Справа № 820/13212/13-а
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 січня 2014 р.
№ 820/13212/13-а

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Бадюков Ю.В.,

при секретарі судового засідання -
Кікоян Г.О.,

за участю:

представника позивача - Максюти В.П.,

представника відповідача - Ковальової
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

Первомайської виправної колонії
управління Державної пенітенціарної
служби України в Харківській області
(№117) до Територіальної державної
інспекції з питань праці у Харківській
області про скасування припису,-В С Т А
Н О В И В:

Первомайська виправна колонія
управління Державної пенітенціарної
служби України в Харківській області
(№117) (далі по тексту - позивач,
Первомайська ВП (№ 117)) звернулася до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Харківській області
(далі по тексту - відповідач, Інспекція)
в якому, просить суд визнати припис
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Харківській області від
02.09.2013 року №20-06-227/1518-1270 таким, що не
відповідає дійсності, безпідставним та
скасувати його.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що
оскаржуваний припис від 02.09.2013 року
№20-06-227/1518-1270 було винесено за
результатами позапланової перевірки
позивача на предмет додержання
законодавства про працю про що
Інспекцією було складено акт перевірки
№ 20-06-227/1518, згідно якого під час
перевірки були встановлені порушення
вимог законодавства, а саме:

- статті 107 КЗпП - оплата за роботу у
святкові і неробочі дні не проводиться
у подвійному розмірі. Так, згідно з
табелем обліку робочого часу № 73 за
червень 2013 року у дільниці: їдальня для
засуджених - бригада № 81 працювали у
робочі дні ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, але
доплату не нараховано.

- пункт 4 Постанови КМУ № 442 - атестація
робочих місць не проведена
атестаційною комісією.

Позивач не погоджується із висновками
відповідача через те, що на
підприємстві встановлено підсумований
облік робочого часу на підставі наказу
№ 5 начальника установи від 02.01.2013 року,
а тому відсутня необхідність у виданні
окремого наказу щодо залучення
працівників у святкові та вихідні дні,
а достатньо лише графіків роботи, які
складаються щомісячно на підприємстві,
що допускається Методичними
рекомендаціями щодо застосування
підсумованого обліку робочого часу,
затверджених наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 19.04.2006 року № 138, і, замість доплати
за робочі дні працівникам, які
відпрацювали у святкові та неробочі
дні, було надано інші дні відпочинку, що
також допускається ст. 107 КЗпП України
та абзацом 2 п. 4.2. Інструкції про умови
праці та заробітну плату засуджених до
обмеження волі або позбавлення волі,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України 07.03.2013 р. № 396/5.

Щодо не проведення атестації робочих
місць атестаційною комісією, то
позивач зазначає, що така комісія
згідно наказу від 28.12.2012 року № 409 в
установі була створена, 20.08.2013 року між
Первомайською ВК (№117) та Науковим
медико-технічним центром «Медицина
праці» було укладено договір на
проведення атестації робочих місць №
Г-399, але на час проведення перевірки
роботи з проведення атестації робочих
місць ще не були завершені. Головному
державному інспектору праці
надавалися матеріальні докази щодо
стану роботи з проведення атестації
робочих місць, які останнім не були
взяті до уваги.

Відповідач направив до суду письмові
заперечення на адміністративний позов
в яких вказав на його безпідставність
та необґрунтованість, через те, що факт
порушення в частині непроведення
оплати за роботу у святкові і неробочі
дні підтверджується документами щодо
нарахування заробітної плати за
червень 2013 року; позивачем під час
перевірки не надано жодних документів
(наказів, розпоряджень), про
застосування підсумованого обліку
робочого часу в цілому по установі, або
по окремих структурних підрозділах, в
тому числі по їдальні для засуджених -
бригада №81; як при проведенні
перевірки, так і в додатках до
адміністративного позову, документи,
які б підтверджували факт видання
наказів (розпоряджень) про залучення
засуджених до роботи у вихідні дні, не
надано.

Крім того,зазначає, засудженому ОСОБА_4
ніби-то наданий день відпочинку 25.06.13 за
роботу у святковий день 28.06.13, хоча,
оскільки робота у вихідний день
компенсується наданням іншого дня
відпочинку, логічним є надання дня
відпочинку після відпрацьованого
святкового дня, оскільки компенсація
передбачає наявність факту, що вже
стався.

Щодо другого виявленого порушення
відповідач зазначив, що факт порушення
вимог п. 4 постанови Кабінету Міністрів
України від 01.08.1992 р. №442 «Про порядок
проведення атестації робочих місць за
умовами праці», зафіксований в акті
перевірки від 02.09.2013 р. №20-06-227/1518
підтверджується безпосередньо
позивачем в адміністративному позові.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити з підстав, вказаних у
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечив у повному обсязі та просив
відмовити у їх задоволені з підстав,
зазначених у письмових запереченнях.

Суд, вивчивши доводи позову та
заперечень проти позову, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального і процесуального
права встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач є
юридичною особою, що підтверджується п.
15 Положення про Первомайську виправну
колонію управління Державної
пенітенціарної служби України в
Харківській області (№117),
затвердженого наказом Державної
пенітенціарної служби України №262 від
27.04.2012 року (а.с. 56-58), включено до ЄДРПОУ,
що підтверджується копією довідки АБ
№ 499320 з ЄДРПОУ, виданої відділом
статистики у Первомайському районі
від 14.05.2012 року (а.с. 55), включено до ЄДР
ЮО та ФОП, про що свідчить копія витягу
(а.с. 52-54).

02.09.2013 року головним державним
інспектором праці Шевченко Д.Д. на
підставі наказу на перевірку від 29.07.2013
р. № 85 та направлення на перевірку від
13.08.2013 року № 1520 була проведена
позапланова перевірка додержання
позивачем законодавства про працю за
результатами якої був складений акт
від 02.09.2013 р. №20-06-227/1518 (далі по тексту -
акт перевірки) (а.с. 6-17) та винесено
припис щодо усунення виявлених
порушень від 02.09.2013 р. №20-06-227/1518-1270 (а.с.
18-19).

Згідно акта перевірки були встановлені
порушення Первомайською ВК (117) вимог
законодавства, а саме:

- статті 107 КЗпП - оплата за роботу у
святкові і неробочі дні не проводиться
у подвійному розмірі. Так, згідно з
табелем обліку робочого часу № 73 за
червень 2013 року у дільниці: їдальня для
засуджених - бригада № 81 працювали у
робочі дні ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, але
доплату не нараховано.

- пункт 4 Постанови КМУ № 442 - атестація
робочих місць не проведена
атестаційною комісією.

Не погодившись з висновками головного
державного інспектора праці Шевченко
Д.Д. та винесеним приписом позивачем
09.09.2013 року за вих. № 10/14/8175/Кз на адресу
територіальної Державної інспекції з
питань праці у Харківській області
були надані письмові заперечення за
результатами розгляду відповідач
своїм рішенням від 16.09.2013 року № 7
залишив припис від 02.09.13 року №
20-06-227/1518-1270 без змін (а.с. 20-23).

Суд зазначає, що відповідно до п. 2
Порядку проведення перевірок
посадовими особами Державної
інспекції України з питань праці та її
територіальних органів, який
затверджений наказом Міністерства
соціальної політики України від 02
липня 2012 року № 390 та зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України від 30
липня 2012 року № 1291/21603 (далі по тексту -
Положення) право проведення перевірок
мають посадові особи Держпраці України
та її територіальних органів,
відповідно до своїх посадових
обов'язків мають повноваження
державного інспектора з питань праці
(далі - Інспектор).

Відповідно до п 3 Положення інспектор
може проводити планові та позапланові
перевірки, які можуть здійснюватися за
місцем провадження господарської
діяльності суб'єкта господарювання або
його відокремлених підрозділів або у
приміщенні органу державного нагляду
(контролю) у випадках, передбачених
Законом України „Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності".

Позапланова перевірка проводиться
незалежно від кількості раніше
проведених перевірок за наявності
підстав, визначених Законом України
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності".

Інспектор має право на проведення
перевірки за наявності у нього
службового посвідчення та направлення
на перевірку (п. 4 Положення).

У п. 7 Положення вказано, що за
результатами перевірки складається
акт перевірки. У разі виявлення
порушень законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування вносяться
приписи про усунення виявлених
порушень, вживаються заходи щодо
притягнення до відповідальності
винних осіб згідно із вимогами чинного
законодавства.

Згідно ч. 7 ст. 7 Закону України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" від 05.04.2007 р. № 877-V) на
підставі акта, складеного за
результатами здійснення заходу, в ході
якого виявлено порушення вимог
законодавства, орган державного
нагляду (контролю) за наявності підстав
для повного або часткового зупинення
виробництва (виготовлення), реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг звертається у порядку та строки,
встановлені законом, з відповідним
позовом до адміністративного суду. У
разі необхідності вжиття інших заходів
реагування орган державного нагляду
(контролю) протягом п'яти робочих днів з
дня завершення здійснення заходу
державного нагляду (контролю) складає
припис, розпорядження, інший
розпорядчий документ щодо усунення
порушень, виявлених під час здійснення
заходу, а у випадках, передбачених
законом, також звертається у порядку та
строки, встановлені законом, до
адміністративного суду з позовом щодо
підтвердження обґрунтованості вжиття
до суб'єкта господарювання заходів
реагування, передбачених відповідним
розпорядчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи,
засуджені до відбування покарання у
Первомайській ВК (117) ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 працювали в їдальні для
засуджених в червні 2013 року у вихідні,
неробочі та святкові дні, а саме:

- засуджений ОСОБА_3 працював у неділю
09.06.2013 року, день відпочинку йому
надавався 10.06.2013 року;

- засуджений ОСОБА_4 працював у
святковий день 28.06.2013 року, день
відпочинку

йому надавався напередодні, тобто
25.06.2013 року;

- засуджений ОСОБА_5 працював у
неділю 09.06.2013 року та у неробочий день

24.06.2013 року, дні відпочинку йому
надавалися відповідно 10.06.2013 року та
25.06.2013

року, що не заперечується
представниками сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КАС України
обставини, які визнаються сторонами,
можуть не доказуватися перед судом,
якщо проти цього не заперечують
сторони і в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Стаття 119 Кримінально-виконавчого
кодексу України від 11.07.2003 р. № 1129-IV
встановлює умови праці засуджених до
позбавлення волі. Так, згідно цієї
статті Кодексу для осіб, які відбувають
покарання у виді позбавлення волі,
робочий тиждень не може перевищувати
норму тривалості робочого часу,
встановленого законодавством про
працю. Час початку і закінчення роботи
(зміни) визначаються адміністрацією
колонії. Засуджені звільняються від
роботи у вихідні, святкові та неробочі
дні, визначені законодавством про
працю. З урахуванням характеру
виконуваних засудженим робіт
допускається підсумований облік
робочого часу з тим, щоб тривалість
робочого часу за обліковий період не
перевищувала нормального числа
робочих годин. Праця засуджених
організовується з додержанням правил
охорони праці, техніки безпеки і
виробничої санітарії, встановлених
законодавством про працю.

Згідно п. 4.2. Інструкції про умови
праці та заробітну плату засуджених до
обмеження волі або позбавлення волі,
затвердженої наказом Мінюсту від 07.03.2013
р. № 396/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 11 березня
2013 р. за N 387/22919, засуджені звільняються
від роботи у вихідні, святкові та
неробочі дні, визначені законодавством
про працю. Залучення засуджених до
роботи у ці дні проводиться за
письмовим наказом начальника установи,
слідчого ізолятора. Робота у вихідний
день компенсується наданням іншого дня
відпочинку або у грошовій формі у
подвійному розмірі. Оплата за роботу у
вихідний день обчислюється за
правилами статті 107 Кодексу законів про
працю України.

Відповідно до ст. 107 Кодексу
законів про працю України робота у
святковий і неробочий день (частина
четверта статті 73) оплачується у
подвійному розмірі:

1) відрядникам - за подвійними
відрядними розцінками;

2) працівникам, праця яких оплачується
за годинними або денними ставками, - у
розмірі подвійної годинної або денної
ставки;

3) працівникам, які одержують місячний
оклад, - у розмірі одинарної годинної
або денної ставки зверх окладу, якщо
робота у святковий і неробочий день
провадилася у межах місячної норми
робочого часу, і в розмірі подвійної
годинної або денної ставки зверх
окладу, якщо робота провадилася понад
місячну норму.

Оплати у зазначеному розмірі
провадиться за години, фактично
відпрацьовані у святковий і неробочий
день.

На бажання працівника, який працював у
святковий і неробочий день, йому може
бути наданий інший день відпочинку.

Згідно витягу з наказу №5
начальника Первомайської ВК (№117) «Про
застосування підсумованого обліку
робочого часу на 2013 рік» на
Первомайській ВК (№117) для працівників
їдальні для засуджених введено
підсумований облік робочого часу (а.с.
77).

При цьому в порушення п. 4.2.
Інструкції про умови праці та
заробітну плату засуджених до
обмеження волі або позбавлення волі,
затвердженої наказом Мінюсту від 07.03.2013
р. № 396/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 11 березня
2013 р. за N 387/22919 письмові накази
начальником установи про залучення
засуджених до роботи у святкові та
вихідні дні не виносились.

Посилання представника позивача на
Методичні рекомендації щодо
застосування підсумованого обліку
робочого часу, затверджених наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 19.04.2006 року № 138,
якими не передбачено винесення наказів
про залучення засуджених до роботи у
святкові та вихідні дні, не приймається
судом до уваги, оскільки за своєю
правовою природою Методичні
рекомендації носять рекомендаційний,
роз'яснювальний та інформаційний
характер і відповідно до підпункту "е"
пункту 5 Положення про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств, інших органів виконавчої
влади, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28
грудня 1992 року N 731, на державну
реєстрацію не подаються.

В той же час, п. 4.2. Інструкції про умови
праці та заробітну плату засуджених до
обмеження волі або позбавлення волі,
затвердженої наказом Мінюсту від 07.03.2013
р. № 396/5, встановлює обов'язкову
наявність наказу начальника установи
про залучення засуджених до роботи у
святкові та вихідні дні незалежно від
категорії обліку робочого часу.

Крім того, в порушення ч. 3 ст. 107 Кодексу
законів про працю України у позивача
відсутні заяви та інші звернення
засуджених, в т. ч . ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про бажання надати інший день
відпочинку замість оплати у подвійному
розмірі.

Також, суд зазначає, що згідно
твердження позивача ОСОБА_4 надавався
день відпочинку 25.06.2013 року за роботу у
святковий день 28.06.2013 р., що не може бути
визнано компенсаційним за своїм
характером, компенсація передбачає
наявність факту, що вже стався. Дані
обставини, свідчать про порушення
позивачем вимог п. 4.2. Інструкції про
умови праці та заробітну плату
засуджених до обмеження волі або
позбавлення волі, затвердженої наказом
Мінюсту від 07.03.2013 р. № 396/5.

Щодо другого виявленого порушення суд
зазначає наступне.

У п. 1 Порядку проведення атестації
робочих місць за умовами праці,
затвердженого Постановою КМ України,
від 01.08.1992, № 442 (далі по тексту Порядок
№442) атестація робочих місць за умовами
праці (надалі - атестація) проводиться
на підприємствах і організаціях
незалежно від форм власності й
господарювання, де технологічний
процес, використовуване обладнання,
сировина та матеріали є потенційними
джерелами шкідливих і небезпечних
виробничих факторів, що можуть
несприятливо впливати на стан здоров'я
працюючих, а також на їхніх нащадків як
тепер, так і в майбутньому.

Основна мета атестації полягає у
регулюванні відносин між власником або
уповноваженим ним органом і
працівниками у галузі реалізації прав
на здорові й безпечні умови праці,
пільгове пенсійне забезпечення, пільги
та компенсації за роботу у
несприятливих умовах (п. 2 Порядку №442).

Згідно п. 4 Порядку №442 атестація
проводиться атестаційною комісією,
склад і повноваження якої визначається
наказом по підприємству, організації в
строки, передбачені колективним
договором, але не рідше одного разу на 5
років.

Пунктом 8 Порядку №442 визначено, що
відомості про результати атестації
робочих місць заносяться до карти умов
праці, форма якої затверджується
Мінпраці разом з МОЗ.

З матеріалів справи вбачається, що на
момент проведення перевірки, складання
акту перевірки та винесення
оскаржуваного припису від 02.09.2013 року
карти умов праці про результати
атестації робочих місць на підставі
відповідних досліджень у
Первомайській ВК (117) були відсутні. В
наявності на той час були лише наказ
начальника Первомайської ВК (117) від
28.12.2012 року № 409 «Про утворення
атестаційної комісії з проведення
атестації робочих місць за умовами
праці» (а.с. 31) та укладений 20.08.2013 року
між Первомайською ВК (№117) та Науковим
медико-технічним центром «Медицина
праці» договір на проведення атестації
робочих місць № Г-399 (а.с. 33-37).

Як вбачається з матеріалів справи
відомості про результати атестації
робочих місць занесені до карт умов
праці 07.10.2013 року (а.с. 39-51). В даному
випадку суд зазначає, що подальше
виконання позивачем, в цій частині
оскаржуваного припису, не свідчить про
його незаконність.

Суд зауважує, що будь-яке рішення чи дії
суб'єкта владних повноважень має бути
законними та обґрунтованими,
прийнятими чи вчиненими в межах
наданих повноважень, мати під собою
конкретні об'єктивні факти, на підставі
яких його ухвалено або вчинено, а суд,
відповідно до п. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, перевіряє чи прийнято
такі рішення на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Усі рішення суб'єкта владних
повноважень повинні бути прийняті на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

«На підставі» означає, що суб'єкт
владних повноважень, крім того, що має
бути утворений у порядку, визначеному
Конституцією та законами України,
зобов'язаний діяти на виконання закону,
за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що
суб'єкт владних повноважень повинен
приймати рішення, а дії вчиняти
відповідно до встановлених законом
повноважень, не перевищуючи їх. Під
встановленими законом повноваженнями
прийнято розуміти як ті, на наявність
яких прямо вказує закон - так звані
«прямі повноваження», так і
повноваження, які прямо законом не
передбачені, але безпосередньо
випливають із положень закону і є
необхідними для реалізації суб'єктом
владних повноважень своїх функцій
(завдань) так звані «похідні
повноваження».

«У спосіб» означає, що суб'єкт владних
повноважень зобов'язаний
дотримуватися встановленої законом
процедури і форми прийняття рішення
або вчинення дії і повинен обирати лише
визначені законом засоби.

Згідно статті 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (стаття 86 КАС України).

Отже, суд дійшов до висновку, що
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

За наведених обставин, вимоги стосовно
визнання припису Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Харківській області від 02.09.2013 року
№20-06-227/1518-1270 таким, що не відповідає
дійсності, безпідставним та його
скасування як такого, що вчинений з
порушенням норм діючого законодавства
України, не підтверджуються
матеріалами справи, спростовані
відповідачем, а відтак не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Первомайської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Харківській області (№117) до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Харківській області про
скасування припису - відмовити в
повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Бадюков Ю.В.