Справа № 802/4881/13-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 січня 2014 р.
Справа № 802/4881/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима
Петровича,

за участю секретаря судового
засідання: Побережської В.В.

представника позивача: Журавля О.В.

представника відповідача:
Білобородової В.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "САВ-Дістрибюшн"

до: інспекції з питань захисту прав
споживачів

про: визнання дій протиправними та
скасування рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулося
товариство з обмеженою
відповідальністю "САВ-Дістрибьюшн" із
адміністративним позовом до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Вінницькій області про
визнання протиправними дій, визнання
протиправними та скасування наказу,
припису та постанови.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
зазначив, наказ відповідача про
проведення позапланової перевірки
його торгівельних об'єктів є
протиправним та таким, що прийнятий за
відсутності законодавчо - визначених
підстав для проведення позапланової
перевірки з питань, визначених як
предмет перевірки у складеному за її
результатами акту. Дії посадових осіб
відповідача щодо проведення
позапланової перевірки стосовно нього
з питань, відображених у акті
перевірки, є протиправними.
Позапланова перевірка проведена
відповідачем з грубим порушенням норм
матеріального права, які регламентують
порядок проведення позапланових
перевірок суб'єктів господарської
діяльності контролюючими органами.
Прийнятий за наслідками проведеної
перевірки припис до акту перевірки та
постанова про накладення стягнень є
протиправними, необґрунтованими та
такими, що підлягають скасуванню, як
незаконні.

Представник позивача в судовому
засіданні надав пояснення, що
відтворюють зміст підстав
адміністративного позову, просив
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Представник позивача заперечувала
проти задоволення адміністративного
позову, додатково зазначила, що
відповідач діяв згідно із нормами
чинного законодавства, на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
судом встановлено наступне.

Головним спеціалістом Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Вінницькій області Федоришеним Юрієм
Анатолійовичем (посвідчення № 011 від
22.03.2013р.) у присутності уповноваженого
представника магазину "Фокстрот" ТОВ
"САВ-Дістрибьюшн" Рутнік Світлани
Вікторівни на підставі звернення
народного депутата України Бойка В. Б.,
згоди Держспоживінспекції України від
05.11.2013р. №03/7-10241-2013, наказу № 163 "в" від
06.11.2013 р. та направлення від 07.11.2013 р.
проведено позапланову перевірку
дотримання законодавства про захист
прав споживачів позивачем.

За результатами проведеної перевірки
посадовою особою Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Вінницькій
області складено акт № 1958 від 08.11.2013
року.

Приписом до акту з метою припинення
порушень законодавства про захист прав
споживачів, позивача зобов'язано
усунути недоліки визначені в акті
перевірки, у тому числі подати звіт про
усунення останніх до розгляду
матеріалів справи, який призначено на
13.11.2013 р.

На підставі акту № 1958 від 08.11.2013 року та
не виконання припису до нього у
встановлений термін, відповідачем
прийнято постанову № 475 від 22.11.2013 року
про накладення стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України "Про захист
прав споживачів", згідно якої до
позивача застосовано штрафні санкції у
розмірі 55 357,56 грн. за реалізацію товару,
в якому відсутня необхідна, доступна та
своєчасна інформація про продукцію.

Нормативно-правовим актом, який
регулює відносини між споживачами
товарів, робіт і послуг та виробниками
і продавцями товарів, виконавцями
робіт і надавачами послуг різних форм
власності, встановлює права
споживачів, а також визначає механізм
їх захисту та основи реалізації
державної політики у сфері захисту
прав споживачів, є Закон України "Про
захист прав споживачів" (далі - Закон №
1023).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1023,
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів та його територіальні
органи в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право
перевіряти у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якість
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг; безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів.

Відповідно до Положення про Державну
інспекцію України з питань захисту
прав споживачів, затвердженого указом
Президента України № 465/2011 від 13.04.2011
року Державна інспекція України з
питань захисту прав споживачів (надалі
- Держспоживінспекція України) є
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів.

При цьому, відповідно до п. 7 вказаного
Положення, а також п. 1 Положення про
інспекції з питань захисту прав
споживачів в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, затвердженого наказом
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України № 206 від 09.11.2011 року
(далі - Положення № 206),
Держспоживінспекція України здійснює
свої повноваження через територіальні
інспекції.

Положенням № 206 передбачено основні
завдання Держспоживінспекції України,
до яких віднесено здійснення
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, рекламу в цій сфері та
державний ринковий нагляд. При цьому, в
пп. 6.1 Положення № 206 передбачено, що
інспекції Держспоживінспекції України
мають право перевіряти у суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, якість продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, а також додержання
правил торгівлі та надання послуг.

Згідно п. 6.4 Положення інспекції
Держспоживінспекції України мають
право накладати відповідно до
законодавства адміністративні
стягнення та застосовувати
адміністративно-господарські санкції,
застосовувати фінансові санкції до
суб'єктів господарювання в разі
порушення ними законодавства про
заходи щодо попередження та зменшення
вживання тютюнових виробів і їх
шкідливого впливу на здоров'я
населення.

Крім того, наказом Державного комітету
з питань технічного регулювання та
споживчої політики № 310 від 07.03.2012 року
було затверджено Порядок проведення
перевірок у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якості
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг (надалі - Порядок № 310), який
визначає механізм здійснення
державного контролю посадовими
особами Держспоживінспекції України
та її територіальних органів за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів суб'єктами
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, крім
Держспоживінспекції в Автономній
Республіці Крим.

Відповідно до п. 1.4 Порядку №310,
перевірки діяльності суб'єктів
господарювання проводяться з метою
контролю стану дотримання ними вимог
законодавства про захист прав
споживачів щодо якості та безпеки
продукції, правил торгівлі та послуг,
надання споживачам необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію. Органи з
питань захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль стану
дотримання суб'єктами господарювання
вимог законодавства про захист прав
споживачів шляхом проведення планових
та позапланових перевірок.

Позапланові перевірки суб'єктів
господарювання проводяться посадовими
особами, зокрема, з підстави звернення
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства. Позапланова
перевірка у цьому разі здійснюється за
наявності згоди на проведення
позапланових заходів зі здійснення
державного контролю
Держспоживінспекції України.

Як встановлено судом, підставою для
проведення перевірки позивача став
факт звернення народного депутата
України Бойка В. Б. з листом за № 216-к від
11.10.2013 року до Генерального прокурора
України щодо законності продажу
несертифікованої продукції у
торговельній мережі магазинів
побутової техніки та згода
Держспоживінспекції України від 06.11.2013
року № 03/7-10241-2013 на проведення
позапланових заходів зі здійснення
державного контролю, копії яких наявні
у матеріалах адміністративної справи.

Враховуючи викладене, чинне
законодавство передбачає право
Інспекції проводити перевірки
суб'єктів господарювання, в тому числі
і позивача, щодо дотримання
законодавства про захист прав
споживачів, а також фіксує його право
накладати
адміністративно-господарські санкції
за порушення законодавства в сфері
захисту прав споживачів.

Відтак, суд вважає, що оскаржуваний
наказ Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Вінницькій області № 163в
від 06.11.2013 року про проведення
позапланової перевірки з питань
дотримання вимог законодавства про
захист прав споживачів відповідає
вимогам чинного законодавства України,
є законним та обґрунтованим. У зв'язку
із зазначеним, судом не вбачається в
діях посадових осіб Інспекції ознак
протиправності.

Щодо вимог позивача стосовно визнання
протиправними та скасування постанови
№ 475 від 22.11.2013 року та припису
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Вінницькій області до
акту перевірки № 1958 від 08.11.2013 року, суд
зважає на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.15 Закону № 1023
інформація про продукцію повинна
містити:

- назву товару, найменування або
відтворення знака для товарів і послуг,
за якими вони реалізуються;

- найменування нормативних документів,
вимогам яких повинна відповідати
вітчизняна продукція;

- дані про основні властивості
продукції, а щодо продуктів харчування
- про склад (включаючи перелік
використаної у процесі їх виготовлення
сировини, в тому числі харчових
добавок), номінальну кількість (масу,
об'єм тощо), харчову та енергетичну
цінність, умови використання та
застереження щодо вживання їх
окремими категоріями споживачів, а
також; іншу інформацію, що поширюється
на конкретний продукт;

- відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами;

- позначку про наявність або
відсутність у складі продуктів
харчування генетично модифікованих
компонентів;

- дані про ціну (тариф), умови та правила
придбання продукції;

- виробник (продавець) у разі виявлення
недостовірної інформації про
продукцію (якщо вона не шкодить життю,
здоров'ю або майну споживача) протягом
тижня вилучає цю продукцію з продажу та
приводить інформацію про неї до
відповідності.

- дату виготовлення;

- відомості про умови зберігання;

- гарантійні зобов'язання виробника
(виконавця);

- правила та умови ефективного і
безпечного використання продукції;

- строк придатності (строк служби)
товару (наслідків роботи), відомості
про . ' необхідні дії споживача після їх
закінчення, а також про можливі
наслідки в разі невиконання цих дій;

- найменування та місцезнаходження
виробника (виконавця, продавця) і
підприємства, яке здійснює його
функції щодо прийняття претензій від
споживача, а також: проводить ремонт і
технічне обслуговування.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону № 1023 інформація,
передбачена частиною першою цієї
статті, доводиться до відома
споживачів виробником (виконавцем,
продавцем) у супровідній документації,
що додається до продукції, на етикетці,
а також у маркуванні чи іншим способом
(у доступній наочній формі), прийнятим
для окремих видів продукції або в
окремих сферах обслуговування.

Інформація про продукцію може бути
розміщена у місцях, де вона
реалізується, а також за згодою
споживача доводитися до нього за
допомогою засобів дистанційного
зв'язку.

Як свідчать матеріали справи, вся
інформація про виробника товару, його
місцезнаходження, дата виробництва та
інша міститься на самому товарі,
упаковці, етикетці, а також, разом із
інформацією про підприємства, які
здійснюють функції щодо прийняття
претензій від споживача, а також
проводить ремонт і технічне
обслуговування, міститься у
супровідній документації та
доводиться до споживачів іншим чином.

Під час розгляду справи, представник
позивача пояснив, що позивач додатково
розташовує у місці продажу кожного
окремого виду товару інформацію про
його виробника, дату виробництва,
споживчі властивості та технічну
характеристику на стіні, стенді, або
просто поруч із товаром у вигляді
листівок, довідок, оголошень чи іншим
доступним, наочним способом.

Таким чином, суд зазначає, що
законодавство передбачає та дозволяє
доведення до споживача інформації у
супровідній документації, у доступній
наочній формі та шляхом розміщення її у
місці, де вона реалізується. Крім того,
як пояснив у ході судового розгляду
адміністративної справи представник
позивача, позивач додатково розташовує
у місці продажу кожного окремого виду
товару інформацію про його виробника,
дату виробництва, споживчі властивості
та технічну характеристику на стіні,
стенді, або просто поруч із товаром у
вигляді листівок, довідок, оголошень чи
іншим доступним, наочним способом.

Разом з тим, не зважаючи на наявність
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації на продукцію,
посадовими особами відповідача у актах
перевірки було зазначено дані про
відсутність такої інформації, що не
відповідає дійсним обставинам справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що припис до акту перевірки
та прийнята на його підставі постанова
про накладення на позивача стягнень,
передбачених статтею 23 Закону № 1023,
складені відповідачем з порушенням
діючого законодавства, а висновки
стосовно наявності порушень є
необ'єктивними та не відповідають
дійсності.

Виходячи з приписів ст. 19 ч. 2
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ч. 1 статті 9 КАСУ суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого: суд
вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах та у спосіб, передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 ч. 1 КАСУ завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Таким чином, в даному випадку
відповідна сторона не дотримала вимоги
закону про захист охоронюваних прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин, на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а тому оскаржувані
припис та постанова, є протиправними,
що дає суду підстави для задоволення
адміністративного позову в частині
скасування останніх.

Щодо решти позовних вимог, то на думку
суду вони не доведені в частині
порушення прав та інтересів юридичної
особи у сфері публічно-правових
відносин, що потребує судового захисту
в розумінні ст. 2 КАСУ, а тому
задоволенню не підлягають.

Понесені позивачем судові витрати зі
сплати судового збору відповідно до ст.
94 КАС України, у зв'язку із задоволенням
позову в частині, підлягають
відшкодуванню із Державного бюджету
України пропорційно задоволеним
вимогам.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
припис Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Вінницькій області до
акту перевірки № 1958 від 08.11.2013 року.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Вінницькій області №
475 від 22.11.2013 року.

В решті повних вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ТОВ "САВ-Дістрибюшн" судовий
збір у розмірі 195 грн. шляхом їх
безспірного списання органами
Державної казначейської служби
України з рахунків Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Вінницькій
області.

Стягнути з Державного бюджету України
на спеціальний рахунок Державної
судової адміністрації України (банк
одержувача - ГУ ДКСУ у Вінницькій
області, код банку 802015, р/р 4002)
судовий збір в сумі 1548 грн. 45 коп. шляхом
його безспірного списання органами
Державної казначейської служби
України з рахунків Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Вінницькій
області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Альчук Максим Петрович