Справа № 9101/194537/2012
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2013-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" липня 2013 р. справа № 0870/6580/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Сафронової С.В.

суддів: Нагорної
Л.М. Чепурнова Д.В.

за участю секретаря судового
засідання: Антіпової В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Запоріжжя Запорізької
області Державної податкової служби на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року

у адміністративній справі №
0870/6580/12 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Енергетична компанія
«Східенергомережа» до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Запоріжжя Запорізької
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Запорізького
окружного адміністративного суду від 23
жовтня 2012 року задоволено
адміністративний позов ТОВ
«Енергетична компанія
«Східенергомережа» до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Запоріжжя Запорізької
області Державної податкової служби,
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Запоріжжя від
14.06.2012 року № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем 19266,67 грн., та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 1
грн.

Не погоджуючись з рішеннями суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду та прийняте
нове рішення, яким відмовити у
задоволені вимог позивача в повному
обсязі з підстав неправильного
застосування судом норм матеріального
права, та не врахування обставин, що
мають суттєве значення для правильно
вирішення спору у цій справі. Зокрема,
стосовно не пов'язанності з
господарьскою діяльністю операцій по
договору постачання від 01.04.2012 р., який
позивач укладав з ТОВ «ТП Сога», та не
проведення позивачем оприбуткування, і
приймання-передачі товарів зазначених
операцій, а також відсутності
достатніх і належно оформлених
первинних документів на підтвердження
вказаних господарських операцій, в
тому числі і товарно-транспортних
накладних, які уданому випадку, та в
силу вимог пункту 10.8 «Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні», затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 14.10.1997 №363 та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 20.02.1998 №128/2568, є обов'язковим
документом первинного бухгалтерського
обліку у та і товар

В письмових запереченнях проти
апеляційної скарги позивач просить
залишити її без задоволення, а
постанову суду першої інстанції без
змін з підстав її законності та
обґрунтованості.

Обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень проти неї, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
повноту встановлення судом першої
інстанції обставин справи і
правильність застосування ним норм
матеріального права, судова колегія
дійшла висновку про необхідність
задоволення апеляційної скарги з
урахуванням такого.

Причиною виникнення спору у цій справі
є питання стосовно наявності підстав
для визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Запоріжжя від 14.06.2012 року №
про збільшення позивачу суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість, прийнятого на
підставі висновків Акта перевірки від
№ 1260/23-08/34067885 від 25.05.2012 року (а.с.29-49),
яким встановлено заниження позивачем
податку на додану вартість, що підлягав
сплаті до бюджету за квітень 2011 року у
розмірі 19266,67 грн. за укладеним з ТОВ «ТП
Сога» договором №5/11 від 01.04.2011 р.
(а.с.71-73), яким на адресу позивача була
обумовлена поставка товару,
номенклатуру якого вказано у
специфікації №1/04 від 05.04.2011 р. (а.с.82), з
підстав виявлення податковими
органами факту здійснення ТОВ «ТП
Сога» діяльності, спрямованої на
здійснення операцій пов'язаних з
наданням податкової вигоди, що саме і
було підставою проведення перевірки
діяльності позивача у цій справі, та
висновків податкового органу про
відсутність у позивача
товарно-транспортних накладних на
перевезення вантажів по спірній
операції.

Позивач оскаржуючи до суду податкове
повідомлення-рішення від 14.06.2012 року №
вказує на відсутність у покупця
обов'язку вимагати від постачальника
документи, що не передбачені чинним
законодавством України та умовами
договору постачання, зокрема,
товарно-транспортних накладних, які не
є документами податкового обліку для
осіб, які не надають транспортних
послуг, а також на підтвердження ним
належними доказами реальності
виконання умов укладеного з ТОВ «ТП
Сога» договору, за яким в його адресу
було поставлено товар по вказаній у
специфікації номенклатурі, отриманням
від ТОВ «ТП Сога» податкової і
видаткової накладних на суму поставки,
та повним розрахунком за поставлений
товар. Обґрунтовуючи реальність
поставки товару, позивач посилається
на пп. 5.3.1 Договору №5/11 від 01.04.2011 р.,
згідно якого доставка продукції на
склад покупця здійснюється
транспортом постачальника, а
постачальник сплачує витрати,
пов'язані із доставкою продукції на
склад покупця, а також на те, що
поставка товару у двох картонних
коробках була здійснена в межах міста
із використанням легкового автомобіля
поставщика.

Вирішуючи спір у цій справі, суд першої
інстанції виходив з того, що підставою
для винесення оскаржуваного позивачем
податкового повідомлення-рішення від
14.06.2012 року № стали висновки
податкового органу про нікчемність
укладеного між ТОВ «ЕК
«Східенергомережа» та ТОВ «ТП Сога»
правочинів, які ґрунтуються на
відсутності у позивача
документального оформлення факту
транспортування товару від ТОВ «ТП
Сога» та аналізу діяльності
контрагента позивача - ТОВ «ТП Сога». За
вказаних обставин, суд першої
інстанції навівши по тексту рішення
положення Правила перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України №363 від 14.10.1997 та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 20.02.1998 за №128/2568, зазначив, що
регламентовані цими Правилами
відносини різняться з відносинами, що
склалися між позивачем та ТОВ «ТП
Сога», і відповідно ці Правила не
підлягають обов'язковому застосуванню
у спірних правовідносинах, що
узгоджується з вимогами п.1 ст.193 та ст.174
Господарського кодексу України.

Відсутність правових підстав для
пов'язування господарської діяльності
позивача з діяльністю ТОВ «ТП Сога»,
суд першої інстанції посилаючись на
вимоги ст.61 Конституції України, ч.1
ст.96 Цивільного кодексу України, на
роз'яснення Вищого адміністративного
суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11 та
Пленуму Верховного суду України в
своїй постанові від 06 листопада 2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», мотивував
відсутністю законодавчо визначеного
обов'язку у позивача контролювати
діяльність його безпосереднього
контрагента та недоведеністю
податковим органом умислу позивача на
порушення публічного порядку, та
вчинення ним будь-якого конкретного
порушення, а також не доведення
відповідачем правомірності
податкового повідомлення-рішення від
14.06.2012 року № .

При цьому, суд першої інстанції
виклавши в постанові тексти ст.234
Цивільного кодексу України, та ст.207
Господарського кодексу України, дійшов
висновку, що відповідно до презумпції
правомірності правочину, укладений
позивачем правочин є чинними, оскільки
його недійсність не встановлена
законом чи судом.

Проте, наведені висновки суду першої
інстанції є помилковим розумінням норм
матеріального права, якими регулюються
спірні правовідносини у цій справі,
зокрема, у зв'язку з тим, що податкові
наслідки витікають саме з факту
господарської операції, а не з
укладення цивільно-правової угоди і
виникнення договірних відносин
(зобов'язань). Тобто, дійсність
цивільно-правових угод сама по собі не
обґрунтовує правильність відображення
в податковому обліку господарських
операцій, проведених на підставі угод,
або реальність таких господарських
операцій.

Відповідно п.44.1. ст.44 Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 44.2. ст.44 Податкового кодексу
України, для обрахунку об'єкта
оподаткування платник податку на
прибуток використовує дані
бухгалтерського обліку щодо доходів та
витрат з врахуванням положень цього
Кодексу. Платники податку, які
відповідно до Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" застосовують
міжнародні стандарти фінансової
звітності, ведуть облік доходів і
витрат за такими стандартами з
урахуванням положень цього Кодексу.
Такі платники податку при застосуванні
положень цього Кодексу, в яких
міститься посилання на положення
(стандарти) бухгалтерського обліку,
застосовують відповідні міжнародні
стандарти фінансової звітності. При
цьому, п.44.3. ст.44 Податкового кодексу
України, чітко визначено, що платники
податків зобов'язані забезпечити
зберігання документів, визначених у
пункті 44.1 цієї статті, а також
документів, пов'язаних із виконанням
вимог законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, не менш як 1095 днів з
дня подання податкової звітності, для
складення якої використовуються
зазначені документи, а у разі її
неподання - з передбаченого цим
Кодексом граничного терміну подання
такої звітності.

Системний аналіз ст.44 та ст.198
Податкового кодексу України дають
підстави для висновку про те, що право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає лише у
разі реального здійснення
господарської операції, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів та
послуг, та підтверджений первинними
бухгалтерськими документами,
складенням яких опосередковується
даний вид господарської операції.

Відповідно до п.20.1.8. ст.20 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право під час
проведення перевірок вивчати та
перевіряти первинні документи, які
використовуються в бухгалтерському та
податковому обліку, інші регістри,
фінансову, статистичну звітність,
пов'язані з обчисленням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку (ч.2 ст.4 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні").

Відповідно до Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
ведення бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Виходячи з вимог п. 2 ст. 3 цього ж Закону
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку. Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п. 1.2 п. 1, п.п. 2.1
п. 2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
року за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Вимоги до первинних документів
встановлено ст.9 Закону бухгалтерський
облік, згідно якої, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за № 168/704 первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити; назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16
вищевказаного Положення забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
законодавчим та нормативним актам.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи та з тексту судового рішення у
цій справі, суд першої інстанції
вирішуючи виниклий спір, фактично не
досліджував питання реальності
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентом ТОВ «ТП
Сога», обмежившись обґрунтуванням
своїх висновків лише посиланням на
положення "Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні",
затверджених Наказом Міністерства
транспорту України №363 від 14.10.1997р.,
вказуючи, що ці правила регламентують
лише взаємовідносини між
перевізниками з одного боку та
вантажовідправниками і
вантажоодержувачами з іншого боку, і не
підлягають обов'язковому застосуванню
в разі транспортування вантажу
транспортом постачальника або покупця
товару.

За наведених обставин, та спираючись на
те, що позивач по справі зареєстрований
платним податку на додану вартість, а
на виконання укладеного між позивачем
та ТОВ «ТП Сога» договору №5/11 від 01.04.2011
року, позивачу було поставлено товар,
номенклатуру якого, згідно до умов
договору вказано у специфікації №1/04
від 05.04.2011 року, з виписанням на суму
поставки (115 600 грн. 00 коп., у тому числі
ПДВ 19 266 грн. 67 коп.) податкової
накладної №7 від 05.04.2011 року та
видаткової накладної №7 від 05.04.2011 року,
і оплатою позивачем поставленного
товару у повному обсязі, та
декларуванням ним податкового кредиту
на загальну суму з ПДВ 115 600 грн. 00 коп., у
тому числі ПДВ у сумі 19 266 грн. 67 коп. по
операціях з ТОВ «ТП Сога», - суд першої
інстанції визнав безпідставними
посилання податкового органу на
положення Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
оскільки регламентовані ними
відносини різняться із відносинами, що
склалися між позивачем та ТОВ «ТП
Сога». При цьому, суд першої інстанції
зазначив, що відповідно до презумпції
правомірності правочину, укладений
позивачем правочин є чинними, якщо їх
недійсність прямо не встановлена
законом, а доводи податкового органу
про нікчемність укладених ТОВ «ЕК
«Східенергомережа» правочинів
ґрунтується лише на діяльності інших
осіб (контрагента ТОВ «ТП Сога»), що
свідчить про безпідставність та не
обґрунтованість прийнятого стосовно
позивача оскаржуваного у цій справі
податкового повідомлення рішення.

Судова колегія не погоджуючись з
висновками суду першої інстанції, бере
до уваги положення тих ж самих норм
матеріального права, на які
посилається суд першої інстанції у цій
справі, та на підставі аналізу яких у
сукупності з фактичними обставинами
спірних правовідносин, доходить
висновків про безпідставність
включення позивачем до податкового
кредиту сум ПДВ у складі вартості
поставлених йому ТОВ «ТП Сога» товарів,
і відповідно, про законність
оспорюваного у цій справі податкового
повідомлення-рішення, винесеного
відповідачем за результатом перевірки
пов'язанності з господарьскою
діяльністю позивача операцій по
договору постачання від 01.04.2012 р., який
позивач укладав з ТОВ «ТП Сога»,
проведення позивачем оприбуткування, і
приймання-передачі товарів зазначених
операцій, а також достатності належно
оформлених первинних документів на
підтвердження вказаних господарських
операцій, в тому числі і
товарно-транспортних накладних, які у
даному випадку та в силу вимог пункту
10.8 «Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні»,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 №363 та
зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 20.02.1998 №128/2568, є обов'язковим
документом первинного бухгалтерського
обліку

Як вбачається з договору 5.3.1 Договору
№5/11 від 01.04.2011 р., згідно якого доставка
продукції на склад покупця
здійснюється транспортом
постачальника, а постачальник сплачує
витрати, пов'язані із доставкою
продукції на склад покупця.

Відповідно до пп. 11.1 п. 11 "Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні" затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997р. основним
документом на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Оформлення перевезень вантажів
здійснюється товарно-транспортними
накладними (п.п.11.4 п.11 Правил).

Відповідно до п. 1 вищеназваних Правил
товарно-транспортна накладна є єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Таким чином, товарно-транспортна
накладна належить до первинної
бухгалтерської документації,
наявність якої для всіх суб'єктів
господарської діяльності незалежно
від форм власності є обов'язковою.

Твердження позивача стосовно
процедури поставки в його адресу
товару - суперечать долученим до справи
матеріалам перевірки ТОВ «ТП Сога», та
поясненням його директора, за
твердженням якого, на цьому
підприємстві він єдиний працівник, в
його розпорядженні немає будь-якого
транспорту, а діяльність його
товариства пов'язана лише з
посередництвом, що зводиться лише до
оформлення переданих йому документів.

З урахуванням умов договору, що
укладався між позивачем та ТОВ «ТП
Сога», в даному разі відсутність
товарно-транспортних накладних,
подорожніх листів вантажного
автомобіля (які складаються згідно з
пунктом 1.3 Інструкції про порядок
виготовлення, зберігання, застосування
єдиної первинної транспортної
документації для перевезення вантажів
автомобільним транспортом та обліку
транспортної роботи, затвердженої
наказом Міністерства транспорту
України, Міністерства статистики
України від 07.08.1996 № 228/253, для
первинного обліку обсягів перевезених
вантажів і транспортної роботи
автомобільного транспорту), у
сукупності з фактом фіктивної
реєстрації постачальника цих послуг,
зокрема, факту реєстрації контрагента
позивача на підставну особу, яка не
мала відношення до діяльності
підприємства, а також відсутність
інших первинних документів, які б
достовірно засвідчили дійсний обсяг,
зміст наданих послуг з перевезення
(зокрема, транспорт, яким перевозився
вантаж, докази виконання
вантажно-розвантажувальних робіт тощо)
- виключає можливість встановлення
факту реального виконання таких
послуг.

Не доведено позивачем по справі факту
зберігання та використання в
господарській діяльності товару, що
нібито поставлявся йому ТОВ «ТП Сога»
за договором від 01.04.2012 р., о тільки
підкреслює відсутність реальності
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом, та в свою чергу,
виключає право позивача на податковий
кредит за цими операціями.

Прийняті судом першої інстанції за
основу при вирішені спору у цій справі
посилання позивача на наявність
належним чином оформлених податкових
накладних, як доказ правомірності
формування ним податкового кредиту та
валових витрат, суд апеляційної
інстанції вважає помилковими через
суб'єктивне тлумачення норм діючого
законодавства, оскільки наявність
податкової накладної є обов'язковою
обставиною для визначення
правильності формування податкового
кредиту, але не вичерпною.

Наявність у платника податку (позивача
у справі) виданої йому податкової
накладної і сплата вартості отриманого
товару з ПДВ є достатніми підставами
для визначення податкового кредиту
лише з урахуванням підтвердження
реального здійснення господарської
операції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
сама по собі наявність у позивача
наданої суду податкової накладної не
підтверджує фактичне отримання ним
товарів та послуг від його контрагенту,
що в свою чергу свідчить про
правильність висновків податкового
органу про заниження позивачем податку
на додану вартість, які підлягає сплаті
до бюджету за квітень 2011 року у сумі
19266,67 грн.

Законність оскаржуваного у цій справі
податкового повідомлення-рішення
підтверджується також тим, що
предметом укладеного між позивачем та
ТОВ «ТП Сога» договору - є постачання
товарів (ущільнення порошню, штоку,
валу та інш.) згідно специфікацій
постачання товарів, поставка яких
згідно п.2 Договору (а.с.71) повинно
підтверджуватися в тому числі і
транспортними документами з
відмітками про передачу та отримання
товару та відвантаження її покупцю. Як
зазначалося вище, позивачем до
перевірки податкового органу та до
суду не надані транспортні документи,
також як і не надано
паспорту-сертифікатів чи рівнозначних
документів, які є обов'язковими згідно
п.4.2 договору (а.с.71), або креслень на
продукцію, які повинні бути підписані
повноважними особами сторін договору,
як є невід'ємною частиною документів,
що підтверджують поставку товарів за
цим договором (п.с.4.1 договору).

Оскільки зазначені п.2 та п.4 Договору
від 01.04.2011 року № 5/11 транспорті
документи, паспорта-сертифікати чи
рівнозначні документи, або креслення
на продукцію, що підписані
повноважними особами сторін договору -
є обов'язковими умовами цього договору,
а згідно п.5.3.3 договору, зазначені в
підпункті 5.3.2 договору документи
(податкові накладні, видаткові
накладні) вважаться переданими покупцю
(позивачу по цій справі) разом з
продукцією, лише якщо
товарно-транспортна накладна на
передачу продукції буде підписана
представником покупці без зауважень
про відсутність того чи іншого
документу, судова колегія вважає, що
саме вказаними документами позивач міг
би підтвердити реальність
господарських операцій з ТОВ «ТП Сога»,
що ним не було зроблено ні під час
проведення податковим органом
перевірки, ні під час вирішення спору в
суді першої та апеляційної інстанцій.

За вказаних в попередньому абзаці
обставин, з урахуванням умов договору
від 01.04.2011 року № 5/11, судова колегія
погоджується з доводами апеляційної
скарги відповідача про не
підтвердження позивачем реальності
проведення ним господарських операцій
ТОВ «ТП Сога» щодо придбання товару.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції при
вирішення спору у цій справі та
прийнятті рішення, формально підходив
до перевірки обставин реальності
господарських операції, в результаті
чого припустився помилки при вирішення
виниклого спору по суті, у зв'язку з чим,
судова колегія встановивши під час
апеляційного перегляду судового
рішення факт порушення позивачем
податкового законодавства, які
призвели до заниження податкових
зобов'язань, та правомірність
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій за ці порушення,
приходить до висновку, що вимоги
апелянта про скасування постанови суду
першої інстанції з прийняттям іншої
постанови - є обґрунтованими, та такими,
що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач надав суду належні докази
на підтвердження факту правомірності
винесення оскаржуваного
повідомлення-рішення, що не
спростовано позивачем та рішенням суду
першої інстанції в частині задоволених
позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202
КАС України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції вирішив частково скасувати
її та ухвалити нове рішення, оскільки
судом першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206
КАС України, колегія суддів -

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Запоріжжя Запорізької
області Державної податкової служби -
задовольнити

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року - скасувати, та прийняти нову
постанову, якою у задоволені
адміністративного позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Енергетична компанія
«Східенергомережа» до Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Запоріжжя Запорізької
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 14.06.2012 року №
- відмовити

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки, передбачені статтею
212 КАС України

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
Л.М. Нагорна

Суддя:
Д.В. Чепурнов