Справа № 820/11149/13-а
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 січня 2014 р.
№ 820/11149/13-а

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Єгупенко В.В.

за участю секретаря - Вождаєвої М.О.

за участю представників сторін:

представника позивача - Буряковського
О.В.

представників відповідача - Бацуна Д.В.,
Сітнянського Є.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом

Західної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області до Приватного
підприємства "Престиж Автомоторс" про
стягнення заборгованості ,

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного
адміністративного суду звернувся
позивач, Західна об'єднана державна
податкова інспекція м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області з
адміністративним позовом до
Приватного підприємства «Престиж
Автомоторс», в якому просить суд,
прийняти рішення, яким нарахувати та
зобов'язати ПП „Престиж Автомоторс"
сплатити до Державного бюджету України
грошове зобов'язання визначене
Західній ОДПІ м. Харкова Головного
управління Міндоходів у податковому
повідомленні-рішенні від 14.08.2013 року №
, яким було визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 425 022
грн. в т.ч. за основним платежем - 283 348
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 141 674 грн. (бюджетний рахунок
одержувача № 0006 УДКСУ у
Ленінському районі м. Харкові код 37999696
в установі банку ГУДКУ у Харківській
області, МФО 851011) та податковому
повідомленні - рішенні від 14.08.2013 року №
, яким було визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств на загальну суму
446 274 грн. в т.ч. за основним платежем - 297
516 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 148 758 грн. бюджетний рахунок
одержувача № 0006 УДКСУ у
Ленінському районі м. Харкові код 37999696
в установі банку ГУДКУ у Харківській
області, МФО 851011).

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що ПП „Престиж Автомоторс"
здійснювало реалізацію автомобілів за
ціною сформованою з різною
торгівельною націнкою, яка коливається
по фізичних особах від 0.15% до 15,32%.
Згідно із Податковим кодексом фізичні
особи прирівняні до пов'язаних осіб та
реалізація повинна здійснюватись за
ціною сформованою з урахуванням
звичайної націнки 15,32 %. На порушення
вимог п.п. 187.1 ст.187,п.п. 188.1 ст.188
Податкового кодексу України" ПП
„Престиж Автомоторс" занижено
податкові зобов'язання при продажу
товарів (автомобілів марки «PORSCHE»)
пов'язаним особам за договірними
цінами, які є менше звичайних цін на
такі товари, що діяли на дату такого
продажу. Відповідно до ч. 3 п. 2.3 Розділу 2
Порядку направлення органами
державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам податків затвердженого
наказом ДПА України від 22.12.2010 року № 985
(реєстрація в Мінюсті України 30.12.2010
року за № 1440/18735) У разі коли платник
податків розпочинає процедуру
оскарження цього податкового
повідомлення-рішення або не сплачує
відповідної суми, визначеної в такому
податковому повідомленні-рішенні.
протягом строків, встановлених
Кодексом, податкове
повідомлення-рішення вважається
відкликаним. Керівник органу державної
податкової служби зобов'язаний
звернутися до суду з позовом про
нарахування та сплату податкових
зобов'язань, коригування від'ємного
значення об'єкта оподаткування або
інших показників податкової звітності.
Приписами п.п. 20.1.36 п. 20.1 ст.20
Податкового Кодексу України
передбачено право органів податкової
служби звертатися до суду щодо
нарахування та сплати податкових
зобов'язань, коригування від'ємного
значення об'єкта оподаткування або
інших показників податкової звітності
у результаті застосування звичайних
цін.

Відповідач проти позову заперечував,
вказав що перевірка проводилась за
період з 01.07.2011р. по 31.12.2012р., отже
застосуванню до спірних правовідносин
підлягали саме норми пункту 1.20 статті 1
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств". Відповідно до
підпункту 1.20.1 пункту 1.20 статті 1 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств", якщо цим пунктом не
встановлено інше, звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведене
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін. Крім того, пункт 1.20 статті
1 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", п.п. 188.1 ст. 188 ПК
України не відносить операції з
фізичними особами до операцій з
пов'язаними особами, отже не вимагає
застосування звичайних цін при їх
оподаткуванні податком на додану
вартість. Позивачем застосовано до
спірних правовідносин норми ст. 39 ПК
України, яка не діяла під час
перевіряємого періоду, і не
застосовано п. 1.20 ст. 1 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств", п.п. 188.1 ст. 188 ПК України,
що підлягали застосуванню.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив їх задовольнити, посилаючись на
викладені у позові обставини.

Представники відповідача у судовому
засіданні заперечували проти позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
судом встановлено наступне.

З матеріалів справи слідує, що Західною
ОДПІ м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
проведено документальну планову
перевірку ПП "Престиж Автомоторс" з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2011 р. по 31.12.2012 p.

Результати перевірки оформлені актом
№ 2277/22.1-07/32436962 від 27.06.2013 р.

У висновках вказаного акту перевірок
контролюючим органом відображено
висновок про порушення підприємством
відповідача приписів: п.п. 14.1.27, п.п. 14.1.36,
п. 14.1 ст. 14, п. 198.3, п.п.187.1 ст. 187, п.п. 188.1. ст.
188, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.6, п. 201.7, п.201. ст.
20 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження ПДВ за період
липень 2011 p., вересень 2011 p., січень -
грудень 2012 p., та порушення п.п. 14.1. 71 п. 14.1
ст. 14, п.п. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2. п. 138.8, плі.
139.1.9 139.1 ст. 139, п.п. 153.2.1, п.п. 153.2.3 п. 153.2 ст.
153 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
прибуток на суму 307 284 грн.

На підставі висновків акту
документальної планової перевірки №
2277/22.1-07/32436962 від 27.06.2013 р., та згідно з п.
54.3 ст. 54 Податкового кодексу України,
відповідачем 14.08.2013 року прийнято
наступні податкові
повідомлення-рішення: № яким,
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на 446 274 грн., №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання на 425 202 грн.

Оскільки ПП «Престиж Автомоторс»
розпочато процедуру оскарження
вказаних податкових
повідомлень-рішень, позивач відповідно
до ст. 39 Податкового кодексу України
звернувся до суду з зазначеним позовом.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного правового акту
індивідуальної дії і відображених в
акті висновків, а також підстав
звернення до суду на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України, суд
наголошує на такому.

Статтею ст. 39 Податкового кодексу
України (далі - ПК України) в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, визначено, що звичайна
ціна на товари (роботи, послуги)
збігається з договірною ціною, якщо
інше не встановлено цим Кодексом і не
доведено зворотне, в тому числі в
результаті неможливості визначення
звичайної ціни із застосуванням
положень пунктів 39.3 - 39.4 цієї статті.

При цьому визначення звичайної ціни
здійснюється за методами, вичерпний
перелік яких вказано в цій нормі. Для
визначення звичайних цін на товари
(роботи, послуги) використовуються
офіційні джерела інформації, у тому
числі:

1. статистичні дані державних органів і
установ;

2. ціни спеціалізованих аукціонів з
торгівлі окремими видами продукції,
біржові котирування;

3. довідкові ціни спеціалізованих
комерційних видань та публікацій, у
тому числі електронних та інших банків
даних;

4. звіти та довідки відділів з
економічних питань у складі
дипломатичних представництв України
за кордоном;

5. інші інформаційні джерела, що
визнаються офіційними в установленому
порядку.

Обов'язок доведення того, що ціна
договору (правочину) не відповідає
рівню звичайної ціни, покладається на
контролюючий орган у порядку,
встановленому законом.

У разі відхилення договірних цін у
податковому обліку платника податків у
бік збільшення або зменшення від
звичайних цін менше ніж на 20 відсотків,
таке відхилення не може бути підставою
для визначення (нарахування)
податкового зобов'язання, коригування
від'ємного значення об'єкта
оподаткування або інших показників
податкової звітності.

Визначені із застосуванням звичайних
цін база, об'єкт оподаткування та інші
показники податкового обліку
використовуються контролюючими
органами для проведення розрахунку
податкових зобов'язань, коригування
від'ємного значення об'єкта
оподаткування або інших показників
податкової звітності за результатами
проведення перевірки.

За результатами цієї перевірки
приймається відповідне податкове
повідомлення-рішення.

У разі коли платник податків
розпочинає процедуру оскарження цього
податкового повідомлення-рішення, або
несплати відповідної суми, визначеної
в такому податковому
повідомленні-рішенні, протягом
строків, встановлених цим Кодексом,
податкове повідомлення-рішення
вважається відкликаним. Керівник
контролюючого органу зобов'язаний
звернутися до суду з позовом про
нарахування та сплату податкових
зобов'язань, коригування від'ємного
значення об'єкта оподаткування або
інших показників податкової звітності.

Зі змісту наведеної законодавчої норми
вбачається послідовний алгоритм дій
органу державної податкової служби з
визначення платникові податків
податкових зобов'язань із
застосуванням звичайних цін. Цей
алгоритм передбачає такі обов'язкові
етапи, як проведення перевірки та
винесення за її результатами окремого
податкового повідомлення-рішення, у
якому визначається сума грошових
зобов'язань внаслідок використання
звичайних цін.

У разі оскарження вказаного
податкового повідомлення-рішення
платником податків або несплати
визначеної в ньому суми, таке
повідомлення-рішення вважається
відкликаним. І лише після цього
керівник органу державної податкової
служби звертається з позовом до
платника податків про нарахування та
сплату податкових зобов'язань,
коригування від'ємного значення
об'єкта оподаткування або інших
показників податкової звітності.

Виходячи з викладеного, звернення
керівника органу державної податкової
служби з наведеним позовом є
завершенням законодавчо встановленої
послідовності дій податкового органу
із застосування звичайних цін. При
цьому обов'язковою передумовою для
звернення із розглядуваним позовом є
відкликання податкового
повідомлення-рішення, винесеного
податковим органом на підставі пункту
39.15 статті 39 Податкового кодексу
України.

Згідно з п.п.14.1.27, 14.1.36, 14.1.71 п.14.1 ст. 14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Господарська діяльність це діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 1 розділу XIX "Прикінцеві
положення" Податкового кодексу
України, норми Податкового кодексу
України набирають чинності з 1 січня 2011
року, крім: - ст. 39 Податкового кодексу
України, яка набирає чинності з 1 січня
2013 року; - розділу III Податкового
кодексу України, який набирає чинності
з 1 квітня 2011 року. Пунктом 2 п. 2 розділу
XIX "Прикінцеві положення" Податкового
кодексу України передбачено, що з 1
квітня 2011 року втрачає чинність Закон
України від 28 грудня 1994 року № 334/94-ВР
"Про оподаткування прибутку
підприємств", крім п. 1.20 ст. 1 цього
Закону, який діє до 1 січня 2013 року.

Отже, звичайні ціни до 1 січня 2013 року
визначаються у порядку, передбаченому
п. 1.20 Закону України від 28 грудня 1994
року № 334/94-ВР "Про оподаткування
прибутку підприємств" в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, а з 1 січня 2013 року - за
правилами, визначеними ст. 39
Податкового кодексу України.

Підпунктом 1.20.1 пункту 1.20 статті 1
зазначеного Закону передбачено, що
якщо цим пунктом не встановлено інше,
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору. Якщо не доведене зворотне,
вважається, що така ціна відповідає
рівню справедливих ринкових цін.
Справедлива ринкова ціна це ціна, за
якою товари (роботи, послуги)
передаються іншому власнику за умови,
що продавець бажає передати такі
товари (роботи, послуги), а покупець
бажає їх отримати за відсутності
будь-якого примусу, обидві сторони є
взаємно незалежними юридично та
фактично, володіють достатньою
інформацією про такі товари (роботи,
послуги), а також ціни, які склалися на
ринку ідентичних (а за їх відсутності -
однорідних) товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.п. 1.20.8. п.1.20 ст.1 Закону
України № 334/94-ВР, обов'язок доведення
того, що ціна договору не відповідає
рівню звичайної ціни у випадках,
визначених цим Законом, покладається
на податковий орган у порядку,
встановленому законом.

При проведенні перевірки платника
податку податковий орган має право
надати запит, а платник податку
зобов'язаний обґрунтувати рівень
договірних цін або послатися на норми
абзацу першого підпункту 1.20.1 цього
пункту.

Таким чином, якщо не доведене зворотне,
звичайною вважається ціна, визначена
сторонами договору. При цьому обов'язок
доведення невідповідності ціни
договору рівню звичайних цін
покладається на податковий орган.

Отже, якщо податковий орган не згодний
із ціною договору, то він зобов'язаний
довести, що ціна договору не відповідає
рівню звичайної ціни. При цьому
податковий орган зобов'язаний діяти в
порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.п. 1.20.2. Закону України №
334/94-ВР, для визначення звичайної ціни
товару використовується інформація
про укладені на момент продажу такого
товару договори з ідентичними
(однорідними) товарами у співставних
умовах.

Пунктами 153.2.1., п.п.153.2.3. п.153.2. ст.153 ПК
України передбачено, що дохід,
отриманий платником податку від
продажу товарів (виконання робіт,
надання послуг) пов'язаним особам,
визначається відповідно до договірних
цін, але не менших від звичайних цін на
такі товари, роботи, послуги, що діяли
на дату такого продажу, у разі, якщо
договірна ціна на такі товари (роботи,
послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (роботи, послуги).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається, виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу.

Судом встановленго, що ПП "Престиж
Автомоторс" згідно договору купівлі -
продажу №054-AVTO/P від 01.01.2012 р. були
придбані у ТОВ "Віннер Імпортс Україна"
дев'ять автомобілів марки "Porsche" різних
моделей та з різним об'ємом двигуна, які
протягом перевіряємого періоду за
договорами купівлі - продажу: №20 01/2012-1
від 20.01.2012 p., №01/12/2012-1 від 01.12.2012 p.,
№16/11/2012-1 від 16.10.2012 г.. 1215/11/2012-1 від 15.11.2012
p., №09/08/2012-1. від 09.08.2012 p., №15/06/2012-1 від
15.06.2012 p., 012/10/2012-1 від 12.10.2012 p., №21/05/2012-1
від 21.05.2012 p., №05/10/2011-1 від 05.10.2011 p.,
реалізовані фізичним особам.

Виконання цих договорів
підтверджується копіями первинних
документів та не оспорюється
позивачем.

Позивачем в акті перевірки та в
позовній заяві зроблено висновок про
порушення відповідачем правил
застосування звичайних цін, з
посиланням на те, що ПП "Престиж
Автомоторс" автомобілі марки "Porsche" на
митній території України реалізовані
фізичним особам, які контролюючим
органом прирівняно до пов'язаних, за
ціною сформованою з різною
торгівельною націнкою, яка коливається
по фізичних особах від 0,15% до 15,32%, тоді
як реалізація яким повинна
здійснюватись за ціною сформованою з
урахуванням звичайної націнки 15.32%.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 13 Указу
Президента України № 817 від 23.07.1998 р.
"Про деякі заходи з регулювання
підприємницької діяльності"
індикативні або звичайні ціни на
товари (роботи, послуги) для
застосування їх у податкових або
митних цілях установлюються на
підставі статистичної оцінки рівня цін
реалізації таких товарів (робіт,
послуг) на внутрішньому ринку України,
яка проводиться уповноваженим
державним органом у визначеному ним
порядку. Індикативні або звичайні ціни
не можуть встановлюватися органами
виконавчої влади, які використовують
їх для нарахування та стягнення
податків і зборів (обов'язкових
платежів) та неподаткових платежів,
крім випадків відсутності
статистичних даних про рівень цін на
окремі види товарів (робіт, послуг).

Однак, податковим органом не наведено
жодних фактичних даних, про
використання даних офіційного джерела
інформації у розумінні п. 39.11 ст. 39 ПК
України.

Таким чином, контролюючим органом
довільно визначено величину, не
встановлену ПК України, а саме відсоток
реалізації, на підставі якого
збільшено дохід відповідача за
господарськими операціями в сумі 1416742,00
грн.

Позивачем не обґрунтовано підстави
застосування до господарських
операцій - звичайних цін (пов'язаність
між сторонами правочину, різниця між
звичайною ціною та ціною реалізації
більше ніж на 20%), не визначено звичайну
ціну за операціями з реалізації
позивачем автомобілів за критеріями,
встановленими Законом (п.п. 1.20.1 п. 1. 20 ст.
1 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств"): аналіз цін за
договорами щодо ідентичних
(однорідних) товарів у співставних
умовах, збут неліквідних низько
ліквідних товарів, маркетингову
політику підприємства.

Позивачем не враховано, що під час
аналізу використані ціни реалізації
різних моделей, різного року випуску та
модельного року, з різним об'ємом
двигуна, комплектацією, витратою
палива, що впливають на ціну
автомобілів.

Позивачем для збільшення доходу за
операціями з реалізації автомобілів
використано найбільшу різницю між
ціною продажу та ціною придбання, та не
враховано, що автомобілі придбавались
у ТОВ «Віннер Імпортс Україна», який є
імпортером автомобілів, тоді як
відповідач є дилером, ціна придбання
відповідачем автомобілів у ТОВ «Віннер
Імпортс Україна» залежить від ціни
заводу-виробника, вартості розмитнення
під час імпорту, коливання курсу валюти
(автомобілі придбаваються за євро
валюту, а продаються за гривню), обсягу
партії автомобілів, формується за
інших комерційних умов, ніж ціна
реалізації автомобілів позивачем
кінцевим споживачам. Відповідач,
реалізуючи автомобілі, придбані у
складі певної товарної партії та які
залишились неліквідними, сформував
ринкову ціну реалізації, яка виявилась
нижче ціни придбання автомобілів.

Контролюючим органом фактично не
визначалась звичайна ціна, а «звичайна
надбавка», визначена позивачем,
виходячи з максимальної націнки на
неідентичні та неоднорідні товари
(автомобілі), не передбачена податковим
законодавством України.

З урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що позивачем не
доведено, що договірна ціна на
автомобілі не відповідає рівню
справедливих ринкових цін, так як,
враховуючи вимоги п.п. 14.1.219 п. 14.1 ст. 14 ПК
України ціна, за якою автомобілі
реалізовувались кінцевим споживачам,
визначена на добровільній основі,
сторони договорів купівлі - продажу
автомобілів є взаємно незалежними.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про те, що в ході судового
розгляду справи позивач за правилами
ч.2 ст.71 КАС України не довів
обґрунтованості та правомірності
заявлених вимог.

Аналізуючи висновки акту перевірки,
суд зазначає, що донарахування
відповідачем грошових зобов'язань
проведено з суми, яку розраховано як
різниця між ціною імпортера та ціною
придбання товару у кінцевими покупцями
у відповідача. Проте такий метод
розрахунку податку на додану вартість,
що підлягає донарахуванню в бюджет, не
передбачено нормами Податкового
кодексу України та Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Крім того, суд зазначає, що позивач в
акті перевірки посилаючись на
реалізацію відповідачем товарів за
ціною, яка не відповідає рівню
справедливих ринкових цін на такі
товари взагалі не зазначає чітку ціну
товару в гривнях України.

З огляду на норми законів України "Про
оподаткування прибутку підприємств" та
Податкового кодексу України щодо
застосування звичайних цін для
визначення бази оподаткування, суд
зазначає, що звичайною ціною є
договірна ціна, що відповідає рівню
справедливих ринкових цін, якщо не
встановлено протилежне.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про безпідставність доводів
позивача.

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством.

Серед критеріїв оцінювання судом
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, які одночасно є
принципами адміністративної
процедури, є принцип законності, що
закріплений у ч.2 ст.19 Конституції
України, відповідно до якого органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З огляду на викладене, вимога позивача
не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції
України, ст. ст. 11, 12, 51, 71, 94, 158, 159, 160, 161,
162, 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Західної об'єднаної державної
податкової інспекції м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області до Приватного
підприємства "Престиж Автомоторс" про
стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
Харківський апеляційний
адміністративний суд через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня її
проголошення, копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 28
січня 2014 року.

Суддя
Єгупенко В.В.