Справа № 817/176/14
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/176/14

29 січня 2014 року 10год. 55хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Комшелюк Т.О. за
участю секретаря судового засідання
Лукащик Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: представник Стасюк В.П.,

відповідача: представник Довгополюк
В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Рівненського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів

до Відділу державної виконавчої
служби Рівненського районного
управління юстиції

про визнання протиправною
бездіяльність відповідача,
зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду зі
скаргою до відповідача на рішення, дію
або бездіяльність. Скаргу обґрунтовує
тим, що рішеннями судів задоволені
позовні вимоги позивача щодо стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені з підприємства Городищенської
виправної колонії №96. Рішення набрали
законної сили і позивачем отримані
виконавчі листи, які в подальшому
неодноразово спрямовувались до
відділу державної виконавчої служби
для виконання. Останнього разу
відповідачем були прийняті постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження з підстав, визначених п.8 ч.1
ст.26 Закону України «Про виконавче
провадження», мотивуючи постанови ч.5
ст.26 Закону України «Про
кримінально-виконавчу службу України»,
а саме: звернення стягнення на майно
органів і установ виконання покарань,
їх підприємств, слідчих ізоляторів,
навчальних закладів, закладів охорони
здоров'я не допускається. Позивач не
погоджується та вказує на наявність
коштів у боржника. У вказаній скарзі
виклав вимоги щодо визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
дії щодо примусового виконання рішень
по стягненню коштів. Просив
задовольнити вимоги повністю.

Представник позивача в судовому
засіданні уточнив вимоги в частині
визнання неправомірними дій
відповідача та зазначив, що такі дії
стосуються прийняття постанов про
відмову у відкритті виконавчого
провадження, та просив задовольнити
всі вимоги з урахуванням уточнення.

Представник відповідача подав до суду
письмові заперечення в яких вказує на
те, що дії відповідача є правомірними.
Постанови винесені у відповідності до
чинного законодавства. Також вказав, що
Законом України «Про
кримінально-виконавчу службу України»
звернення стягнення на майно органів і
установ виконання покарань, їх
підприємств, слідчих ізоляторів,
навчальних закладів, закладів охорони
здоров'я не допускається. Крім того,
звернув увагу на те, що при примусовому
виконанні виконавчих листів, де
боржником вказані установи з виконання
покарань, судами неодноразово
визнавались дії відповідача
протиправними із посиланням на Закон
України «Про кримінально-виконавчу
службу України», а відтак відповідач
позбавлений можливості здійснити
заходи по примусовому виконанню
виконавчих листів позивача. Просив у
задоволенні скарги відмовити повністю.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, дослідивши подані суду
письмові докази, суд вважає, що скарга
належить до часткового задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що
18.07.2011р., 01.08.2012р., 22.05.2013р. Рівненським
окружним адміністративним судом
постановлені постанови про стягнення з
підприємства Городищенської виправної
колонії №96 на користь держави в особі
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативну
робочих місць для працевлаштування
інвалідів. Зазначені постанови набрали
законної сили. На виконання рішень
судів, позивачу були видані виконавчі
листи, які останнім пред'явлені до
відділу ДВС Рівненського районного
управління юстиції.

Постановами відповідача від 17.01.2014р. по
ВП №41521786, №41521702, №41521592 відмовлено у
відкритті виконавчого провадження.

Зазначені постанови вмотивовані тим,
що відповідно до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців
організаційно-правова форма
Городищенської ВК № 96 код 08680721 -
державне підприємство, засновником
якого є Державна пенітенціарна служба
України та перебуває в державній
власності, звернути стягнення
неможливо за законом - згідно ч.5 ст. 26
Закону України «Про Державну
кримінально-виконавчу службу України»
звернення стягнення на майно органів і
установ виконання покарань, їх
підприємств, слідчих ізоляторів,
навчальних закладів, закладів охорони
здоров'я не допускається. Ч. 1 ст. 26
зазначеного закону зазначає: майно
Державної кримінально-виконавчої
служби України перебуває в державній
власності та використовується
виключно для забезпечення виконання її
завдань.

Задовольняючи вимоги скарги в частині
визнання дій відповідача при
постановленні постанов про відмову у
відкритті виконавчого провадження
неправомірними, суд виходить з
наступного.

Закон України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку (далі по тексту
постанови Закон №606).

Згідно ст. 1 Закону №606, в редакції,
чинній на момент винесення спірної
постанови, виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч.1, 2 ст.25 Закону №606,
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

В той же час, статтею 26 вказаного закону
визначений перелік підстав для відмови
у відкритті виконавчого провадження.

Як вбачається із постанов відповідача
про відмову у відкритті виконавчого
провадження, останні постановлені на
підставі п.8 ч.1 ст.26 вказаного закону, а
саме: наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження та
мотивовані вимогами Закону України
«Про кримінально-виконавчу службу
України», які викладені вище по тексту
постанови.

Так, дійсно приписами ч.5 ст.26 Закону
України «Про кримінально-виконавчу
службу України» встановлено, що
звернення стягнення на майно органів і
установ виконання покарань, їх
підприємств, слідчих ізоляторів,
навчальних закладів, закладів охорони
здоров'я не допускається.

В той же час, відповідно до статті 26
цього ж Закону, майно Державної
кримінально-виконавчої служби України
перебуває в державній власності та
використовується виключно для
забезпечення виконання її завдань.
Управління майном здійснює
центральний орган виконавчої влади з
питань виконання покарань, який
закріплює його за органами і
установами виконання покарань,
слідчими воля торами, навчальними
закладами, закладами охорони здоров я,
підприємствами установ виконання
покарань, іншими підприємствами,
установами і організаціями, створеними
для забезпечення виконання завдань
Державної кримінально виконавчої
служби України, збереження та
раціональне використання цього майна.

Майно органів і установ виконання
покарань, слідчих ізоляторів,
навчальних закладів, закладів охорони
здоров'я, підприємств, установ
виконання покарань, інших підприємств,
установ і організацій, створених для
забезпечення виконання завдань
Державної кримінально-виконавчої
служби України, належить їм на правах
оперативного управління або повного
господарського відання і не може бути
об'єктом застави.

Підприємства, створені для
забезпечення виконання завдань
Державної кримінально-виконавчої
служби України, використовують майно в
порядку, передбаченому законодавством.

Отже, з аналізу даної норми вбачається,
що під зверненням стягнення на майно
установ виконання покарань та їх
підприємств розуміється відчуження
об'єктів нерухомого майна та інших
основних засобів виробництва, що
забезпечують виконання завдань
Державної кримінально-виконавчої
служби України, та належать їм на
правах оперативного управління або
повного господарського відання.

Разом з тим, суд зауважує, що ч. 2 ст. 52
Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено звернення
стягнення за виконавчими документами в
першу чергу на кошти боржника у гривнях
та іноземній валюті, інші цінності, у
тому числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах.

Пунктом 17, Постанови Вищого
адміністративного суду України № 5 від
21.05.2012, «Про внесення змін до Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 13 грудня 2010 року № 3 "Про
практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби" зазначено, що державний
виконавець зобов'язаний здійснювати
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб і порядок, визначені
виконавчим документом (стаття 11 Закону
України "Про виконавче провадження") .

Із досліджених в судовому засіданні
матеріалів справи вбачається, що
відповідачем не вчинено жодних дій
щодо примусового виконання рішень
судів, а відразу ж відмовлено у
відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до частини п'ятої статті 124
Конституції України та частини другої
статті 14 Кодексу адміністративного
судочинства України постанови суду, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 257 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що судове рішення, яке
набрало законної сили або яке належить
виконати негайно, є підставою для його
виконання.

За кожним судовим рішенням, яке набрало
законної сили або яке належить
виконати негайно, за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, видається
виконавчий лист (ч.1 ст.258 КАС України),
на підставі якого державний виконавець
згідно з ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України
"Про виконавче провадження" відкриває
виконавче провадження.

З врахування того, що положеннями
Конституції України встановлено
обов'язковість виконання судових
рішень, які набрали законної сили, а
також те, що Конституція України є
Основним Законом України та має
найвищу юридичну силу, недоречним є
посилання відповідача на норми Закону
України «Про Державну
кримінально-виконавчу службу України»,
як на підставу для прийняття постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження, а тому дії відповідача є
неправомірними.

У відповідності до п. 2 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

На підставі викладеного та враховуючи
необхідність повного захисту прав,
свобод та інтересів позивача, суд
вважає за можливе вийти за межі вимог
скарги та застосувати той спосіб
захисту порушеного права позивача,
який відповідає фактичним обставинам і
відновлює порушене право особи.

Згідно із ст. 162 КАС України у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання не чинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення. Суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

За наведених обставин, суд визнає
протиправними та такими, що належать до
скасування вищевказані постанови
відповідача про відмову у відкритті
виконавчих проваджень по виконанню
виконавчих листів, виданих на підставі
судових рішень.

Вимоги про зобов'язання відповідача
здійснити примусове виконання рішень
щодо стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені відповідно до виконавчих
листів, задоволенню не належать
оскільки в даному випадку, прямо
зобов'язавши відповідача здійснити
примусове виконання рішень, суд
фактично здійснить підміну функцій
останнього, що неприпустимо відповідно
до чинного законодавства.

Згідно зі ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зважаючи на вище викладене, суд прийшов
до висновку про часткове задоволення
скарги.

Судові витрати відповідно до ст. 94 КАС
України, позивачу не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Рівненського
районного управління юстиції щодо
винесення постанов про відмову у
відкриті виконавчого провадження від 17
січня 2014 року №41521786, №41521702 та №41521592.

Визнати протиправними та скасувати
постанови державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Рівненського районного управління
юстиції про відмову у відкриті
виконавчого провадження від 17 січня 2014
року №41521786, №41521702 та №41521592.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача
Рівненське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів із
судовий збір у розмірі

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Комшелюк
Т.О.