Справа № 2а-17866/11/2670
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/37819/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Київської
регіональної митниці на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 06 лютого 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2012
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
"Видавництво Рідерз Дайджест" до
Київської регіональної митниці про
визнання дій неправомірними та
скасування рішення про визначення
митної вартості, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
06 лютого 2012 року залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 травня 2012
року позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Видавництво Рідерз
Дайджест" задоволено. Скасовано
Рішення Київської регіональної
митниці про визначення митної вартості
товарів №100000006/2011/211564/1 від 15 липня 2011
року.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями, відповідач звернувся з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, між ТОВ «Видавництво
Рідерз Дайджест»(м. Київ, Україна)
(покупець) та компанією
«Неографія»(Словакія)) (продавець,
виробник) був укладений Договір
поставки № 1702-11/PPIG_UA від 17.02.2011р.

В межах укладеного
зовнішньоекономічного контракту ТОВ
«Видавництво Рідерз Дайджест» на митну
територію України була ввезена
друкована продукція: «Книга
«Иллюстированый атлас Живая природа»,
2292 екземплярів, в твердій палітурці, 288
стор., фарбовість 4+4, блок 267х337 мм,
віддрукована на папері 115 гр.,
обкладинка 4/0, глянцева ламінація,
торгівельна марка Рідерз Дайджест,
країна виробництва - Словакія, виробник
- компанія «Неографія». Ціна за одиницю
3,159 EUR. Вартість 81964,67 грн. Умови поставки
-СРТ, Житомир.

15.07.2011 р. позивачем подано до митниці
ВМД № 100210000/2011/065043 та декларацію митної
вартості (ДМВ) до неї, щодо митного
оформлення 2292 екземплярів зазначеної
вище продукції де митна вартість
визначена за 1 методом та складає 81964,67
грн. До ВМД надано обов'язковий
(базовий) перелік документів, що не
заперечується сторонами, у т.ч. надано
калькуляцію виробника з визначенням
тиражу, вартості виробництва, вартості
паперу, палітурних робіт,
індивідуальної термоусадки, ціни за
примірник, ціни транспортування, ціни
за примірник з вартістю
транспортування - 3,159 EUR.

На декларації митної вартості
інспектором митниці вчинено запис про
необхідність додаткового надання:
висновку про вартісні характеристики
товару, підготовлений спеціалізованою
експертною організацією; інформацію
зовнішньоторговельних та біржових
органів про вартість сировини (папір
тощо). У свою чергу 15.07.2011 р. у ДМВ
представником позивача зазначено про
проведення консультацій та про те, що
декларант у визначений 10-ти денний
термін не може надати додаткові
документи.

15.07.2011 року відповідачем прийнято
рішення № 100000006/2011/211564/1, відповідно до
якого митна вартість визначена за
методом №6 (резервним). В рішенні
зазначено, що митна вартість за першим
методом не може бути визначена у
зв'язку з неподанням декларантом
додаткових документів та наявністю
сумніву щодо достовірності відомостей,
необхідних для підтвердження
заявленої митної вартості. Митна
вартість визначена із застосуванням
методу № 6 (резервний метод).

Митне оформлення товару здійснене
відповідачем за ВМД від 19.07.2011 р. №
100210000/2011/065043 та з урахуванням рішення
митного органу.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що заявлена позивачем митна вартість
товару, яка постачалася за контрактом
та була заявлена позивачем в поданих
ним митній декларації та декларації
митної вартості, підтверджується
наданими позивачем митному органу
документами, тобто, ціна контракту
була достатньо підтверджена
декларантом. Крім цього, митним органом
не було обґрунтовано незастосування
попередніх п'яти методів визначення
митної вартості товару. При цьому,
спірне рішення про визначення митної
вартості, крім посилання на
нормативно-правові акти, не містить
посилання на конкретне джерело
інформації щодо визначення митної
вартості, яке застосовано митним
органом у спірних відносинах при
застосуванні шостого методу.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій з огляду на їх правомірність
та обгрунтованість та вбачає за
доцільне зазначити про таке.

Так, згідно зі статтею 266 МК визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, може
здійснюватися за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних товарів
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; 4) на основі
віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість), 6) резервного. Основним є
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються (вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Аналіз наведених норм, а також положень
Порядку здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 квітня 2008 року № 339, та Порядку
декларування митної вартості товарів
дає підстави вважати, що митні органи
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості.

Разом з тим дискреційні функції митних
органів мають законодавчі обмеження у
випадках незгоди із задекларованою
митною вартістю. До них, зокрема,
належить процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого до шостого) визначення
митної вартості.

Зі змісту норм п. 14 Порядку
декларування митної вартості товарів
та ч. 4 ст. 266 МК України вбачається, що
позивач не зобов'язаний надавати
повний перелік документів, визначених
п. 11 зазначеного Порядку. При цьому
витребування таких документів може
мати місце тільки у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
29 травня 2012 року у справі № 21-91а12.

Як вірно встановлено судами попередніх
інстанцій, митний орган, витребувавши
документи, передбачені п. 11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
не зазначив, які саме обставини ці
документи повинні підтвердити, а також
не надав доказів того, що документи,
подані позивачем для митного
оформлення товару, є недостатніми чи
такими, що у своїй сукупності
викликають сумнів у достовірності
наданої інформації, а відтак
виключають визначення митної вартості
товару за першим методом.

Крім цього, приймаючи рішення про
застосування шостого методу митниця
повинна визначити у відповідному
рішення джерело інформації - посилання
на відповідні ВМД, ДМВ або чинне
рішення про застосування митної
вартості, обов'язок митниці щодо чого
передбачений Порядком заповнення
рішення про визначення митної вартості
товарів, затвердженим наказом ДМСУ від
29 травня 2009 р. № 506 та зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 18 червня
2009 р. за № 534/16550, яким, щодо заповнення
графи 33 рішення "Обставини прийняття
Рішення та джерела інформації, що
використовувалися митним органом для
визначення митної вартості",
передбачено, що у графі зазначаються
обставини, що стали підставою для
прийняття Рішення, та джерела
інформації, які використовувалися
митним органом, і їх реквізити.

Проте, в оскаржуваному рішенні митним
органом не визначено жодного джерела
інформації (крім загального посилання
на нормативні акти) щодо визначення
митної вартості, на підставі якого
митницею прийнято оскаржуване рішення,
зокрема, і на бюлетень "Огляд цін
українського та світового товарних
ринків", а отже спірне рішення про
застосування шостого методу не є
обґрунтованим та таким, що відповідає
наведеним вище положенням митного
законодавства.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів погоджує висновок судів
попередніх інстанцій про
протиправність рішення митниці щодо
застосування шостого (резервного)
методу визначення митної вартості
товару без послідовного застосування
попередніх п'яти, як це встановлено ч. 5
ст. 266 МК України. Доводи касаційної
скарги висновків судів не
спростовують.

Виходячи з вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суди попередніх
інстанцій дійшли вірних висновків щодо
задоволення позовних вимог, а тому
підстав для зміни або скасування
зазначених судових рішень колегія
суддів не вбачає.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Київської
регіональної митниці залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
06 лютого 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 травня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: