Справа № 722/55/14-а
Суддя: Унгурян С. В.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 722/55/14-а
Номер провадження 2-а/722/7/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року Сокирянський районний
суд Чернівецької області

в складі:

головуючого судді: Унгуряна
С.В.

секретаря: Ткач
Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Сокиряни
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернівецькій
області про скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження ВП
№39521226 від 30.12.2013 року, винесену
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернівецькій області Верстюком Б.А.,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, в порядку ст.181 КАС
України, звернувся до суду з вказаним
вище позовом до управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернівецькій
області про скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження, в
якому просив скасувати постанову про
закінчення виконавчого провадження ВП
№39521226, винесену 30.12.2013 року головним
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернівецькій області Верстюком Б.А., як
незаконну.

Справа слухалась у відсутність
позивача та представника відповідача,
які в судове засідання не з'явилися,
незважаючи на те, що належним чином
були повідомлені судом про час і місце
розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві
зазначив, що позовні вимоги повністю
підтримує та просив розглянути справу
у його відсутності.

Представник відповідача в
установленому законом порядку був
повідомлений через уповноважену особу
ОСОБА_3 про місце, день і час розгляду
справи, однак в судове засідання не
з'явився та не повідомив про причини
своєї неявки, заперечень проти позову
та доказів на їх підтвердження до суду
не подав.

Виходячи з наведеного, судом
ухвалено розглянути справу в судовому
засіданні без присутності сторін та
прийняти рішення на підставі письмових
доказів.

У зв'язку із неявкою у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, у відповідності до вимог ч.1
ст.41 КАС України, фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Відповідно до ст.71 ч.2 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, Кодексом
адміністративного судочинства України
встановлена презумпція вини суб'єкта
владних повноважень, що означає його
обов'язок довести правомірність свого
рішення, дій чи бездіяльності та
спростувати твердження позивача про
порушення його прав, свобод чи
інтересів.

Оскільки відповідач в судове
засідання не з'явився без поважних на
те причин та не подав своїх заперечень
проти позову, які б спростовували
твердження позивача, суд, при ухваленні
судового рішення, виходить із доказів,
які були надані позивачем.

Дослідивши письмові докази,
оцінивши вказані докази щодо їх
належності та допустимості, суд вважає,
що пред'явлений ОСОБА_1
адміністративний позов є
обґрунтованим та підлягає задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що
постановою Сокирянського районного
суду Чернівецької області від 09.06.2009
року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1
Визнано дії Управління праці та
соціального захисту населення
Сокирянської районної державної
адміністрації Чернівецької області
незаконними та стягнуто з відповідача
на користь позивача 10456,60 грн.

Постановою Львівського
апеляційного адміністративно суду від
31.05.2011 року постанову суду першої
інстанції скасовано в частині
задоволення позову та в цій частині
прийнято нову, якою позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано
протиправною бездіяльність Управління
праці та соціального захисту населення
Сокирянської районної державної
адміністрації Чернівецької області
щодо невиплати ОСОБА_1 щорічної
допомоги на оздоровлення у 2008 році у
передбаченому ч.4 ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат.
Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Сокирянської районної державної
адміністрації Чернівецької області
провести нарахування та виплату
недоплаченої ОСОБА_1 у 2008 році щорічної
допомоги на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат на момент виплати
позивачу такої допомоги у 2008 році з
урахування проведених виплат. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 13.03.2013 року постанову
суду апеляційної інстанції залишено
без змін.

Встановлено, що на виконанні у
відділі примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернівецькій області перебувало
виконавче провадження за виконавчим
листом №2а-1286, виданого 13.08.2013 року
Сокирянським районним судом
Чернівецької області, в якому позивач
ОСОБА_1 є стягувачем.

25.09.2013 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернівецькій
області Верстюком Б.А. винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження на підставі п.11 ч.1 ст.49
Закону України «Про виконавче
провадження».

Вказана постанова, 25.10.2013 року
була визнана та скасована
Сокирянським районним судом
Чернівецької області, і виконавче
провадження виконавцем було поновлено.

Однак, 30.12.2013 року головним
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернівецькій області Верстюком Б.А.
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження ВП № 39521226, яка
на думку суду, винесена з порушенням
вимог чинного законодавства і підлягає
скасуванню з огляду на таке.

Як вбачається зі ст.124 Конституції
України, ст.14 КАС України рішення суду,
що набрали законної сили, є
обов'язковими для виконання на всій
території України.

У відповідності до ст.17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини», суди застосовують
при розгляді справ Конвенцію та
практику Суду як джерело права.

У відповідності до §1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, (офіційний
переклад, затверджений Міністерством
закордонних справ України 27 січня 2006
року) кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру.

Як вбачається з рішення
Європейського суду з прав людини від 27
липня 2004 року у справі «Ромашов проти
України», виконавчі процедури
становлять одну із складових судових
процедур, у зв'язку з чим тривале
невиконання судового рішення
позбавляє гарантії, встановлені §1 ст.6
Конвенції, будь-якої корисної дії.

Таким чином, виносячи оскаржувану
постанову про закінчення виконавчого
провадження до фактичного виконання
рішення суду, державний виконавець
порушив права стягувача, гарантовані
Конституцією України та міжнародними
нормативно-правовими актами,
обов'язковість яких визнана Україною.

Відповідно до п.8 ст.49 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом.

Крім того, ч.1 ст.255 КАС України
визначено, що постанова або ухвала
суду, яка набрала законної сили, є
обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Проте, підставою закінчення
виконавчого провадження ВП №39521226, як
це вбачається з постанови від 30.12.2013
року, є неможливість виконання рішення
суду без участі боржника.

З 01 січня 2013 року набрав чинності
Закон України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень». Цей
закон встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
«Про виконавче провадження», та
особливості їх виконання. Відповідно
до норм даного закону примусове
виконання рішень покладено на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів міністерства юстиції
України.

Відповідно до ст.2 Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є,
зокрема, державний орган.

У відповідності до ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Однак, на думку суду, головний
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернівецькій області Верстюк Б.А. не
вжив всіх заходів по виконавчому
провадженню ВП №39521226, а саме ним було
не вжито заходів у частині зобов'язання
боржника нарахувати йому недоплачену у
2008 році щорічну допомогу на
оздоровлення громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
передбачену ч.4 ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у розмірі 5
мінімальних заробітних плат на момент
виплати такої допомоги у 2008 році з
урахуванням проведених виплат, тобто
не встановлено, розмір суми, яка
підлягає виплаті йому як стягувачу.

Виходячи із засад
адміністративного судочинства, судове
рішення, як таке, вже само по собі
являється актом примусу, спрямованим
на вчинення тих чи інших дій в
інтересах та на користь учасників
судового провадження.

Разом з тим, таких заходів при
виконанні постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 31.05.2011 року у справі №2а-1286 головний
державний виконавець Верстюк Б.А. не
вжив, і не забезпечивши повного
виконання судового рішення, передчасно
виніс постанову про закінчення
виконавчого провадження.

З огляду на викладене, постанова
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернівецькій області від 30.12.2013 року
винесена з порушенням вимог чинного
законодавства, у зв'язку з чим підлягає
скасуванню.

Відповідно до ст.69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Як вбачається з ч.1 ст.51 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі якщо постанова державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження визнана судом незаконною
виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду.

Враховуючи викладене та
керуючись ст.19 Конституції України ст.
ст. 1, 2, 11, 21, 49, 51, 75 Закону України «Про
виконавче провадження», Постановою
Пленуму Верховного Суду України від 26
грудня 2003 року за № 14 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність органів і посадових
осіб державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження», ст.ст. 1-4, 6, 8-11, 14, 17, 21, 70-72,
79, 86, 122, 158-163, 167, 181, 267 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати
постанову головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернівецькій
області Верстюка Б.А. від 30.12.2013 року про
закінчення виконавчого провадження ВП
№39521226.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили у порядку,
визначеному ст.254 КАС України, але може
бути оскаржена до Вінницького
апеляційного адміністративного суду в
порядок і строки, визначені ст.186 КАС
України.

Суддя Сокирянського

районного суду
Унгурян С.В.