Справа № 815/5371/13-а
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/5371/13-а

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції:
Свида Л. І.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Лук'янчук О.В.,

при секретарі Берекет Н.В.,

за участю представника апелянта -
Хімійчук Н.М.,

позивачки - ОСОБА_2,

представника позивачки - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2013
року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси про
визнання незаконним та не чинним акту,
скасування наказів, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2013 року позивачка звернулась до
суду з зазначеним позовом в якому
просила визнати незаконним та не
чинним акт службового розслідування №2
від 25.06.2013 року, скасувати наказ
Управління Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси «Про
результати службового розслідування»
№299 від 05.07.2013 року, скасувати наказ№4-С
від 05.07.2013 року Управління Пенсійного
фонду України в Суворовському районі м.
Одеси «Про попередження ОСОБА_2 про
неповну службову відповідність».
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що
службове розслідування у її
відношенні проведено з порушенням норм
законодавства, позивача притягнуто до
відповідальності за недоліки виявлені
у пенсійних справ за 2003-2004 роки, про
призначення пільгових пенсій до яких
вона не має відношення, вважає, що в
наказах не відображені підстави
застосування дисциплінарного
стягнення із посиланням на відповідні
норми законодавства, а тому акт
службового розслідування та накази про
притягнення позивача до
відповідальності є неправомірними.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2013
року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
по справі, відповідач надав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанцій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Особи, що беруть участь у справі, про
дату, час і місце судового розгляду
були сповіщені належним чином
відповідно до ст. 34-39 КАС України.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 2002 року
працює в органах Пенсійного фонду
України в відділах з призначення
пенсії різних районів м. Одеси, з 11.05.2011
року є заступником, а з 19.12.2011 року -
начальником відділу з призначення
пенсій управління Пенсійного фонду
України в Суворовському районі м.
Одеси, тобто є державним службовцем і
прийняла Присягу державного службовця,
про що свідчить копія трудової книжки
та накази (аркуші справи 125-131).

На виконання листа прокуратури
Суворовського району м. Одеси №4906-13вих
від 27.05.2013 року, Головним управлінням
Пенсійного фонду України в Одеській
області направлено лист №4276/04 від
29.05.2013 року до Управління Пенсійного
фонду України в Суворовському районі м.
Одеси про проведення службового
розслідування за викладеними фактами
(аркуш справи 11), в якому зазначено про
необхідність перевірки пенсійних
справ 2003-2004 років та отримання пояснень
від ОСОБА_2 щодо неналежного контролю
за веденням пенсійних справ та не
виконання листа №12/1592 від 26.02.2002 року.

Наказом начальника Управління
пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси №4-с від
05.07.2013 року позивача попереджено про
неповну службову відповідність за
неналежне виконання доручень та
розпоряджень Головного управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області, а саме: листа №12/1592 від 26.09.2002
року щодо проведення обов'язкових
зустрічних перевірок при призначенні
пенсій на пільгових умовах (аркуш
справи 13).

З наказу вбачається, що він прийнятий
відповідно до ст. 14 Закону України «Про
державну службу» на підставі акту
службового розслідування від 25.06.2013
року, наказу №299 від 05.07.2013 року «Про
результати службового розслідування»
та пояснювальної записки позивача.

З метою перевірки викладених обставин,
начальником управління Пенсійного
фонду України в Суворовському районі м.
Одеси 31.05.2013 року підписаний наказ №217
про проведення службового
розслідування стосовно ОСОБА_2 та
створення з цією метою відповідної
комісії (аркуш справи 10).

За результатами проведення службового
розслідування, 25.06.2013 року комісією з
проведення розслідування складено акт
№2 з пропозицією притягнути позивача
до відповідальності за ст. 147 КЗпП
України за неналежний контроль та не
виконання листа Головного управління
Пенсійного Фонду України в Одеській
області №12/1592 від 26.09.2002 року, з яким
позивач ознайомився 26.06.2013 року, проте
не погодився з такими висновками
(аркуші справи 5-8).

Приймаючи судове рішення про
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_2
притягнуто до відповідальності за не
виконання листа №12/1592 від 26.09.2002 року,
який на час призначення її на посаду
начальника відділу з призначення
пенсій управління Пенсійного фонду
України в Суворовському районі м. Одеси
вже втратив чинність, крім того в листі
не зазначено обов'язок перевіряти
справи, по яким пільгові пенсії вже
призначені та виплачуються, в акті
службового розслідування не міститься
пропозицій щодо конкретного виду
дисциплінарного стягнення, не
обґрунтовано вину позивача у вчиненні
порушень щодо справ 2003-2004 років, тому
суд прийшов до висновку, що акт
службового розслідування №2 від 25.06.2013
року, наказ «Про результати службового
розслідування» №299 від 05.07.2013 року,
наказ «Про попередження ОСОБА_2 про
неповну службову відповідальність»
№4-С від 05.07.2013 року є неправомірними,
тому накази про притягнення позивача
до відповідальності підлягають
скасуванню.

Судова колегія не погоджується з таким
висновком з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 147 Кодексу
законів про працю України за порушення
трудової дисципліни до працівника може
бути застосовано стягнення у вигляді
догани або звільнення, а для окремих
категорій працівників можуть бути
застосовані й інші дисциплінарні
стягнення, передбачені законодавством,
статутами і положеннями про
дисципліну.

У відповідності до ст. 10 Закону України
«Про державну службу» вбачається, що
державний службовець повинен сумлінно
виконувати службові обов'язки, тобто
сукупність обов'язків державного
службовця визначених цим Законом,
посадових обов'язків, закріплених за
посадою державного службовця
посадовою інструкцією, правил
внутрішнього трудового розпорядку,
тощо, до яких можливо віднести, зокрема,
додержання законодавства України,
забезпечення виконання завдань
державних органів, виконання
розпоряджень і вказівок своїх
керівників, тощо.

Згідно із ст. 14 Закону України «Про
державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня
1993 року до державного службовця
застосовується дисциплінарне
стягнення за невиконання чи неналежне
виконання службових обов'язків,
перевищення своїх повноважень,
порушення обмежень, пов'язаних з
проходженням служби, а також за вчинок,
який порочить його як державного
службовця або дискредитує державний
орган, в якому він працює.

До службовців, крім дисциплінарних
стягнень, передбачених чинним
законодавством про працю України,
можуть застосовуватись такі заходи
дисциплінарного впливу, як
попередження про неповну службову
відповідність та затримка до одного
року у присвоєнні чергового рангу або у
призначенні на вищу посаду.

У відповідності до листа Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Одеській області від 26.09.2002 року № 12/1592
по стану вирішення питань з
призначення та виплати пенсій в
регіональних управліннях, зобовязано
надсилати на перевірку в порядку
контролю всі справи, призначені після 1
жовтня п.р. відповідно до діючих
законодавчих актів, крім Закону
України "Про пенсійне забезпечення". Із
справ, що призначені відповідно до
закону України "Про пенсійне
забезпечення", перевірці підлягають
пільгові справи, по яким виникли
питання сумніви, а по всіх справах, що
призначаються на пільгових умовах,
обовязково проводиться зустрічна
перевірка.

З матеріалів справи вбачається, що під
час проведення службового
розслідування комісією встановлено, що
позивачу було відомо про лист
Головного управління Пенсійного Фонду
України в Одеській області №12/1592 від
26.09.2002 року, щодо обов'язкової первірки
пенсійних справ (пільгових справ) по
яких виникали питання а також
проведення зустрічних звірок при
призначенні пільгових пенсій.
Позивачка давала пояснення про те, що
спеціалістами відділу з призначення
пенсій неодноразово проводились такі
перевірки на підставі вищезазначеного
листа. Крім того, ОСОБА_2 зазначала, що
за період її керівництва, вона
зустрічала справи в яких відсутні акти
проведення зустрічних звірок, однак
керівництву про це не доповідала.

На підставі акту службового
розслідування №2 від 25.06.2013 року,
начальником управління Пенсійного
фонду України в Суворовському районі м.
Одеси 05.07.2013 року підписаний наказ №299
«Про результати службового
розслідування» (аркуш справи 9) та
позивача в той же день її притягнуто до
відповідальності наказом №4-с від
05.07.2013 року.

У відповідності до розділу 3 п.3.5
Положення "Про відділ з призначення
пенсій управління Пенсійного фонду
України в Суворівському районі м. Одеси
від 12.04.2013 року, начальник відділу з
призначення пенсій персонально
відповідає за виконання покладених на
відділ завдань; інформує начальника
Управління або його заступника у разі
коли стала відомою інформація про
порушення законодавства працівниками
управління або про загрозу законним
інтересам управління.

Таким чином, не належне виконання чи не
виконання доручень та розпоряджень є
невиконанням службових обов'язків, за
що державний службовець може бути
притягнутий до відповідальності,
зокрема, шляхом попередження про
неповну службову відповідність.

Таким чином, з огляду на зазначене,
судова колегія приходить до висновку,
що позивачка знала про наявність в
Управлінні пенсійних справ, пенсії по
яким призначені без проведення
зустрічних перевірок, однак займаючи
посаду начальника відділу з
призначення пенсій, до повноважень
якої відносить також усунення
виявлених порушень, не вжила
відповідних заходів, щодо їх усунення,
що свідчить про неналежне виконання
ОСОБА_2 своїх обов'язків начальника
відділу з призначення пенсій
управління Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси щодо
контролю, не вжиття дієвих заходів щодо
усунення виявлених фактів відсутності
звірок за пільговими пенсіями.

Висновки суду першої інстанції про те,
що позивачка не може нести
відповідальність за справи 2003-2004 років,
оскільки на той час в управлінні не
працювала є помилковими, оскільки
пенсії по цим справах вже були
призначені і обовязок позивачки, як
начальника відділу, полягав у контролі
та вжитті заходів, щодо усунення
виявлених порушень.

Крім того, судова колегія зазначає, що
відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України
передбачено, що до адміністративних
судів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією або
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Цю норму слід розуміти в системному
зв'язку із частиною 1 тієї самої статті,
з якої випливає, що захист прав, свобод
та інтересів фізичних та юридичних
осіб шляхом оскарження до
адміністративного суду будь-яких
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень можливий лише у
сфері публічно-правових відносин.

Таким чином, до компетенції
адміністративних судів належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органом
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка законності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно, прийнятих або вчинених
ними при здійсненні владних
управлінських функцій.

Згідно п.1 ч.1 ст.17 КАС України до
компетенції адміністративних судів
віднесено, зокрема, спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Нормативно-правовий акт -це виданий
суб'єктом владних повноважень
документ, який встановлює, змінює чи
припиняє дію обов'язкових правил
поведінки, обмежених в часі, просторі
та за колом осіб, та призначений для
неодноразового застосування.

Правовий акт індивідуальної дії -це
виданий суб'єктом владних повноважень
документ, прийнятий з метою реалізації
положень нормативно-правового акту
(актів) щодо конкретної життєвої
ситуації, не містить
загальнообов'язкових правил поведінки
та стосується прав і обов'язків чітко
визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому
він адресований.

Обов'язковою ознакою як
нормативно-правового так і правового
акту індивідуальної дії є юридичний
характер, тобто обов'язковість його
приписів для відповідного суб'єкта
(суб'єктів), дотримання якої
забезпечується правовими механізмами.

Акт перевірки не є рішенням суб'єкта
владних повноважень, який би
породжував певні правові наслідки, був
спрямований на регулювання тих чи
інших відносин і мав обов'язковий
характер для суб'єктів цих відносин, та,
відповідно, міг бути предметом
розгляду судами за правилами Кодексу
адміністративного судочинства
України.

В звязку з вищенаведеним, судова
колегія приходить до висновку, що при
прийнятті судового рішення, суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права,
а тому постанова суду підлягає
скасуваннню.

Відповідно до ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Керуючись ст. 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Одеси -
задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 21 серпня 2013
року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання її в повному обсязі.

Повний текст постанови складено 30.01.2014
року.

Головуюча суддя:
Шевчук О.А.

Суддя:
Зуєва Л.Є.

Суддя:
Лук'янчук
О.В.