Справа № 826/13753/13-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Скочок Т.О.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Степанюка А.Г.,

суддів -
Кузьменка В.В., Шурка О.І.

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 30 вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом
Національного агентства України з
питань державної служби до Державної
виконавчої служби України про
скасування постанови та встановлення
відсутності компетенції, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року Національне агентство
України з питань державної служби (далі
- Позивач, Нацдержслужба України)
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної виконавчої служби
України (далі - Відповідач, ДВС України)
в якому, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просило: визнати
нечинною та скасувати постанови від
02.08.2013 року ВП №33925835 про накладення
штрафу; встановити відсутність
компетенції (повноважень) Державної
виконавчої служби України щодо
виконання рішення суду про стягнення
коштів та про зобов'язання Відповідача
утриматися від вчинення дій в межах
виконавчого провадження №33925835,
пов'язаних з виконанням рішення суду в
частині стягнення коштів (накладення
штрафних санкцій, вжиття інших заходів
стягнення).

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
30.09.2013 року позов задоволено частково -
скасовано постанову ДВС України про
накладення штрафу від 02.08.2013 року у
виконавчому провадженні №33925835. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. При цьому, задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції
виходив з того, що Відповідач дійшов до
помилкового висновку щодо невиконання
боржником рішення суду без поважних
причин, у зв'язку з чим постанова про
накладення штрафу винесена
протиправно. Відмовляючи у задоволенні
решти позовних вимог, суд зазначив, що
встановлення компетенції у спірних
правовідносинах не відповідають
завданням КАС України.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою у задоволенні позову
відмовити повністю. При цьому
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, що
спричинило прийняття неправильного
рішення.

Представник Позивача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував та просив суд рішення
Окружного адміністративного суду м.
Києва залишити без змін.

Апелянт, будучи належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду справи, у судове
засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення повноважного представника
позивача, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно
задовольнити повністю, а постанову
суду першої інстанції скасувати,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

При ухваленні оскаржуваного рішення,
суд першої інстанції встановив, що
постановою Вищого адміністративного
суду України від 10.07.2012 року у справі №
К/9991/19742/12 касаційну скаргу ОСОБА_2
задоволено частково - постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 17.06.2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.02.2012 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до головного
управління державної служби України,
начальника Головного управління
державної служби України Мотренка Т.В.
про визнання протиправним і скасування
наказу від 08.12.2009 року №402-к/щ стосовно
звільнення позивача з роботи,
поновлення на роботі, зобов'язання
запропонувати посаду, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди скасовано. Прийнято нову
постанову, якою позов ОСОБА_2
задоволено частково - визнано
протиправним та скасовано наказ
Головного управління державної служби
України «Про звільнення ОСОБА_2» від
08.12.2009 року №402-к/о; зобов'язано
Національне агентство України з питань
державної служби виконати вимоги
частини 2 ст. 40 КЗпП України та
запропонувати ОСОБА_2 іншу роботу;
стягнуто з Національного агентства
України з питань державної служби на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 08.12.2009 року. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Як вірно зазначив суд першої інстанції,
30.07.2012 року Окружним адміністративним
судом міста Києва видано виконавчий
лист №2а-14580/10/2670, на підставі якого та у
зв'язку з поданням ОСОБА_2 заяви від
07.08.2012 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень ОСОБА_4 15.08.2012 року
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження. Зазначеною
постановою надано боржнику -
Нацдержслужбі України семиденний
строк для добровільного виконання
судового рішення.

Листом від 14.08.2012 р. №3790/12-12
Нацдержагенство України повідомило
ДВС України про забезпечення виконання
постанови ВАС України, зокрема, вимог
ч.2 ст. 40 КЗпП України. Поряд з цим, у
зазначеному листі Відповідач зауважив,
що складність виконання постанови суду
полягає у відсутності розрахунку суми
коштів, яку слід виплатити.

Крім того, як вірно встановлено судом
першої інстанції, 03.09.2012 року до ДВС
України надійшов лист Нацдержагенства
України №4100/10-12 від 30.08.2012 року, в якому
Позивач просив відкласти провадження
виконавчих дій до розгляду Окружним
адміністративним судом м. Києва заяви
від 30.08.2012 року про відстрочення
виконання рішення суду.

Крім іншого, 03.09.2012 року ОСОБА_2
звернувся до начальника відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України із
заявою від 31.08.2012 року, в якій просив
звернутись до Окружного
адміністративного суду міста Києва із
заявою про встановлення способу і
порядку виконання судового рішення
Вищого адміністративного суду України
від 10.07.2012 року по адміністративній
справі №2а-14580/10/2670 в частині стягнення
коштів з Національного агентства
України з питань державної служби.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою державного виконавця від
17.09.2012 року виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа Окружного адміністративного
суду міста Києва №2а-14580/10/2670, виданого
30.07.2012 року було зупинено у зв'язку із
зверненням 17.09.2012 року державного
виконавця до Окружного
адміністративного суду міста Києва із
заявою про встановлення способу і
порядку виконання рішення суду згідно
з виконавчим документом в частині
стягнення коштів та в частині
зобов'язання вчинити дії за виконавчим
документом.

20.09.2012 року до ДВС України надійшов лист
Держагенства України №4445/10-12 від 17.09.2012
року, в якому останнє просило зупинити
виконавче провадження з огляду на те,
що ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13.09.2012 року у справі №2а-14580/10/2670
відстрочено виконання Постанови ВАС
України від 10.07.2012 року у
адміністративній справі №32а-14580/10/2670.

Постановою державного виконавця від
09.04.2013 року поновлено виконавче
провадження ВП №33925835 та направлено
Позивачу вимогу від 29.04.2013 року
№С-10442/5.-564/7, якою зобов'язувалося
виконати виконавчий лист Окружного
адміністративного суду від 30.07.2012 року
№2а-14580/10/2670 в строк до 13.05.2013 року та
попереджено про накладення штрафу у
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення.

На зазначену вимогу державного
виконавця Позивач листом від 13.05.2013
року №2267/10-13 повідомив Відповідача про
те, що ним в межах повноважень та в
установленому законодавством порядку
вжито всіх передбачених заходів для
виконання судового рішення та
виконавчого листа від 30.07.2012 року.

Поряд з цим, судом першої інстанції
встановлено, що 22.05.2013 року Відповідач
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва із
заявою про встановлення способу і
порядку виконання рішення Окружного
адміністративного суду міста Києва у
справі №2а-14580/10/2670 на виконання якого
видано виконавчий лист від 30.07.2012 року
№2а-14580/10/2670. У зв'язку з викладеним,
23.05.2013 року державним виконавцем було
винесено постанову про зупинення
виконавчого провадження. Постановою
державного виконавця від 15.07.2013 року
виконавче провадження ВП №33925835
поновлено.

Листом від 05.07.2013 року №3235/10-13
Нацдержагенство України повідомило
Відповідача про відсутність на даний
час відомостей щодо встановлення
способу і порядку виконання постанови
ВАС України від 10.07.2012 року, зокрема,
відсутній розрахунок суми, що підлягає
стягненню на користь ОСОБА_2, а тому
продовжують існувати обставини, що
ускладнюють виконання зазначеного
рішення у цій частині.

02.08.2013 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби ОСОБА_5
винесено постанову про накладення
штрафу у ВП №33925835, якою, керуючись за
невиконання рішення суду та законних
вимог державного виконавця без
поважних причин на Позивача накладено
штраф у розмірі 680,00 грн.

На підставі встановлених вище
обставин, суд першої інстанції,
здійснивши системний аналіз положень
ст. ст. 1, 2, 5, 17, 18, 25, 27, 34, 75, 89 Закону
України «Про виконавче провадження»
прийшов до висновку, що невиконання
рішення суду у повному обсязі було
наслідком наявності поважних причин, у
зв'язку з цим оскаржувана постанова про
накладення штрафу винесена
протиправно та підлягає скасуванню.

З такими висновками суду першої
інстанції судова колегія не може
повністю погодитися з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження» (далі -
Закон) державний виконавець протягом
трьох робочих днів з дня надходження до
нього виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Згідно ч. 1 ст. 75 Закону після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

Абзацом 1 ч. 2 ст. 75 Закону передбачено,
що у разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Приписи ч. 1 ст. 89 Закону визначають, що у
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника -
юридичну особу - від сорока до
шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Системний аналіз наведених вище
положень Закону дає підстави для
однозначного висновку про те, що
приводом для накладення штрафу за
невиконання рішення державного
виконавця про примусове виконання
рішення суду є його невиконання без
поважних причин.

Як було вірно встановлено судом першої
інстанції, невиконання у повному
обсязі постанови ВАС України від 10.07.2012
року у справі № К/9991/19742/12 було пов'язано
з неможливістю виплатити на користь
ОСОБА_2 суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, оскільки її
розмір не визначений у рішенні суду.

Колегією суддів враховується, що
згідно ч. 1 ст. 36 Закону за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим,
державний виконавець за власною
ініціативою чи за заявою сторін, а
також самі сторони мають право
звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

При цьому Окружним адміністративним
судом м. Києва не було надано оцінку
тому факту, що із заявою про зміну
способу і порядку виконання постанови
ВАС України від 10.07.2012 року зверталися
ОСОБА_2 та ДВС України, у той час як
матеріали справи не містять доказів
звернення до суду із відповідною
заявою Нацдержслужби України.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає передчасним висновок суду
першої інстанції про винесення
постанови про накладення штрафу від
02.08.2013 року ВП №33925835 без поважних
причин.

Крім того, суд апеляційної інстанції
вважає обґрунтованим посилання
Апелянта на те, що матеріали
виконавчого провадження містять
розрахунок суми коштів, які підлягають
стягненню з Позивача (т. 1 а.с. 122-135, 145-158).
Водночас, жодних відомостей щодо
спростування чи підтвердження з боку
Нацдержслужби України необхідності
виплати обрахованої суми матеріали
справи не містять.

Таким чином, зважаючи на те, що зі
змісту положень ст. 25 Закону випливає,
що саме на боржника покладено обов'язок
доводити, зокрема, неможливість
виконання рішення суду, а також
враховуючи, що на момент винесення
оскаржуваної постанови про накладення
штрафу доказів неможливості виконання
судового рішення з поважних причин
Позивачем надано не було, Окружний
адміністративний суд м. Києва дійшов до
помилкового висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції
вважає обґрунтованим посилання суду
першої інстанції про безпідставність
позовних вимог щодо встановлення
відсутності компетенції у ДВС України
щодо виконання рішення суду про
стягнення коштів та про зобов'язання
Відповідача утриматися від вчинення
дій в межах виконавчого провадження
№33925835, пов'язаних з виконанням рішення
суду в частині стягнення коштів
(накладення штрафних санкцій, вжиття
інших заходів стягнення), оскільки такі
вимоги можуть мати місце у випадку
наявності спору між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації їх
компетенції у відповідній сфері
управління, а не у спірних
правовідносинах.

З огляду на викладене судова колегія
приходить до висновку про необхідність
скасування постанови суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального та процесуального
права.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при ухваленні постанови
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити
повністю, а постанову суду - скасувати.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України -
задовольнити повністю.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 30 вересня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Національного агентства України з
питань державної служби до Державної
виконавчої служби України про
скасування постанови та встановлення
відсутності компетенції - скасувати та
прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, а якщо її було
прийнято за наслідками розгляду у
письмовому провадженні, - через п'ять
днів після направлення їх копій особам,
які беруть участь у справі. Касаційна
скарга на судові рішення подається в
порядку та строки, визначені ст. ст. 211,
212 КАС України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя

Степанюк А.Г.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.