Справа № 813/3960/13-а
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 р.
Справа № 11277/13/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючої судді
Хобор Р.Б.,

суддів:
Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання
Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
державної податкової інспекції у
Залізничному районі м.Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 13.08.2013 року
у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Експресс-К» до державної податкової
інспекції у Залізничному районі
м. Львова про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н
О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Експресс-К» (далі -
ТзОВ «Експресс-К») звернулося до суду з
позовом до державної податкової
інспекції у Залізничному районі м.
Львова Львівської області Державної
податкової служби (далі - ДПІ у
Залізничному районі м. Львова
Львівської області ДПС), в якому
просить скасувати податкове
повідомлення-рішення від 08.05.2013 р. №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 39 897 грн. 25 коп., у т.ч.
35 064 грн. за основним платежем та 4 833 грн.
25 коп. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 13.08.2013 року
позов задоволено повністю. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення - рішення ДПІ у
Залізничному районі м. Львова
Львівської області ДПС від 08 травня 2013
року № .

Приймаючи оскаржувану постанову, суд
першої інстанції дійшов до висновку
про те, що намір сторін у договорах,
щодо вчинення господарських
зобов»язань з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави та
суспільства, в суді першої інстанції
свого підтвердження не знайшов, а тому
позовні вимоги є обґрунтованими та
повністю доведеними дослідженими
доказами у справі.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, її в апеляційному порядку
оскаржив відповідач - державна
податкова інспекція у Залізничному
районі м.Львова, яка покликаючись на
неповне з»ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
безпідставного задоволення позовних
вимог, просить оскаржувану постанову
суду скасувати та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити.

Як на доводи апеляційної скарги
апелянт посилається на те, що при
прийнятті рішення у справі, судом не
враховані акти документальних
перевірок контрагентів позивача.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено те,
що ДПІ у Залізничному районі м. Львова
проведено позапланову невиїзну
документальну перевірку ТзОВ «Експрес
К» з питань підтвердження відображення
у податковій декларації з податку на
додану вартість податкового
зобов'язання та податкового кредиту по
взаємовідносинах із ПП «Ардея-Тех»
() за період з 01.12.2010р. по
31.03.2011р., по взаємовідносинах із ТзОВ
«Промтехметал» () за період
з 01.04.2011 р. по 30.04.2011 р., по
взаємовідносинах із ТзОВ «Нові
технології ТПВ» () за період
з 01.05.2012 р. по 31.07.2012 р. Результати
перевірки оформлені актом від 15.04.2013р.
№ 1361/15-20/13814980.

Згідно з актом перевірки від 15.04.2013 р. №
1361/15-20/13814980, податковим органом
встановлено порушення ТзОВ
«Експресс-К»: - пп.7.4.1., пп.7.4.5 п.7.4, п.п.7.5.1
п.7.5, пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
р. №168/97-ВР із змінами та доповненнями,
п.198.2, п.198.3, п.198.6 статті 198, ст. 200
Податкового кодексу України від 02.12.10
№2755-VI (із змінами та доповненнями), ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 №996-ХІУ (із змінами
та доповненнями), наказу Міністерства
фінансів України «Про затвердження
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку» від 24.05.95 № 88,
оскільки не підтверджено реальності
здійснення господарських відносин із
ПП «Ардея - Тех» () за
період з 01.12.2010 р. по 31.03.2011 р., по
взаємовідносинах із ТзОВ
«Промтехметал» () за
період з 01.04.2011 р. по 30.04.2011 р., по
взаємовідносинах із ТзОВ «Нові
технології ТПВ» () за
період з 01.05.2012 р. по 31.07.2012 р., що
зумовило завищення суми податкового
кредиту в деклараціях з ПДВ за звітні
(податкові) періоди з 01.12.2010 р. по 30.04.2011
р., за період з 01.05.2012 р. по 31.07.2012 р. в сумі
35 064,00 грн., та яке призвело до заниження
суми податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет за підсумками поточного
звітного (податкового) періоду з
урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду.

На підставі вказаного акту, ДПІ у
Залізничному районі м. Львова
Львівської області ДПС прийнято
податкове повідомлення - рішення від
08.05.2013 р. № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
на 39 897 грн. 25 коп., у т.ч. 35 064 грн. за
основним платежем та 4 833 грн. 25 коп. за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

Підставою для прийняття спірного
податкового повідомлення-рішення
стали висновки податкового органу про
неправомірність включення до складу
податкового кредиту коштів по оплаті
придбаних позивачем послуг у ПП
«Ардея-Тех», ТзОВ «Промтехметал» та
ТзОВ «Нові технології ТПВ», витрати по
яких здійснено без їх фактичного
придбання у зв'язку з нікчемністю
правочинів, укладених з вказаними
контрагентами.

Апеляційний суд погоджується з
висновками суду першої інстанції, які
знайшли своє підтвердження у
матеріалах справи, виходячи з
наступного.

Згідно з п. 7.5 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість", датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Підставою для включення позивачем сум
до складу податкового кредиту, є
податкові накладні, складені в момент
виникнення податкових зобов'язань.

Згідно з п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість" не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктами 7.2.6, 7.4.5).

Тобто вказана норма цього Закону чітко
встановлює випадки, коли платник
податку не має права включити до
податкового кредиту суми сплаченого
податку у зв'язку з придбанням товарів,
робіт (послуг), і таким випадком є факт
відсутності у платника податку
податкової накладної, тобто не
підтвердження сум сплаченого податку
податковими накладними.

Відповідно до п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Таким чином, право платника податку на
податковий кредит виникає, якщо ним у
звітному періоді сплачені суми податку
на додану вартість у ціні товару (робіт,
послуг), який придбавається у продавця,
та за наявності належним чином
оформленої податкової накладної, яка
не позбавлена правового значення і в
тому разі, якщо контрагентом покупця
товарів (робіт, послуг) не виконується
зобов'язання щодо утримання та
внесення податку до бюджету.

Згідно з п. 185.1. ст. 185 ПК України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з п. 188.1. ст. 188 ПК України база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку).

У відповідності до п. 198.1. ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.2. ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п. 198.4. ст. 198 ПК України якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Відповідно до п. 198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Згідно з п. 201.4. ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.6. ст. 201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Вілповідно до п. 201.7. ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Згідно з п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п. 135.2. ст. 135 цього ж Кодексу,
доходи визначаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
отримання платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з ст. 9 цього ж Закону підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Інформація, що міститься у прийнятих до
обліку первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Операції в
іноземній валюті відображаються також
у валюті розрахунків та платежів по
кожній іноземній валюті окремо.
Господарські операції повинні бути
відображені в облікових регістрах у
тому звітному періоді, в якому вони
були здійснені.

Згідно з п. 1.2. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995 року, господарські
операції відображаються у
бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.

Згідно з п. 2 цього ж Положення первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.
Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення.

Таким чином, враховуючи вищенаведені
положення, колегія суддів приходить до
висновку про те, що надання податковому
органу всіх належним чином оформлених
документів, передбачених
законодавством про податки та збори, з
метою одержання бюджетного
відшкодування є підставою для його
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних яких установлена
судом.

Судом першої інстанції встановлено, що
ТзОВ «Експресс-К» перебувало у
правовідносинах з придбання ТМЦ у ПП
«Ардея-Тех» протягом грудня 2010 року -
березня 2011 року, у ТзОВ «Промтехметал» -
квітня 2011 року та з ТзОВ «Нові
технології ТПВ» протягом травня-липня
2012 року.

Позивачем на підтвердження
обгрунтованості віднесення до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість за перевірений період
було надано видаткові накладні,
податкові накладні, виписки по
особовому рахунку підприємства з
відмітками банку, які свідчать про
підставність виникнення цивільних
прав та обов'язків, а також про фактичне
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами ПП
«Ардея-Тех», ТзОВ «Промтехметал» та
ТзОВ «Нові технології ТПВ», та є
достатніми доказами на підтвердження
здійснення останніх. Вищевказані
первинні документи оформлені
відповідно до вимог, встановлених ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

Визначальним фактором для формування
податкового кредиту платником податку
на додану вартість є подальше
використання товару в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності такої особи - платника
податку.

Колегією суддів встановлено, що ТзОВ
«Експресс-К» приймало товар на
орендоване складське приміщення
площею 95м2, розташоване по вул.
Конюшинній, 2Б у м. Львові, наявність
якого підтверджується договором
оренди приміщення будівлі № 5 від 01.02.2008
року, пролонгованим на підставі
договору оренди приміщення будівлі №
4/06/12 від 01.06.2012 року (а.с.171-174). Придбаний
товар зберігався на цьому складі,
звідки в подальшому здійснювалась його
реалізація за цінами, вищими від
придбаних.

Відповідачем, належними та допустимими
доказами не спростовано мету та
реальність здійснення господарських
операцій з придбання вищевказаних
товарів, а також факту використання
позивачем вищевказаних товарів у
власній господарській діяльності.

Надані позивачем докази дають колегії
суддів достатні підстави для висновку
про сплату позивачем сум ПДВ у ціні
придбаних товарів (робіт, послуг) у
контрагентів, які мали статус
платників податку на додану вартість.

Колегія суддів вважає за необхідне
також зазначити те, що формування
підприємством податкового кредиту не
може ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо включення сум податку, сплачених
ним в ціні придбаних товарів (робіт,
послуг), до складу податкового кредиту
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Наведене узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини у
справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"
(заява № 3991/03) Європейський суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ вдруге, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію і практику Суду як
джерело права.

Крім того, згідно з Порядком оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства вбачається, що податкові
повідомлення - рішення, що приймаються
за наслідками документальних
перевірок фінансово - господарської
діяльності суб'єктів господарювання, у
тому числі позапланових виїзних,
можуть бути складеними на підставі
фактичних даних, зазначених виключно в
актах перевірок фінансово -
господарської діяльності суб'єктів
господарювання. Оскаржуване податкове
повідомлення - рішення, складене з
покликанням на акти перевірок
фінансово - господарської діяльності
суб'єктів господарювання ПП
«Ардея-Тех», ТзОВ «Промтехметал» та
ТзОВ «Нові технології ТПВ», які не
можуть бути визнані допустимими
доказами по справі та зумовлюють
безпідставність складення зазначеного
податкового повідомлення - рішення.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, а відтак
зобов'язані обґрунтовувати належність
та допустимість доказів для
підтвердження своїх вимог або
заперечень, що відповідачем зроблено
не було.

Таким чином, відповідачем не наведено
достатньо переконливих доводів про
наявність обставин, які б свідчили про
недобросовісність позивача як
платника податків. З урахуванням
наведеного, на думку апеляційного суду,
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення не ґрунтується на нормах права,
внаслідок чого його слід визнати
протиправним та скасувати.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до переконання про те, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, постанова Львівського
окружного адміністративного суду від 13
серпня 2013 року відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу слід залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1
ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А
Л И В :

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м.Львова залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 13
серпня 2013 року по справі № 813/3960/13-а -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя
Р.Б. Хобор

Судді
Я.С. Попко

Р.П. Сеник