Справа № 9101/165562/2012
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2013-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2013 р. справа № 2а-2659/2011

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко О.В.
Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою управління Пенсійного фонду
України в Долинському районі
Кіровоградської області на постанову
Долинського районного суду
Кіровоградської області від 05.12.2011 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Долинському районі Кіровоградської
області про зобов'язання відповідача
перерахувати та виплачувати основну та
додаткову пенсію, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Долинського районного суду
Кіровоградської області від 05.12.2011 року
позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
Долинському районі Кіровоградської
області в перерахунку пенсії позивачу
відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону
України „Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Долинському районі
Кіровоградської області перерахувати
та забезпечити виплату позивачу
різницю пенсії по інвалідності та
додаткової щомісячної пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю з 23.06.2011 року, як
інваліду другої групи від захворювання
пов'язаного ліквідацією наслідків
аварій на ЧАЕС, виходячи з розміру
восьми прожиткових мінімумів для осіб ,
які втратили працездатність - для
розрахунку пенсії по інвалідності та 75
% від прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність - для
розрахунку додаткової щомісячної
пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю.

В апеляційній скарзі управління
Пенсійного фонду України в Долинському
районі Кіровоградської області
просить постанову суду в частині
задоволених вимог скасувати, та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла наступних
висновків.

Посвідченням серії НОМЕР_1
підтверджено, що позивач є
постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії. Відповідно до
довідки МСЕК останньому встановлена ІІ
група інвалідності. Інвалідність
пов'язана з ліквідацією наслідків
аварії на ЧАЕС.

Відповідно до частини першої статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ „Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Згідно з частиною четвертою статті 54
Закону № 796-ХІІ в усіх випадках розмір
пенсій для інвалідів II групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком. Статтею 50
названого Закону визначено, що особам
віднесеним до категорії першої
призначається щомісячна додаткова
пенсія: для інвалідів ІІ групи у
розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Право позивача на отримання пенсії у
розмірі не менше 8 мінімальних пенсій
за віком та щомісячної додаткової
пенсії за шкоду завдану здоров'ю не
залежить від наявності чи відсутності
грошових коштів та належного
фінансування, як на тому наполягав
відповідач, таке право надане державою
і закріплено Законом України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Наявність у позивача права щодо
отримання пенсії у розмірах, які
визначені Законом України № 796-ХІІ є
визначальною для вирішення вказаного
спору, крім того, це право гарантується
Конституцією України (ч.2 ст.46
Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсії
позивачеві застосуванню підлягають
статті 50 та 54 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",а не
постанови Кабінету Міністрів України,
які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання відповідача на частину п'яту
статті 54 Закону № 796-ХІІ, якою
передбачено, що порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, оскільки надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 54 Закону № 796-ХІІ при
визначенні розміру пенсії за основу її
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсій
за віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст. 200, ст.ст.
205, 206 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Долинському
районі Кіровоградської області -
залишити без задоволення.

Постанову Долинського районного суду
Кіровоградської області від 05.12.2011 року
- залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення. Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров