Справа № 2а-94/12/0170/13
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р.
м.Київ К/9991/46293/12

Вищий адміністративного суду України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Гончар Л.Я.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Керченської об'єднаної державної
фінансової інспекції на постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 13 червня 2012
року у справі за позовом Державного
підприємства
«Конструкторсько-технологічне бюро
«Судокомпозит» до Керченської
об'єднаної державної фінансової
інспекції про визнання частково
нечинною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2012 року Державне підприємство
«Конструкторсько-технологічне бюро
«Судокомпозит» звернулось до суду з
позовом до Керченської об'єднаної
державної фінансової інспекції, в
якому просило визнати частково
нечинною та скасувати вимогу від 07
грудня 2011 року №23-14/1-1226 щодо усунення
виявлених ревізією порушень, в частині
п.2 вимоги щодо відшкодування
директором ДП «КТБ «Судокомпозит»
необґрунтовано отриманих коштів у
розмірі 102932,95 грн. та відкоригування
розрахунків з державними цільовими
фондами у бік зменшення відрахувань в
сумі 37982,26 грн.

В обґрунтування своїх вимог
позивач зазначив правомірність
нарахування директору надбавки за
розширення зони обслуговування.

Постановою окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 06 березня 2012 року у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

При винесенні рішення суд першої
інстанції виходив із правомірності
оскаржуваної вимоги Державної
фінансової інспекції від 07 грудня 2011
року №23-14/1-1226 щодо усунення виявлених
ревізією порушень в частині пункту 2.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13 червня 2012 року задоволено
апеляційну скаргу Державного
підприємства
«Конструкторсько-технологічне бюро
«Судокомпозит»; скасовано постанову
Окружного адміністративного суду АР
Крим від 06 березня 2012 року; прийнято
нову постанову, якою позовні вимоги
задоволено; визнано частково нечинною
та скасовано вимогу від 07 грудня 2011
року №23-14/1-1226 щодо усунення виявлених
ревізією порушень, в частині п.2 вимогу -
директору ОСОБА_2 відшкодувати ДП «КТБ
«Судокомпозит» необґрунтовано
отримані кошти у розмірі 102932,95 грн. та
відкоригувати розрахунки з державними
цільовими фондами у бік зменшення
відрахувань в сумі 37982,26 грн.

Рішення суду апеляційної
інстанції мотивоване безпідставністю
вимоги відповідача у вказаній частині.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, Керченська
об'єднана державна фінансова інспекція
звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13 червня 2012 року, ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

У касаційній скарзі відповідач
зазначає, що доплата за розширення зони
обслуговування нараховувалась і
виплачувалась директору ДП
«Судокомпозит» ОСОБА_2 необґрунтовано
та всупереч положенню постанови Ради
Міністрів СРСР від 04 грудня 1981 року №1145
«Про порядок і умови суміщення
професій (посад)».

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що на підставі наказу від 18
жовтня 2011 №172-к та направлення від 17
жовтня 2011 року №179 в період з 18 жовтня
2011 року до 18 листопада 2011 року
Керченською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією проведена
планова документальна ревізія
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства
«Конструкторсько-технологічне бюро
«Судокомпозит» за період з 01 липня 2010
року по 01 жовтня 2011 року. За
результатами перевірки 18 листопада 2011
року складено акт №23-21/175 про
встановлення порушень законодавства
при здійсненні витрат на оплату праці,
а саме ревізією правильності
застосування посадового окладу, а
також обґрунтованості нарахування і
виплат надбавок директору ДП
«Судокомпозит» ОСОБА_2 та
відповідності їх розмірів до вимог
контракту з міністерством промислової
політики Україні в періоді, що
ревізується, встановлено нарахування,
згідно з наказами директора
підприємства ОСОБА_2, за період з 01
липня 2010 року по 01 жовтня 2011 року
надбавки за розширення зони
обслуговування на загальну суму 53300
грн. (в тому числі за 2010 рік - 25700 грн., за
2011 рік - 27600 грн.), яка не передбачена
контрактом від 12 травня 2008 року №3-23 (із
змінами) та суперечить вимогам п.3 ст.21
Кодексу Законів про працю України, п.15а
Порядку та умови суміщення професій
(посад), затвердженого постановою ради
Міністрів СРСР від 04 грудня1981 року №№
1145.

На підставі акту ревізії від 18
листопада 2011 року №23-21/175 відповідачем
07 грудня 2011 року за №23-14/1-1226 позивачу
надіслано вимогу по усуненню виявлених
порушень. Позивачем оскаржується п.2
вимоги, відповідно до якого на
директора Державного підприємства
«Конструкторсько-технологічне бюро
«Судокомпозит» ОСОБА_2 покладено
обов'язок відшкодувати ДП
«Судокомпозит» необґрунтовано
отримані кошті у розмірі 102932,95 грн., про
що надати підтверджуючи бухгалтерські
документи та відкоригувати розрахунки
з державними цільовими фондами у бік
зменшення відрахувань в сумі 37982,26 грн.

Колегія суддів вважає, що вимога
Контрольно-ревізійного відділу у
м.Керч в оскаржуваній частині є
обґрунтованою і судом першої інстанції
правомірно відмовлено у задоволенні
адміністративного позову. Висновок
суду апеляційної інстанції про
безпідставність вимоги
держфініспекції є невірним.

Відповідно до ст.8 Закону України від 24
березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату
праці» держава здійснює регулювання
оплати праці працівників підприємств
усіх форм власності шляхом
встановлення розміру мінімальної
заробітної плати та інших державних
норм і гарантій, встановлення умов і
розмірів оплати праці керівників
підприємств, заснованих на державній,
комунальній власності, працівників
підприємств, установ та організацій, що
фінансуються чи дотуються з бюджету, а
також шляхом оподаткування доходів
працівників.

Згідно ст.21 КЗпП та ст.20 Закону України
«Про оплату праці» оплата праці за
контрактом визначається за угодою
сторін на підставі чинного
законодавства, колективного договору і
пов'язана з виконанням умов контракту.
З керівником державного підприємства
при прийнятті на роботу укладається
контракт, в якому встановлюються,
зокрема, умови і розміри його оплати
праці.

При визначенні умов і розмірів оплати
праці керівників зазначених
підприємств враховуються норми
постанови Кабінету Міністрів України
від 19 травня 1999 року №859 «Про умови і
розміри оплати праці керівників
підприємств, заснованих на державній,
комунальній власності, та об'єднань
державних підприємств», відповідно до
п.1 якої керівникам центральних
органів виконавчої влади, які
укладають контракти з керівниками
підприємств, заснованих на державній
власності, що підпорядковуються
зазначеним органам управління, надано
право встановлювати:

1) розмір посадового окладу керівника;

2) умови, показники та розміри
преміювання;

3) доплати до посадового окладу за
науковий ступінь кандидата або доктора
наук;

4) надбавку за інтенсивність праці та
особливий характер роботи;

5) щомісячну надбавку за стаж наукової
діяльності;

6) щомісячну надбавку за почесне або
спортивне звання;

7) надбавку за знання та використання в
роботі іноземної мови;

8) керівникові підприємства (об'єднання
державних підприємств) можуть
виплачуватися також: винагорода за
підсумками роботи за рік та винагорода
за вислугу років відповідно до діючого
на підприємстві положення; матеріальна
допомога для оздоровлення у розмірі
середньомісячного заробітку одночасно
з наданням щорічної відпустки; грошова
допомога у розмірі не більш як шість
посадових окладів у разі виходу на
пенсію; матеріальна винагорода за
ефективне управління державним майном
за рахунок частини чистого прибутку.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 12 травня 2008 року між
Міністерством промислової політики та
громадянином ОСОБА_2 укладений
контракт №3-23 з керівником
підприємства, що є у державній
власності з терміном дії з 12 травня 2008
року по 11 травня 2013 року, розділом 3
якого визначені умови матеріального
забезпечення керівника, зокрема,
встановлено, що за виконання
обов'язків, передбачених цим
контрактом, керівнику нараховується
заробітна плата за рахунок частки
доходу, одержаного підприємством в
результаті його господарської
діяльності, виходячи з таких
показників: посадового окладу у
розмірі 2700 грн.; премії в розмірі 100%
нарахованої заробітної плати за
посадовим окладом у тому числі за:
виконання плату науково-дослідних,
проектних,
конструкторсько-технологічних робіт -
30% посадового окладу; повне та
своєчасне сплачення обов'язкових
платежів та податків до державного
бюджету, позабюджетних та інших фондів,
поточної заробітної плати - 70%
посадового окладу; надбавка за
інтенсивність праці та особливий
характер роботи - 50% посадового окладу;
надбавка за роботу в умовах режимних
обмежень у розмірі 15% посадового
окладу.

Крім того, керівникові можуть
виплачуватися: винагорода з підсумками
роботи за рік відповідно до діючого на
підприємстві положення; винагорода за
вислугу років, відповідно до діючого на
підприємстві положення; винагорода за
виконання особливо важливих завдань,
якщо такі завдання оформлялись
додатковою угодою до контракту,
матеріальна винагорода з ефективне
управління державним майном за рахунок
чистого прибутку, що залишається в
розпорядженні підприємства.

Отже, укладеним контрактом визначено
вичерпний перелік складових
заробітної плати, до якого доплата з
розширення зони обслуговування не
включена.

Протягом липня 2010 - жовтня 2011 року
наказами директора ДП «Судокомпозит»
ОСОБА_2 директору ДП «Судокомпозит»
ОСОБА_2 встановлена та сплачена доплата
з розширення зони обслуговування у
розмірі 3200 грн. за місяць, усього у
розмірі 53300 грн.

Статтею 105 КЗпП України передбачена
виплата доплати за суміщення професій
або виконання обов'язків тимчасово
відсутнього працівника.

Постановою Верховної Ради України від
12 вересня 1991 року №1545-XII «Про порядок
тимчасової дії на території України
деяких актів законодавства Союзу РСР»
встановлено, що до прийняття
відповідних актів законодавства
України на її території застосовуються
акти законодавства Союзу РСР з питань,
не врегульованих законодавством
України, за умови, що вони не суперечать
Конституції і законам України.

На цій підставі продовжують діяти
положення постанови Ради Міністрів
СРСР від 04 грудня 1981 року №1145 «Про
порядок і умови суміщення професій
(посад)» в частині щодо визначення
суміщення професій (посад), розширення
зони обслуговування і збільшення
обсягу виконуваних робіт, виконання
обов'язків тимчасово відсутнього
працівника, а також переліку керівних
працівників підприємств, яким доплати
не можуть проводитись.

Суміщення професій (посад) є виконання
працівником поряді зі своєю основною
роботою, обумовленої трудовим
договором, додаткової роботи за іншою
професією (посадою), та виконання
обов'язків тимчасово відсутнього
працівника без звільнення від своєї
основної роботи (п.2 постанови).

При цьому, як зазначено в п.п.«а» п.15
постанови, на керівників підприємств,
установ та організацій, їх заступників
та помічників; головних спеціалістів;
керівників структурних підрозділів,
відділів, цехів, служб и та їх
заступників, вказана постанова не
розповсюджується.

Галузевою угодою між Міністерством
промислової політики України, Фондом
державного майна України та
профспілками автомобільного та
сільськогосподарського
машинобудування, машинобудівників та
приладобудівників, космічного та
загального машинобудування,
радіоелектроніки та машинобудування,
лісових галузей, машинобудування та
металообробки, суднобудування,
оборонної промисловості, енергетики та
електротехнічної промисловості,
атомної енергетики і промисловості
України на 2010 - 2011 роки, зареєстрованою
Мінпраці України 17 лютого 2010 року за №9,
визначено, що доплати за розширення
зони обслуговування або збільшення
обсягу робіт одному працівнику
максимальними розмірами не
обмежуються і визначаються наявністю
одержаної економії за тарифними
ставками і окладами, які б могли
виплачуватися за умови нормативної
чисельності працівників (додаток №6
«Перелік доплат і надбавок і їх
мінімальний розмір, які встановлюються
працівникам об'єднань підприємств і
організацій»).

Судом першої інстанції встановлено, що
з липня 1998 року у ДП «Судокомпозит»
скорочені посади заступника директора
з економіки та виробництва, заступника
директора з матеріально-технічного
постачання, заступника директора з
маркетингу; розширення зони
обслуговування полягало у тому, що
вказані обов'язки виконував особисто
директор.

В той же час, як передбачено у Галузевій
угоді від 17 лютого 2010 року, доплата за
розширення зони обслуговування
проводиться у випадку наявності
вакантних посад, на період до прийняття
на роботу відповідних спеціалістів.

Оскільки посади були скорочені,
позивачем не був дотриманий визначений
Галузевою угодою принцип виплати
доплати за умови нормативної
чисельності працівників.

Відповідно до ч.3 ст.21 Кодексу законів
про працю України контракт є особливою
формою трудового договору, в якому
строк його дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін (в тому числі
матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін.

В п.21 контракту від 12 травня 2008 року №3-23
визначено, що на керівника
розповсюджуються пільги, гарантії та
компенсації, передбачені колективним
договором підприємства. Проте доплата
за розширення зони обслуговування не є
пільгами, гарантіями чи компенсаціями,
а є додатковим видом оплати праці.
Інших умов матеріального забезпечення
контракт не передбачає.

За вказаними обставинами, враховуючи
неправомірність нарахування та
виплати директору позивача доплати за
розширення зони обслуговування,
письмові вимоги відповідача, викладені
у листі від 07 грудня 2011 року № 23-14/1-1226,
щодо відшкодування необґрунтовано
отриманих коштів у розмірі 102932,95 грн. та
проведення корегування з державними
цільовими фондами, є правомірними,
позов про визнання нечинною та
скасування вимоги у вказаній частині є
безпідставним, рішення суду першої
інстанції про відмову у його
задоволенні є правильним.

Відповідно до ст.226 КАС України суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Керченської
об'єднаної державної фінансової
інспекції задовольнити.

Постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 13 червня 2012 року скасувати.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 06 березня 2012 року
залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді