Справа № 2а-6408/11/2070
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року м. Київ
К/9991/54229/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 01.07.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18.08.2011

у справі № 2а-6408/11/2070

за позовомЗакритого акціонерного
товариства «Новий
Стиль»доСпеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Харковіпровизнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішенняВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство «Новий
Стиль» (далі по тексту - позивач, ЗАТ
«Новий Стиль») звернулось до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові (далі
по тексту - відповідач, СДПІ по роботі з
ВПП у м. Харкові) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 20.05.2011.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 01.07.2011, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 18.08.2011, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій про задоволення
позову і прийняти нове рішення, яким в
позові відмовити повністю, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, в період з 22.04.2011 по 20.05.2011
відповідачем проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ЗАТ
«Новий стиль» з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за лютий 2011 року, яка виникла
за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалось в період за січень 2011
року та законності декларування
від'ємного значення з податку на додану
вартість за лютий 2011 року, за
результатами якої складений акт від
19.05.2011 № 1394/46-030/32565288, яким встановлено
порушення абз. 2 п. 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
20.05.2011, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість по податковій
декларації на суму 6072,00 грн. та
визначено штрафні санкції у сумі 1,00
грн.

Суди попередніх інстанцій,
задовольняючи позов виходили з того, що
відповідачем по справі не доведено
правомірності та обґрунтованості
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень рішень.

Колегія суддів погоджується з
наведеними висновками судів першої та
апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується наявними
в матеріалах справи доказами, між
позивачем та ТОВ «Компанія Істсервіс»
укладено договір поставки товару від
04.10.2010 № 20101004/2, загальна вартість
договору дорівнює 90 тис. грн. з
урахуванням ПДВ, за вказаним договором
підприємством придбані папір Ballet Universal
A4 та стрейч 17 мкм 500 мм.

З відомостей, відображених в акті
перевірки, вбачається, що листом №
3174/7/23-524 від 11.03.2011 ДПІ у Дзержинському
районі м. Харкова надано акт № 603/23-05 від
09.03.2011, з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість та податку на прибуток
щодо відображення правових відносин з
платниками податків-контрагентами за
період березень - грудень 2010 року,
згідно якого встановлено, що правочини
між ТОВ «Компанія Істсервіс» та
покупцями, в тому числі ЗАТ «Новий
стиль» здійснені без мети настання
реальних наслідків та є нікчемними і не
створюють юридичних наслідків крім
тих, що пов'язані з їх недійсністю та, як
наслідок, відсутність об'єктів
оподаткування по операціях з продажу
цих товарів (послуг) підприємствам -
покупцям за період з 13.03.2010 по 31.12.2010.

Крім того контрагент позивача за
місцезнаходженням не значиться, а
згідно висновку спеціаліста № 80 від
09.03.2011 підпис на документах здійснений
не директором ТОВ «Компанії
Істсервіс», що є підставою для висновку
про неправомірність віднесення до
складу податкового кредиту та як
наслідок неправомірне заявлення до
відшкодування суми у розмірі 6072,00 грн.

Визначення поняття бюджетного
відшкодування міститься в пп. 14.1.18 ст. 14
Податкового кодексу України
відповідно до якого бюджетне
відшкодування - відшкодування
від'ємного значення податку на додану
вартість на підставі підтвердження
правомірності сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за результатами перевірки
платника, у тому числі автоматичне
бюджетне відшкодування у порядку та за
критеріями, визначеними у розділі V
цього Кодексу.

Приписами пп. 14.1.181 ст. 14, п. 198.3, 198.6 ст. 19
Податкового кодексу України визначено,
що податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу. Податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до ст. 39 цього Кодексу, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду в
тому числі у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з п. 201.11
ст. 201 цього Кодексу).

Крім того, згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного
кодексу України, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства,
недійсним згідно приписів абз. 1 ч. 2 ст.
215 Цивільного кодексу України
визначається правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Відповідно до
абзацу 1 ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 228 Цивільного
кодексу України, правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Колегія суддів відзначає, що підставою
недійсності правочину, згідно із ч. 1 ст.
215 Цивільного кодексу України, є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
визначені ст. 203 Цивільного кодексу
України, згідно із якою зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

На виконання вказаного вище договору
ТОВ «Компанія Істсервіс» виписані
податкові накладні від 29.11.2010 № 7935 на
загальну суму 4025,00 грн., в т.ч. ПДВ 805,00
грн.; від 01.12.2010 № 8111 на загальну суму
25758,00 грн., в тому числі ПДВ 5151,60 грн.; від
29.11.2010 № 7934 на загальну сум 575,00 грн., в
т.ч. ПДВ -115,00 грн., які відповідають
податковому законодавству.

На підставі зазначених податкових
накладних позивачем віднесено до
складу податкового кредиту суму у
розмір 6072,00 грн.

Наявність у покупця належно оформлених
документів, які відповідно до
Податкового кодексу України необхідні
для віднесення певних сум до
податкового кредиту, зокрема виданих
продавцем податкових накладних, не є
безумовною підставою для
відшкодування податку на додану
вартість та відповідно до частини
другої ст. 3 Закону України від 16.07.1999
№996-ХІV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Між тим, матеріали справи містять
первинні бухгалтерські документи на
підтвердження обставин придбання
товарів за договором із зазначеним
вище контрагентом, сплати їх вартості
тощо.

Так із досліджених в судовому
засіданні копій платіжних доручень, з
відміткою банку, видаткових накладних,
копії яких наявні у матеріалах справи,
вбачається, що позивачем по справі
сплачено ПДВ на придбані товари у їх
вартості.

Факт придбання та подальшого
використання товару позивачем у його
господарській діяльності
підтверджується рахунками-фактурами,
накладними на внутрішнє переміщення
товарів, актами на списання матеріалів.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів погоджується з висновками судів
про те, що угода, укладена між позивачем
та ТОВ «Компанія Істсервіс» мала
реальний характер, а висновки
податкової інспекції про нікчемність
договору є помилковими, а підприємство
правомірно віднесло до складу
податкового кредиту минулих періодів
суму податку на додану вартість за
договором, укладеним з ТОВ «Компанія
Істсервіс».

Щодо посилань представника
відповідача на висновок спеціаліста №
80 від 09.03.2011 про те, що підпис на
документах здійснений не директором
ТОВ «Компанії Істсервіс», то судами
зазначає наступне.

Чинним законодавством України на
учасників цивільно-правових відносин,
які є платниками податків, не покладено
обов'язку та не визначено право
перевірки відповідності законодавству
установчих документів контрагентів
товару та дотримання ними вимог
податкового законодавства. Податковим
законодавством, яке діяло на момент
виникнення спірних правовідносин, не
встановлено обмежень по включенню до
складу податкового кредиту сум податку
на додану вартість по товарах, послугах
отриманих від продавця, окрім випадку,
коли такий продавець був позбавлений
статусу платника податку на додану
вартість.

Окрім того, матеріали справи містять
витяг з ЄДРПОУ стосовно ТОВ «Компанії
Істсервіс», у якому станом на 15.03.2011
відсутні будь-яки записи стосовно не
підтвердження місцезнаходження або
припинення діяльності підприємства.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та дано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 01.07.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18.08.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І.
СтепашкоСудді(підпис)С.Е.Острович
(підпис)М.О. Федоров