Справа № 286/7689/13-а
Суддя: Смиковська Л. О.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Овруцький районний суд Житомирської
Справа № 286/7689/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року

Овруцький районний суд Житомирської
області в складі:

головуючого судді Смиковська Л. О.

з секретарем Деменчук О. Г.,

позивачем ОСОБА_1

представником позивача
ОСОБА_2

представником відповідача
Лісовською С.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Овручі справу за
позовом ОСОБА_1 до Овруцького
районного сектору Управління
Державної міграційної служби у
Житомирській області про скасування
постанови у справі про адміністративне
правопорушення , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з
адміністративним позовом до
відповідача та просить визнати
протиправною постанову Овруцького
районного сектору Управління
Державної міграційної служби у
Житомирській області про накладення на
неї штрафу у сумі 510 грн. за п.1 ст.203
КУпАП. Скасувати постанову про
накладення адміністративного
стягнення та закрити справу. Позовні
вимоги мотивує тим, що вказана
постанова не відповідає обставинам
справи та вимогам закону, є
необґрунтованою, протиправною, а також
такою, що винесена із значними
порушеннями процесуальних норм, і за
таких умов підлягає скасуванню. Як
свідчить копія постанови, складеної
посадовою особою, 19.10.2013 року, копію
постанови вона отримала 01.10.2013 року,
тобто копію отримала раніше, ніж була
складена сама постанова. В порушення
ст.254 КУпАП протокол про
адміністративне правопорушення не
складався, вона в ньому не
розписувалась. Окрім того, в порушення
вимог ст.268 КУпАП їй не роз'яснювались
її права, передбачені цією статтею.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримала.

Представник позивача позов підтримала
з підстав викладених в
адміністративному позову та зауважила,
що паспорт її довірительки було
забрано на півтора роки і вона не могла
узаконити підстави свого перебування
на території України. Постановою
Житомирського окружного
адміністративного суду 27.01.2014 року
відмовлено у видворенні її
довірительки за межі України. Позивач
проживає на території України з 2003 року
зі своїми дітьми, які відвідують школу:
син ходить до 6-го класу, а донька - до
1-го та чоловіком. Чоловік позивача
також громадянин Узбекистану та
потребує лікування. Сама позивачка
зареєстрована приватним підприємцем
та здійснює догляд за жінкою похилого
віку. До кримінальної відповідальності
її довірителька не притягувалась як на
території України так і Узбекистану.

Відповідач щодо задоволення позову
заперечує, оскільки позивач на момент
винесення постанови про накладення
адміністративного стягнення,
перебувала на території України без
законних на то підстав. При винесенні
постанови позивачу пропонували надати
паспорт як підтвердження законності
перебування на території України,
однак паспорт не було пред'явлено. Їй
пропонували надати довідку, що паспорт
знаходиться в посольстві Узбекистану
на переоформленні, однак дана вимога
також не була виконана.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, представника
відповідача та дослідивши наявні у
матеріалах справи докази, суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню. Підставою для
такого висновку є наступне.

Відповідно до постанови серії ПН МЖТ
№008077 від 19.10.2013 р. позивача піддано
адміністративному стягненню у вигляді
штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення
адміністративного правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП (а.с.9).

Із змісту постанови вбачається, що
19.10.2013 року об 11 годині 00 хв. в м.Овручі
по вул. Базарній на ринку було виявлено
громадянку Узбекистану ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без документів, що
посвідчують особу, чим порушила п.2
Порядку продовження строку
перебування іноземців та осіб без
громадянства на території України.

Протокол про адміністративне
правопорушення, що додається до
постанови в матеріалах справи
відсутній. Як пояснила представник
відповідача, всі протоколи на даний час
перебувають в прокуратурі на
перевірці.

Із копії перекладу паспорта позивача -
ОСОБА_1 (а.с.3) та закордонного паспорту
(а.с.32) вбачається, що вона є громадянкою
Республіки Узбекистан.

Із відміток у закордонному паспорті
ОСОБА_1 (а.с.32) вбачається, що останній
раз позивач перетинала державний
кордон України 23.02.2009 року.

08.04.2010 року було прийнято рішення про її
видворення та обмежено термін
перебування до 13.04.2010 року.

Також стоїть відмітка про заборону
в'їзду в Україну терміном на п'ять
років.

Позивач має двох неповнолітніх дітей,
що підтверджується свідоцтвами про їх
народження (а.с.6-7).

Із довідки №62 (а.с.8) вбачається, що син
позивачки - ОСОБА_6 дійсно навчається в
Овруцькій загальносвітній школі І-ІІІ
ступенів №4 в період з 01.09.2008 року по
даний час.

Згідно свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
(а.с.33) вбачається, що ОСОБА_1
зареєстрована фізичною
особою-підприємцем.

Як вбачається з консультативних
заключень та виписок (а.с.35-39) чоловік
позивача періодично проходить
лікування.

Об'єктивною стороною правопорушення за
ч.1 ст.203 КУпАП, за яке було притягнуто до
відповідальності позивача, є порушення
іноземцями та особами без громадянства
правил перебування в Україні, тобто
проживання без документів на право
проживання в Україні, за недійсними
документами або документами, термін
дії яких закінчився, або
працевлаштування без відповідного
дозволу на це, якщо необхідність такого
дозволу передбачено законодавством
України, або недодержання
встановленого порядку пересування і
зміни місця проживання, або ухилення
від виїзду з України після закінчення
відповідного терміну перебування,
неприбуття без поважних причин до
визначеного місця навчання або
працевлаштування після в'їзду в
Україну у визначений строк, а так само
порушення правил транзитного проїзду
через територію України, крім порушень,
передбачених частиною другою цієї
статті

Правила перебування іноземців та осіб
без громадянства в Україні
регулюються, зокрема, законом України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства», Законом України
«Про імміграцію», Постановою КМ
України «Про затвердження Порядку
продовження строку перебування та
продовження або скорочення строку
тимчасового перебування іноземців та
осіб без громадянства на території
України» (надалі Порядок) та інші.

Так в п.2 Порядку зазначається, що
іноземці та особи без громадянства, які
на законній підставі прибули в Україну,
можуть тимчасово перебувати на її
території:

1) протягом наданого візою дозволу в
разі в'їзду з держав з візовим порядком
в'їзду, якщо інший строк не визначено
міжнародними договорами України;

2) не більш як 90 днів протягом 180 днів з
дати першого в'їзду з держав з
безвізовим порядком в'їзду, якщо інший
строк не визначено міжнародними
договорами України;

3) на період дії візи, але не більш як 90
днів протягом 180 днів з дати першого
в'їзду за візою, оформленою до 11 вересня
2011 року.

Будь-яких правових підстав перебування
позивача на території України в
судовому засіданні не було
встановлено.

Слова позивача та її представника про
те, що у позивача півтора року не було
на руках паспорту, оскільки його
забрали, та вона не могла оскаржити
своє видворення спростовуються
штампами на перекладі паспорту (а.с.3) та
свідоцтва про шлюб (а.с.5), де вказана
дата 05.12.2011 року.

Також не знайшло підтвердження в
даному судовому засіданні того факту,
що паспорт позивача потім вкрали, а
згодом підкинули.

Інших доказів суду не було надано.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

В ч.1 ст.203 КУпАП зазначається, що
порушення іноземцями та особами без
громадянства правил перебування в
Україні, тобто проживання без
документів на право проживання в
Україні, за недійсними документами або
документами, термін дії яких
закінчився, або працевлаштування без
відповідного дозволу на це, якщо
необхідність такого дозволу
передбачено законодавством України,
або недодержання встановленого
порядку пересування і зміни місця
проживання, або ухилення від виїзду з
України після закінчення відповідного
терміну перебування, неприбуття без
поважних причин до визначеного місця
навчання або працевлаштування після
в'їзду в Україну у визначений строк, а
так само порушення правил транзитного
проїзду через територію України, крім
порушень, передбачених частиною другою
цієї статті, - тягнуть за собою
накладення штрафу від тридцяти до
п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Як вбачається із постанови про
накладення адміністративного
стягнення до позивача було застосовано
мінімальний розмір санкції статті, що
передбачає дане правопорушення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.293 КУпАП,
розглядаючи скаргу або позов на
постанову про накладення
адміністративного стягнення, суд
вправі змінити захід стягнення в межах,
передбачених нормативним актом про
відповідальність за адміністративне
правопорушення. А тому суд, не має
правової підстави для застосування
попередження, як то просить позивач та
її представник..

За змістом п.3 ч.1 ст.288 КУпАП постанову
органу (посадової особи) про накладення
адміністративного стягнення може бути
оскаржено у районний, районний у місті,
міський чи міськрайонний суд у порядку,
визначеному КАС України, з
особливостями, встановленими КУпАП.
Відповідно суд розглядає дану
категорію справ у порядку, визначеному
КАС України, з особливостями,
встановленими КУпАП.

Аналізуючи в сукупності всі обставини
справи та докази, надані на їх
підтвердження, суд приходить до
висновку про наявність в діях позивача
складу правопорушень передбачених ч.1
ст.203 КУпАП та вважає, що правові
підстави для скасування постанови
серії ПН МЖТ №008077 від 19.10.2013 року, якою
було притягнуто до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 відсутні, а
тому, в задоволенні позовних вимог слід
відмовити за їх безпідставністю.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі
68,82 грн.

Керуючись ст.ст. 287-289, 293 КУпАП, ст.ст. 2,
7-12, 69-71, 128, 159-163, 1712 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Овруцького районного
сектору Управління Державної
міграційної служби у Житомирській
області про скасування постанови у
справі про адміністративне
правопорушення відмовити за
безпідставністю.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Повний текст постанови виготовлено
29.01.2014 року.

Суддя: Л. О. Смиковська