Справа № 1570/2044/12
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року м.
Київ К/800/31651/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Муравйова О.В., Усенко Є.А., розглянувши
у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Одеської області Державної податкової
служби на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 21
серпня 2012 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 9 квітня 2013 року

у справі № 1570/2044/12

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Пересувна
механізована

колона № 241»

до
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції

Одеської області
Державної податкової служби

про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Пересувна
механізована колона № 241» (
надалі також - ТОВ «ПМК № 241»; позивач)
звернулося до суду з адміністративним
позовом до Білгород-Дністровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Одеської області Державної
податкової служби (надалі також - ОДПІ;
відповідач) про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 12
березня 2012 року Білгород-Дністровської
об'єднаної державної податкової
інспекції про збільшення суми
грошового зобов'язання Товариства з
обмеженою відповідальністю «Пересувна
механізована колона № 241» в сумі 51128,19
та штрафних санкцій в розмірі 12782,05 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2012
року адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пересувна
механізована колона № 241» - задоволено;
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Одеської області Державної податкової
служби № від 12 березня 2012 року.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 9 квітня 2013
року апеляційну скаргу
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Одеської області Державної податкової
служби на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 21
серпня 2012 року залишено без
задоволення. Постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 21
серпня 2012 року по справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Пересувна
механізована колона № 241» до
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Одеської області Державної податкової
служби про скасування податкового
повідомлення-рішення від 12 березня 2012
року № - без змін.

В касаційній скарзі
Білгород-Дністровська об'єднана
державна податкова інспекція Одеської
області Державної податкової служби,
вказуючи на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуально права,
що призвело до неправильного вирішення
даного спору, просить скасувати ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 9 квітня 2013
року по справі № 1570/2044/2012 та постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 21 серпня 2012 року по справі
№ 1570/2044/2012 і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Пересувна
механізована колона № 241» в повному
обсязі.

Позивач, не погоджуючись із касаційною
скаргою подав заперечення, в яких
просить залишити без змін ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 9 квітня 2013
року та постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2012
року по справі № 1570/2044/2012, а касаційну
скаргу Білгород-Дністровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Державної податкової служби
в Одеській області - без задоволення, з
огляду на її безпідставність та
необґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів звертає увагу на
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Фактичною підставою донарахування
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість, згідно з податковим
повідомленням-рішенням від 12 березня
2012 року № (сума грошового
зобов'язання 63910, 24 грн.), з приводу
правомірності якого виник спір, стали
висновки контролюючого органу,
викладені в акті позапланової
документальної невиїзної перевірки
ТОВ «ПМК №241» з питань правомірності
формування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаємовідносинах з
ТОВ «Тетрабудсервіс» від 23 лютого 2012
року № 679/23-219/36065869, про порушення
позивачем вимог пункту 44.1 статті 44,
пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, статті
200, пункту 201.8, 201.10, 201.14, 201.15 статті 201,
пункту 202.1, статті 202 Податкового
кодексу України (надалі також - «ПК
України»; в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
частини 1, 5 статті 203 частини 1, 2 статті
215, статті 216 статті 228 Цивільного
кодексу України (надалі також - «ЦК
України; в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
пункту 3 статті 5 та пункту 1 статті 7
Господарського кодексу України (надалі
також - «ГК України»; в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), в результаті чого
занижено податок на додану вартість у
розмірі 51128,19 грн., внаслідок віднесення
до складу податкового кредиту сум
податку на додану вартість сплачених
ТОВ «Тетрабудсервіс» в ціні придбаного
у останнього товару.

Вказані висновки відповідача
обґрунтовані наступним: директором ТОВ
«Тетрабудсервіс» є громадянин
Російської Федерації - ОСОБА_5, який на
території міста Києва та Київської
області зареєстрованим не значиться,
відомості щодо місця знаходження
вказаної особи на території України
відсутні, крім того вказана особа не
наділена необхідним обсягом цивільної
дієздатності, оскільки передбаченого
Законом для фізичних осіб -
нерезидентів дозволу на
працевлаштування не отримувала;
позивачем до перевірки не надані
первинні бухгалтерські документи на
підтвердження правильності формування
складу податкового кредиту з податку
на додану вартість.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає, зокрема, у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності).

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовою виникнення у
платника права на включення до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, сплачених в ціні
товару/послуги є реальне здійснення
операцій з придбання товарів/послуг, а
також оформлення зазначених операцій
необхідними документами первинного
обліку, що містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарської операції.

Обов'язкове встановлення факту
поставки як підстави для включення сум
ПДВ, вказаних в податкових деклараціях,
до податкового кредиту відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України по такій категорії спорів,
висловленій, зокрема в постанові від 22
жовтня 2010 року у справі за позовом
Приватного підприємства «Балтімор» до
ДПІ у Кіровоградській області,
Головного управління Державного
казначейства України у
Кіровоградській області про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення та стягнення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили
наступного:

- посада директора підприємства в
даному випадку не пов'язано з
належністю до громадянства України; у
разі використання найманої праці,
статті 8 Закону України «Про зайнятість
населення» передбачена
відповідальність для роботодавця, що
не є наслідком для визнання правочинів
нікчемними;

- первинні документи, які містяться в
матеріалах справи (податкові накладні,
рахунки-фактури, видаткові накладні)
складені належним чином, повністю
підтверджують факт здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ « ТПК «Техномашпостач». Окрім
того суд апеляційної інстанції
зазначив, що з вище зазначених
первинних документів слідує, що
позивач виконав вимоги Податкового
кодексу України, сплативши податок на
додану вартість у ціні товару,
придбаного у ТОВ «Тетрабудсервіс»,
яким, у свою чергу, виконано вимоги
пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України - видано первинні
документи (податкові та видаткові
накладні) покупцеві - ТОВ «ПМК № 241», за
сплачені суми покупцем за договором №
6 від 4 жовтня 2011 року.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що 4 жовтня 2011 року між ТОВ
«Тетрабудсервіс» та ТОВ «ПМК № 241»
укладено Договір поставки товару № 6 (
а.с.77) на виконання умов якого
поставлено товар і на підтвердження
чого складено документи первинного
обліку,які надані до суду під час
розгляду справи судами попередніх
інстанцій (рахунки-фактури від 31 жовтня
2011 року: № 311005, № 311004, № 311006, № 311003; );
видаткові накладні від 31 жовтня 2011
року № 311005, № 311004, № 311003; податкові
накладні від 31 жовтня 2011 року: № 1272,
№1271, № 1273 № 1270).

На підставі наведених вище доказів, що
були досліджені судами попередніх
інстанцій оцінка яким надана з
дотриманням положень статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди першої та апеляційної
інстанцій зробили правильний висновок
про документальне підтвердження факту
реального здійснення господарських
операцій між позивачем та ТОВ
«Тетрабудсервіс».

Крім того, суди попередніх інстанцій
вірно спростували доводи податкового
органу про те, що позивачем отримано
необґрунтовано податкову вигоду
внаслідок здійснення господарських
операціях з ТОВ «Тетрабудсервіс» на
підставі договору поставки від 4 жовтня
2011 року, з огляду на те, що чинне
законодавство не ставить в залежність
право платника податку на включення до
складу податкового кредиту сум податку
на додану вартість від наявності у
директора контрагента дозволу на
працевлаштування. Міри
відповідальності за використання
роботодавцем праці іноземців або осіб
без громадянства на умовах трудового
договору без дозволу на використання
праці іноземців на час виникнення
спірних правовідносин визначалися
статтею 8 Закону України «Про
зайнятість населення» і не
передбачалися Податковим кодексом
України.

Згідно з положеннями частини 2 статті 8
Кодексу адміністративного судочинства
України суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Суд акцентує увагу на тому, що
відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, у
пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у
справі «Компанія «Вестберґа таксі
Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд
визначив, що «…адміністративні суди,
які розглядають скарги заявників
стосовно рішень податкового
управління, мають повну юрисдикцію у
цих справах та повноваження скасувати
оскаржені рішення. Справи мають бути
розглянуті на підставі поданих
доказів, а довести наявність підстав,
передбачених відповідними законами,
для призначення податкових штрафів має
саме податкове управління.».

В той же час, відповідачем під час
розгляду адміністративної справи не
наведено об'єктивних доводів щодо
наявності в діях позивача ознак
неправомірності як і не доведено
правомірності оскаржуваниого
податкового повідомленння-рішенння.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують і не дають підстав для
висновку, що судом при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалені по справі рішення є
законними і обґрунтованими, а
зазначена в касаційній скарзі позиція
а не знаходить свого підтвердження
матеріалами справи та не ґрунтується
на положеннях чинного законодавства.

За правилами статті 2201 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів,
перевіривши у межах касаційної скарги
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно відхилити, а
оскаржувані рішення слід залишити без
змін.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу
Білгород-Дністровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Одеської області Державної податкової
служби відхилити, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 21 серпня 2012 року та ухвалу
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 9 квітня 2013
року залишити без мін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь справі та може
бути переглянута з підстав
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
О.В. Муравйов

Є.А. Усенко