Справа № 245/147/13-а
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Сазонова М.Г
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року
справа №245/147/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Шишова О.О., суддів:
Сіваченка І.В., Жаботинської С.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Старобешівському районі Донецької
області на постанову Старобешівського
районного суду Донецької області від 27
листопада 2013 року у справі № 245/147/13-а за
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в
Старобешівському районі Донецької
області про відмову в перерахунку
щомісячного грошового забезпечення
судді у відставці, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Старобешівського районного
суду Донецької області задоволені
позовні вимоги ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в
Старобешівському районі Донецької
області про відмову в перерахунку
щомісячного грошового забезпечення
судді у відставці.

Визнана бездіяльність Управління
Пенсійного Фонду України в
Старобешівському районі щодо відмови
ОСОБА_2 у перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці з 16.10.2013р. незаконною.

Зобов'язано Управління Пенсійного
Фонду України в Старобешівському
районі зробити перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання судді господарського суду
Донецької області, ОСОБА_2 встановити
розмір цього утримання 88% від
суддівської винагороди визначеної ст.
129 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів»
діючого судді, який працює на
відповідній посаді, без обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання з
16.10.2013р. з подальшим поетапним
перерахунком довічного грошового
утримання судді, пропорційно зростанню
суддівської винагороди, передбаченої
законодавством відповідно до термінів,
у які буде збільшуватись суддівська
винагорода діючого судді, який працює
на відповідній посаді.

З рішенням суду першої інстанції не
погодився відповідач УПФУ та звернувся
з апеляційною скаргою у якій вказав, що
на момент звернення позивача до
управління Пенсійного фонду втратив
чинність ЗУ «Про статус суддів», діючим
є закон «Про судоустрій та статус
суддів», статтею 138 якого передбачений
перерахунок довічного грошового
утримання виключно суддям
Конституційного суду України. Згідно з
ч.3 ст. 138 Закону щомісячне довічне
грошове утримання судді виплачується в
розмірі 80% грошового утримання судді, з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. Рішенням
Конституційного суду від 3.06.2013 року №
3-рп/13 визнано неконституційною ч.3 ст. 138
Закону, тому до 03.06.2013 року довічне
утримання виплачується в розмірі 80%
грошового утримання суді, стаж роботи
на посаді складає 24 роки 2 місяці 8 днів,
від заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді йому
виплачується 88 %. Просив скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог позивача.

Всі особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Встановлено, що ОСОБА_2 є суддею у
відставці і йому виплачується
щомісячне грошове утримання в розмірі
88% грошового утримання судді, з якого
було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

З рішення Управління Пенсійного фонду
України в Старобешівському районі від
25.10.2013 року вбачається, що позивачеві
відмовлено в перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці у зв'язку із зміною
заробітної плати суддів, оскільки
такий перерахунок не передбачений
чинним законодавством.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
статті 126 Конституції України, є
надання їм за рахунок держави
матеріального і соціального захисту
(заробітна плата, пенсія, щомісячне
довічне грошове утримання, тощо),
надання їм у майбутньому статусу судді
у відставці, право якого на пенсійне та
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією незалежності працюючих
суддів.

Зі змісту ст. 43 Закону України «Про
статус суддів»( яка була чинною на час
звільнення позивача з посади судді у
відставку) вбачається, що розмір
виплачуваного щомісячного довічного
грошового утримання залежить від
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді. Зі змінами у
бік збільшення заробітної плати
працюючого на відповідній посаді судді
збільшується і розмір щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці.

Частиною третьою статті 138 ЗУ «Про
судоустрій та статус суддів»
встановлено, що щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці
виплачується у розмірі 80 відсотків
грошового утримання судді з якого було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. За кожний
повний рік роботи понад 20 років на
посаді судді розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Відтак, за нормами Закону № 2453-VІ
позивач має право на отримання
щомісячного довічного грошового
утримання у розмірі 88 відсотків
грошового утримання судді, який працює
на відповідній посаді судді
господарського суду Донецької області.

Відповідно до п. 2 розділу 2 Прикінцевих
та Перехідних положень Закону України
„Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" № 3668 обмеження пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) максимальним розміром,
встановленим цим законом, не
поширюється на пенсіонерів, яким
пенсія (щомісячного довічного
грошового утримання) призначена до
набрання чинності цим Законом.

Враховуючи розмір отримуваного
позивачем щомісячного довічного
грошового утримання, а також те, що
позивач звільнений з посади у
відставку на підставі ст. 43 ЗУ «Про
статус суддів», яка не передбачала
ніяких обмежень щодо максимального
розміру щомісячного довічного
грошового утримання, а Закон України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» зворотної дії в часі немає,
тому перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання повинен
бути здійснений без обмеження
максимальним розміром, визначеним цим
Законом.

Враховуючи те, що позивач є суддею у
відставці, а відповідно до ч. 2 ст. 43
Закону України «Про статус суддів», що
був чинний на час призначення йому
довічного грошового утримання, за
суддею, який перебуває у відставці,
зберігається звання судді і такі ж
гарантії недоторканності та
соціального захисту, як і до виходу у
відставку, з огляду на положення статті
19 Конституції України, відповідно до
якої органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, суд першої інстанції
вважав, що відповідач мав здійснити
перерахунок розміру довічного
грошового утримання судді у відставці
відповідно до ч.3 ст. 138 Закону № 2453 з
метою приведення розміру такого
утримання у відповідність з розміром
утримання судді, що працює на посаді
без обмеження граничним розміром. Отже,
бездіяльність відповідача щодо
непроведення позивачеві перерахунку
щомісячного грошового утримання судді
у відставці є протиправною.

Частина 3 статті 138 Закону № 2453 до
внесення Законом № 3668 „Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року змін передбачала:
„Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на 2 відсотки заробітку,
але не більше ніж 90 відсотків
заробітної плати судді, без обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання."

Стаж роботи позивача на посаді судді
становив 24 роки.

Таким чином, визначений Законом № 2453
порядок нарахування щомісячного
довічного грошового утримання було
змінено Законом № 3668, внаслідок чого
зменшено розмір щомісячного довічного
грошового утримання суддів. Залишивши
незмінним зміст права на щомісячне
довічне грошове утримання суддів,
Закон № 3668 звузив обсяг цього права,
встановивши обмежену базу для
нарахування суддям щомісячного
довічного грошового утримання, та
скасував право суддів на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання без обмеження граничного
розміру, чим знизив і досягнутий рівень
гарантій незалежності суддів.

Рішенням Конституційного Суду України
від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 визнано такою,
що не відповідає Конституції України
(є неконституційною) частину третю,
перше, друге та третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010
року № 2453 у редакції Закону України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 8 липня 2011 року № 3668.

Ці положення Законів втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
рішення.

Розглядаючи норми закону України «Про
судоустрій та статус суддів» у
контексті тривалості правовідносин
Позивача та збереження його статусу
судді у відставці, суд першої інстанції
виходив з правового поняття «дія
закону у часі».

Нормативно-правові акти втрачають
силу, якщо в дію вводяться нові
нормативні акти, які встановлюють інше
регулювання аналогічних питань. У
цьому випадку відбувається фактична
втрата нормативним актом юридичної
сили. Принцип перспективної дії нової
норми вказує, що нова норма поширюється
тільки на відносини, які виникли після
введення її у дію ( регулює те, що буде);
норма, що відміняється, зберігає свою
дію до відносин, які виникли до вступу у
дію нової норми ( т.з. «пережиття
закону»). Принцип негайної дії нової
норми ( норма регулює те, що є та що буде)
та негайного припинення дії старої
норми свідчить, що якщо відносини є
довготривалими та виникли під час дії
старої норми, то з часу введення у дію
нової норми, вказані правовідносини
регулюються новою ( права та обов'язки
правовідносин змінюються з часу
введення у дію нової норми). При цьому,
прийняті рішення та вчинені дії за часи
господарювання «старої» норми,
зберігають свою силу. Принцип
зворотної дії ( зворотної сили) нової
норми вказує на те, що вона
розповсюджується на факти та
правовідносини, які виникли до
введення її у дію. Тобто, нова норма
регулює те, що було, що є та що буде.
Стара норма припиняє свою дію до часу
формальної відміни.

При цьому не має зворотньої сили Закон,
який відміняє чи звужує права, обмежує
їх використання. Такий загально
прийнятий принцип випливає з положень
Конституції України (ст.58, ст.22).

Згідно до ч.2 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» в ред..
від 28.07.2013р. суддя, який не досяг віку,
встановленого ч.1 ст. 138, отримує ЩДГУ. Ч.3
ст. 138 Закону України «Про судоустрій
та статус суддів», яка встановлювала
обмеження у виплаті ЩДГУ визнана
неконституційною. Пунктом 8 Рішення КСУ
№ 3-рп/2013 від 03.06.2013р. визначено, що
частина третя статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668, яка суперечить
Конституції України не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668, а саме:
«Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання».

Розглядаючи положення ч.4 ст. 138 закону в
ред.. від 28.07.2013р. про перерахунок ЩДГУ
суддям Конституційного Суду, в аспекті
можливого застосування положень ч.4 до
правовідносин позивача, суд першої
інстанції виходив з того, що у ч.4 ст. 138
вказане про перерахунок призначеного
раніш ЩДГУ у разі зміни грошового
утримання діючих суддів
Конституційного Суду. Будова норми
свідчить, що акцент робиться на термін
«перерахунок», за відсутності терміну
«виплата». Положення вказаної норми, з
урахуванням «історії» всього
законодавства, надають підстави суду
вважати, що законодавець знову виділив
таку регуляцію, підкресливши
можливість виплати ЩДГУ виходячи з
грошового утримання судді, який працює
на відповідній посаді, усім суддям, які
вийшли у відставку до прийняття нового
закону. Більш того, статус і гарантії
незалежності усіх суддів однакові,
незважаючи на рівень чи юрисдикцію
суду. Про наведене свідчить Закон
України «Про судоустрії та статус
суддів» ( ст.ст.1,3,4), Конституції
України ( ст.ст.6,127,128), Закон України
«Про конституційний Суд України» (
ст.ст. 18,29). Наведене свідчить, що вихід у
відставку у різний час для суддів не
може впливати на розмір ЩДГУ, що
відповідає принципу справедливості та
юридичної рівності у праві.

Згідно з ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно
виконуються постанови суду про
присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів - у межах суми
стягнення за один місяць.

У зв'язку з зазначеною вище нормою
Закону, суд вважає за необхідне
допустити негайне виконання даної
постанови в межах суми стягнення за
один місяць.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до висновку про необхідність
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

З вказаними висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому при таких
обставинах апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення а
рішення суду без змін.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Старобешівському районі Донецької
області на постанову Старобешівського
районного суду Донецької області від 27
листопада 2013 року у справі № 245/147/13-а -
залишити без задоволення.

Постанову Старобешівського районного
суду Донецької області від 27 листопада
2013 року у справі № 245/147/13-а - залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
рішенням законної сили.

Головуючий
О.О.Шишов

Судді
І.В.Сіваченко

С.В.Жаботинська