Справа № 823/3324/13-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
823/3324/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Каліновська А. В.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Бєлової Л.В.

суддів: Гром Л. М.,

Вівдиченко Т. Р.

при секретарі: Корінець Ю.
О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, в порядку ч. 1 ст. 41
КАС України справу за апеляційною
скаргою позивача - Управління
Пенсійного фонду України в
Золотоніському районі Черкаської
області на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 13
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Золотоніському районі Черкаської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Золотоноша
Черкаської області про визнання дій
неправомірними та стягнення коштів, -

В С Т А
Н О В И В:

У жовтні 2013 року позивач - Управління
Пенсійного фонду України в
Золотоніському районі Черкаської
області звернувся до Черкаського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Золотоноша
Черкаської області, в якому просив:

- визнати дії відповідача незаконними
щодо відмови у прийняті до
відшкодування коштів на виплату
пенсії, державної адресної допомоги та
підвищення;

- стягнути з відповідача на користь на
користь Управління Пенсійного фонду
України в Золотоніському районі
Черкаської області борг у розмірі 148
грн 35 коп.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року у задоволені позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним
судовим рішенням, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти по справі нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, у зв'язку з порушенням суду
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, позивачем здійснено грошові
витрати на виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання у вересні 2013 р. у розмірі
9302, 89 грн (а. с. 10).

Проте, відповідачем було відшкодовано
позивачу понесені витрати у розмірі 9154,
54 грн, а не у розмірі 9302,89 грн (а. с 10).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач не врахував витрати на
виплату пенсій ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме
такі:

- ОСОБА_3 - витрати на виплату пенсій
громадянам держав-учасників СНД та
членам їх сімей, які отримали каліцтво
в державах СНД і переїхали на постійне
місце проживання в Україну у сумі 52 , 86
грн;

- ОСОБА_4 - витрати на виплату пенсій,
внаслідок нещасного випадку на
виробництві в сумі 95 ,49 грн, на загальну
суму у розмірі148,35 грн (а. с. 8, 9).

Даючи правову оцінку вищевикладеним
обставинам справи, колегія суддів
зазначає, що суд першої інстанції вірно
виходив з наступного.

Відповідно до п. 5 ст. 24 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний: співпрацювати з фондами з
інших видів соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення
щодо того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Статтею 21 вказаного Закону
встановлений перелік послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків, відповідно до якої у
разі настання страхового випадку
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку,
зокрема, своєчасно та в повному
обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні: пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; д) пенсію у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлено, що Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» не передбачена
можливість відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань витрат по оплаті державної
адресної допомоги.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.03.2008 року № 265 «Деякі питання
пенсійного забезпечення громадян»
запроваджена щомісячна державна
адресна допомога, яка сплачується у
разі, коли розмір пенсії не досягає
певного відсотка прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
постановою не може встановлюватися
додатковий вид матеріального
забезпечення за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, оскільки
таке доповнення може бути здійснене
лише законами України з окремих видів
загальнообов'язкового державного
соціального страхуванням.

Спільною постановою правління
Пенсійного Фонду України та правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від
04.03.2003 року №5-4/4 затверджено Порядок
відшкодування Фондом Пенсійному Фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, що
встановив механізм погодження та
відшкодування таких витрат.

Відповідно до вказаного Порядку,
органи Пенсійного Фонду України
щомісячно до 10 числа місяця, наступного
за звітним на підставі списку осіб,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та списку померлих осіб,
які отримували пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, проводять з відділеннями
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України звірку витрат по
особових справах потерпілих, складають
акт щомісячної звірки витрат по
особових справах потерпілих, в якому
визначають загальну суму витрат, що
піддягає відшкодуванню та до 15 числа
місяця наступного за звітним подають
його відповідним головним управлінням
Пенсійного Фонду України і управлінням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань
України в АРК, областях, містах Києві та
Севастополі.

При підписанні актів звірки за
вказаний вище період відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Золотоноша
Черкаської області не прийняло до
заліку частини витрат Пенсійного
фонду, що підлягають відшкодуванню,
склавши відповідну таблицю
розбіжностей.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
Управління пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах є
неналежними позивачами в даній
категорії справ, у зв'язку з тим, що
Порядком відшкодування витрат
передбачено здійснення відповідних
розрахунків на централізованому рівні,
тобто між Фондом соціального
страхування від нещасних випадків та
Пенсійним фондом України.

Колегія суддів апеляційної інстанції
зазначає, що чинним законодавством не
передбачений порядок, відповідно до
якого спір з цього питання має
вирішуватись на місцях між
управліннями Пенсійного фонду України
та Відділеннями виконавчої дирекції
фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань.

Це питання додатково до названого вище
Порядку врегульоване спільним листом
Пенсійного фонду України та Виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, підписаним,
відповідно, 23 жовтня та 19 жовтня 2007
року. Даним листом, узгодження вказаних
вище розбіжностей віднесено до
компетенції центральних органів
відповідних Фондів, куди щомісячно
повинні надсилатись таблиці
розбіжностей.

Вищезазначеної позиції притримується
й Верховний суд України. Зокрема, в
постанові Верховного суду України від
25.01.2005 року по справі № 7/102 зазначено, що
управління пенсійного фонду України в
районах, містах і районах у містах є
неналежними позивачами в даній
категорії справ, у зв'язку з тим, що
Порядком відшкодування витрат
передбачено здійснення відповідних
розрахунків на централізованому рівні,
тобто між Фондом соціального
страхування від нещасних випадків та
Пенсійним фондом України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції постановлена з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, у
зв'язку з чим підстав для скасування
постанови суду першої інстанції не
вбачається.

Статтею 200 КАС України передбачено, що
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 199, 200, 205, 206, КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача -
Управління Пенсійного фонду України в
Золотоніському районі Черкаської
області на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 13
листопада 2013 року - залишити без
задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів, відповідно до
вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Л.В.Бєлова

Судді:
Л. М. Гром,

Т. Р. Вівдиченко

.

Головуючий суддя
Бєлова Л.В.

Судді:
Гром Л.М.

Вівдиченко Т.Р.