам матеріального та
процесуального права.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.195, ст. 196, п. 1 ч. 1
ст.198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст.254 КАС України,
колегія суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Львівської митниці
Державної митної служби України
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року у справі № 813/3358/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення ухвали в
повному обсязі відповідно до статті 160
КАС України - з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 24 січня
2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
О.М. Довгополов

Л.Я. Гудим