Справа № 2а-4328/11
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/59947/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Чалого С. Я. Гончар Л.Я. Конюшка К.В.
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Дніпропетровська на
постанову Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 30 вересня 2011
року на ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22 травня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Дніпропетровська про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Ленінського районного суду
від 30 вересня 2011року, залишеною без
змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного від 22
травня 2012року, позов ОСОБА_4
задоволено. Визнано неправомірними дії
управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.
Дніпропетровська щодо неврахування
ОСОБА_4 у складі заробітної плати при
призначенні з 18 квітня 2011 року пенсії
державного службовця 10 відсотків
винагороди за вислугу років та
середньомісячної суми матеріальної
допомоги. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Дніпропетровська
здійснити на користь ОСОБА_4
перерахунок та виплату пенсії з 18
квітня 2011 року з урахуванням
винагороди за вислугу років у розмірі
40 відсотків посадового окладу та
надбавки за спеціальне звання та
середньомісячного розміру
матеріальної допомоги.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Дніпропетровська звернулось
з касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України в якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права
просить їх скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів прийшла до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_4 з 18.04.2011р. призначена
пенсій державного службовця.

На час призначення пенсії стаж роботи
ОСОБА_4 на державній службі визначений
управлінням Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.
Дніпропетровська складав 21 років 7 міс.
27 днів.

Працюючи на державній службі, ОСОБА_4
отримувала надбавку за вислугу років у
розмірі 40 відсотків посадового окладу,
про що свідчить відповідна
довідка,наявна в матеріалах справи.

Стаж, який дає право на одержання
винагороди за вислугу років було
встановлено 30 р. 6 міс. 1 день, про що
свідчить наданий витяг з протоколу.
Збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування сплачувався позивачем із
всієї суми нарахованої заробітної
плати.

При розрахунку розміру пенсії на
момент її призначення до управлінням
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Дніпропетровська прийнята до
розрахунку винагорода за вислугу років
у розмірі 30% посадового окладу з
урахуванням надбавки за спеціальне
звання, замість 40%, яку ОСОБА_4
отримувала відповідно до Порядку
виплати винагороди за вислугу років
посадовим особам органів державної
податкової служби, які мають
спеціальні звання, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 вересня 1997 року № 1013.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4
суди попередніх інстанцій виходили з
того, що сума матеріальної допомоги на
оздоровлення є складовою заробітної
плати, відповідно вимог ст. 2 Закону
України «Про оплату праці», з якої
справляється збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування і яка є
об'єктом призначення і перерахунку
пенсії державного службовця, а не
врахування її управлінням Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Дніпропетровська при призначенні
пенсії ОСОБА_4 є протиправним.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій виходячи з
наступного.

Порядком виплати винагороди за вислугу
років посадовим особам органів
державної податкової служби, які мають
спеціальні звання, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 вересня 1997 року № 1013 затверджені
розміри винагороди за вислугу років.

Винагорода за вислугу років,
встановлена посадовим особам органів
державної податкової служби, які мають
спеціальні звання, є частиною
заробітної плати зазначених
посадових осіб, виплачується за
рахунок та у межах фонду оплати праці,
передбаченого органам державної
податкової служби в Державному
бюджеті України, нараховується при
обчисленні середнього заробітку, що
зберігається за посадовою особою
відповідно до законодавства. На неї
нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, а тому
вона повинна враховуватись при
обчисленні розміру пенсії державного
службовця у розмірах, що виплачуються
на день звільнення посадової особи з
роботи, що дає право на відповідних
вид пенсії, у даному випадку пенсію
державного службовця.

Закон України від 16 грудня 1993 року №
3723-ХІІ "Про державну службу" визначає
умови оплати праці державних
службовців, а не умови їх пенсійного
забезпечення, а тому, якщо державний
службовець під час перебування на
державній службі отримував винагороду
(надбавку) за вислугу років у розмірі 40%
до посадового окладу з урахуванням
доплати за ранг (спеціальне звання), то
зазначений розмір цієї винагороди
(надбавки) повинен бути врахований і
при обчисленні пенсії державного
службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України від
5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про
пенсійне забезпечення" врегульовано
види оплати праці, що враховуються при
обчисленні пенсій.

Відповідно до частини 1 статті 66
вказаного Закону до заробітку для
обчислення пенсії включаються всі види
оплати праці (виплат, доходу), на які
відповідно до Закону України "Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування" нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в межах максимальної
величини фактичних витрат на оплату
праці найманих працівників,
оподатковуваного доходу (прибутку),
сукупного оподатковуваного доходу
(граничної суми заробітної плати
(доходу), з яких справляються страхові
внески (збори) до соціальних фондів, що
діяла на день одержання зазначеного
заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003
року № 1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" (далі -
Закон № 1058-IV) визначає виплати (доходи),
що враховуються в заробітну плату
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії. Так, зокрема до
такого доходу (заробітної плати)
враховуються: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно з
цим Законом були фактично нараховані
(обчислені) та сплачені страхові
внески; суми виплат, отримуваних
застрахованою особою до набрання
чинності цим Законом, у межах сум, на
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, нараховувалися внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

За змістом наведених норм отримувані
застрахованою особою суми виплат, з
яких були фактично нараховані та
сплачені страхові внески або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, враховуються в заробіток
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії, незалежно від того,
чи входять вони до структури
заробітної плати.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, прийшла до висновку, що судами
попередніх інстанцій правомірно
задоволені позовні вимоги ОСОБА_4,
підстави для скасування судових рішень
відсутні. Доводи касаційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судами допущено
неправильне застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 224, 230, 231, КАС
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Дніпропетровська залишити
без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 30 вересня 2011
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237- 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: