Справа № 801/5659/13-а
Суддя: Калініченко Г.Б.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2014 р. (14:38) Справа №801/5659/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Калініченко Г.Б., за
участю секретаря Колосової Ю.В.,
представника позивача Голік М.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю " Алеф-Виналь-Крим"

до Керченської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в АР
Крим

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Алеф-Виналь-Крим"
(далі позивач) звернулось до Окружного
адміністративного суду АР Крим з
адміністративним позовом Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі АР Крим Державної податкової
служби (далі відповідач) про визнання
протиправним та скасування податкове
повідомлення-рішення від 06.03.2013 р. №
.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
висновки акту перевірки № 9/01-19-15/32148768,
які були покладені в основу спірних
податкових повідомлень-рішеннь,
суперечать фактичним обставинам
справи та не ґрунтуються на
податковому законодавстві України.

11.06.2013 позивачем було надано суду
клопотання про зміну позовних вимог, в
якому останній просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в Ленінському
районі АР Крим ДПС від 06.03.2013 №,
від 08.04.2013 №, від 15.05.2013 №, від
03.06.2013 №.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду АР Крим від 11.12.2013 проведено заміну
відповідача у справі на належного
відповідача - Керченську об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів в АР
Крим.

Представник позивача у судовому
засіданні на позовних вимогах
наполягав, з підстав викладених у
позовній заяві та просив задовольнити
позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги є обґрунтованими та підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Алеф-Виналь-Крим" є юридичною особою,
яка зареєстрована 14.10.2002 року, що
підтверджується Витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, та статутом,
взято на облік платника податків
07.11.2002р. за реєстраційним номером 424 та є
платником податку на додану вартість,
що підтверджується Свідоцтвом про
реєстрацію платника ПДВ № 00659681 від
20.01.2005р.

Таким чином, судом встановлено, що
позивач є суб'єктом господарювання,
юридичною особою, зобов'язане
виконувати обов'язки, покладені на
нього законами у зв'язку зі здійсненням
господарської діяльності.

ДПІ в Ленінському районі у березні 2011
року була проведена позапланова
невиїзна документальна перевірка ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» з питань
достовірності нарахування сум ПДВ за
березень 2008 р. (акт № 74/23-0/32148768 від 14.03.2011
р.), за результатами якої зменшено
значення 26 рядку декларації з ПДВ за
березень 2008 р. на суму 1072716,00 грн.

Крім того, за результатами камеральної
перевірки декларації з ПДВ ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» за серпень 2011 р. (акт
№ 982/1502/32148768 від 20.10.2011р.) зменшено
залишок від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (рядок
24) на суму 73490,00 грн.

Однак, в порушення п.п. 4.6.7 п. 4.6 розділу V
Порядку заповнення подання податкової
звітності з ПДВ, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України № 1492 від
25.11.2011р., ТОВ «Алеф-Виналь-Крим» у
податковій декларації з ПДВ за грудень
2012 року (вх. № від 18.01.2013 р.) не
відобразило зменшення залишку
від'ємного значення за результатами
перевірок податкового органу (рядок 21.3)
та відповідно не зменшило значення
рядку 24 на 1 146 206грн., що призвело до
завищення залишку від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (рядок 24 Декларації) у сумі 1 146
206 грн.

Висновки даного акту перевірки були
покладені в основу податкового
повідомлення-рішення від 06.03.2013 №
про зменшення від'ємного значення
податку на додану вартість на суму 1 146
206,00 грн.

Судом також встановлено, що 21.03.2013 ДПІ в
Ленінському районі АР ДПС проведена
камеральна перевірка ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» (код за )
з питань достовірності нарахування сум
податку на додану вартість за період з
01.01.2013 по 31.01.2013 р., за результатами якої
складений акт від 21.03.2013 №18/01-19-15/32148768. В
зазначеному акті зроблено висновок,
про порушення позивачем пп. 4.6.7 п. 4.6
розділу V Порядку заповнення і подання
податкової звітності з ПДВ,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України № 1492 від 25.11.2011р.

Висновки даного акта були покладені в
основу податкового повідомлення -
рішення від 08.04.2013 №, яким ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» зменшено від'ємне
значення з податку на додану вартість
на суму 1146206,00 грн.

Також, ДПІ в Ленінському районі АР ДПС
19.04.2013 була проведена камеральна
перевірка ТОВ «Алеф-Виналь-Крим» (код
за ) з питань достовірності
нарахування сум податку на додану
вартість за період з 01.02.2013 по 28.02.2013 р.
за результатами якої складений акт від
19.04.2013 № 41/01-19-15/32148768. Даним актом
встановлено порушення пп. 4.6.7 п. 4.6
розділу V Порядку заповнення і подання
податкової звітності з ПДВ,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України № 1492 від 25.11.2011р.

На підставі акта від 19.04.2013 №
41/01-19-15/32148768 винесено податкове
повідомлення - рішення від 15.05.2013
№, яким ТОВ «Алеф-Виналь-Крим»
зменшено від'ємне значення з податку на
додану вартість на суму 1146206,00 грн.

Крім того, 18.05.2013 ДПІ в Ленінському
районі АР ДПС проведена камеральна
перевірка ТОВ «Алеф-Виналь-Крим» (код
за ) з питань достовірності
нарахування сум податку на додану
вартість за період з 01.03.2013 по 31.03.2013 р.,
за результатами якої складений акт від
18.05.2013 №52/01-19-15/32148768, яким встановлено
порушення позивачем пп. 4.6.7 п. 4.6 розділу
V Порядку заповнення і подання
податкової звітності з ПДВ,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України № 1492 від 25.11.2011р.

Висновки даного акта були покладені в
основу податкового повідомлення -
рішення від 03.06.2013 №, яким ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» зменшено від'ємне
значення з податку на додану вартість
на суму 1146206,00 грн.

Не погоджуючись з вищевказаними
рішеннями відповідача, ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» просить суду
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення ДПІ в
Ленінському району АРК ДПС 06.03.2013
№, від 08.04.2013 №, від 15.05.2013
№, від 03.06.2013 №.

Судом встановлено, що всі
вищевикладені акти камеральних
перевірок містять висновки, аналогічні
за змістом висновкам, викладеним в акті
перевірки від 19.02.2013 № 9/01-19-15/32148768.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки
проводяться органами державної
податкової служби в межах їх
повноважень виключно у випадках та у
порядку, встановлених цим Кодексом, а
фактичні перевірки - цим Кодексом та
іншими законами України, контроль за
дотриманням яких покладено на органи
державної податкової служби.

В силу пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України камеральною
вважається перевірка, яка проводиться
у приміщенні органу державної
податкової служби виключно на підставі
даних, зазначених у податкових
деклараціях (розрахунках) платника
податків. Разом з тим, як свідчать
матеріали справи, при проведенні
спірних камеральних перевірок
відповідачем були використані не
тільки дані, зазначені у звітних
податкових деклараціях з ПДВ, але і
результати попередніх перевірок,
зокрема, акт позапланової невиїзної
документальної перевірки ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» з питань
достовірності нарахування сум ПДВ за
березень 2008 року №74/23-0/32148768 від 14.03.2011,
за результатами якої зменшено значення
26 рядку декларації з ПДВ за березень 2008
р. на суму 1072716,00 грн., а також акт
камеральної перевірки декларації з ПДВ
ТОВ «Алеф-Виналь-Крим» за серпень 2011
року №982/1502/32148768 від 20.10.2011р., що
суперечить самому визначенню
камеральної перевірки, встановленому
Податковим кодексом України.

Перевіряючи правомірність прийняття
відповідачем спірних податкових
повідомленнь-рішень на підставі актів
вищевказаних камеральних перевірок,
судом зазначає наступне.

Суд вважає необґрунтованими та
безпідставними висновки ДПІ у
Ленінському районі АР Крим ДПС про те,
що у порушення пп. 4.6.7 п. 4.6 розділу V
Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
25.11.2011 р. №1492, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 20 грудня
2011р. за №1490/20228 (далі - Порядок № 1492) ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» у податкових
деклараціях з податку на додану
вартість за грудень 2012 року (вх. №
від 18.01.2013), за січень 2013 року (вх.№
від 20.02.2013), за лютий 2013 (вх. № від
19.03.2013), за березень 2013 (вх. № від
17.04.2013) не відобразило зменшення
залишку від'ємного значення за
результатами перевірок податкового
органу (рядок 21.3) та відповідно не
зменшило значення рядку 24 на 1146206,00 грн.

Так, згідно п.п. 4.6.7 п. 4.6. розділу V
Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість рядок 21.3 передбачений
для відображення збільшення або
зменшення залишку від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (рядок 24) за результатами
камеральної чи документальної
перевірки, проведеної органом
державної податкової служби.

Разом з тим, з аналізу податкового
законодавства слідує, що відображенню
підлягають не висновки перевіряючих,
викладені в акті камеральної чи
документальної перевірки, проведеної
органом державної податкової служби,
оскільки висновки акту перевірки та
власне сам акт перевірки не є рішенням
органу владних повноважень, а відтак не
породжує для платника податків
настання будь-яких юридичних наслідків
та не впливає на його права, обов'язки
та законні інтереси, а саме результати
розгляду матеріалів такої перевірки,
які полягають у прийнятих та
направлених платникам податків
податкових повідомленнях-рішеннях.

Судом встановлено, що згідно з пунктом
54.3 статті 54 Податкового кодексу
України контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо,
зокрема, дані перевірок результатів
діяльності платника податків свідчать
про заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках
(підпункт 54.3.2 пункту 54.3 статті 54
Податкового кодексу України).

Зі змісту наведеної норми слідує, що у
разі виявлення під час проведення
податкових перевірок будь-яких
порушень правил ведення податкового
обліку контролюючий орган (зокрема,
орган державної податкової служби)
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника
податків, що залишилася невідображеною
платником податків через виявлені
порушення, незалежно від причин таких
порушень.

В свою чергу, відповідно до пункту п. 58.1
ст. 58 Податкового кодексу України, із
змінами та доповненнями, у разі коли
сума грошового зобов'язання платника
податків, передбаченого податковим або
іншим законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, розраховується
контролюючим органом відповідно до ст.
54 Податкового кодексу України (крім
декларування товарів, передбаченого
для громадян), або у разі, коли за
результатами перевірки контролюючий
орган встановлює факт невідповідності
суми бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, або
зменшує розмір задекларованого
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми ПДВ,
розрахованого платником податків
відповідно до р. V Податкового кодексу
України, такий контролюючий орган
надсилає (вручає) платнику податків
податкове повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення
містить підставу для такого
нарахування (зменшення) податкового
зобов'язання та/або зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість; посилання на норму
цього Кодексу та/або іншого закону,
контроль за виконанням якого покладено
на контролюючі органи, відповідно до
якої був зроблений розрахунок або
перерахунок грошових зобов'язань
платника податків; суму грошового
зобов'язання, що повинен сплатити
платник податку; суму зменшеного
(збільшеного) бюджетного відшкодування
та/або зменшення від'ємного значення
результатів господарської діяльності
або від'ємного значення суми податку на
додану вартість; граничні строки
сплати грошового зобов'язання та/або
строки виправлення платником податків
показників податкової звітності;
попередження про наслідки несплати
грошового зобов'язання або внесення
виправлень до показників податкової
звітності в установлений строк;
граничні строки, передбачені цим
Кодексом для оскарження податкового
повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення
додається розрахунок податкового
зобов'язання та штрафних (фінансових)
санкцій.

Форма та порядок надіслання
податкового повідомлення-рішення і
розрахунку грошового зобов'язання
визначається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної фінансової
політики.

Згідно з п. 58.2 ст. 58 Податкового кодексу
України податкове
повідомлення-рішення надсилається
(вручається) за кожним окремим
податком, збором та/або разом із
штрафними санкціями, передбаченими цим
Кодексом, а також за кожною штрафною
(фінансовою) санкцією за порушення норм
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на такий
контролюючий орган, та/або пенею за
порушення строків розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

У разі зменшення (збільшення)
контролюючим органом суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платнику податків
надсилаються (вручаються) окремі
податкові повідомлення-рішення.

Статтею 58 Податкового кодексу України
та наказом ДПА України від 22 грудня 2010
року № 985 "Про затвердження Порядку
направлення органами державної
податкової служби податкових
повідомлень-рішень платникам
податків", зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 30 грудня
2010 року за N 1440/18735 (далі - Порядок N 985),
встановлено єдиний порядок складання
та надіслання (вручення) платникам
податків під час податкового контролю
податкових повідомлень-рішень, в т. ч.
за результатами всіх видів перевірок
щодо дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за яким покладено на органи
державної податкової служби, а також у
випадках, коли визначити податкове
зобов'язання платника відповідно до
законодавства повинен орган державної
податкової служби.

Зокрема, пунктом 2.2 р. II Порядку №985
визначено, що у разі зменшення
від'ємного значення суми ПДВ платника
податку структурний підрозділ органу
ДПС складає податкове
повідомлення-рішення за формою "В4".

П. 86.8. ст. 86 Податкового кодексу України
визначено, що податкове
повідомлення-рішення приймається
керівником податкового органу (його
заступником) протягом десяти робочих
днів з дня, наступного за днем вручення
платнику податків акта перевірки у
порядку, передбаченому статтею 58 цього
Кодексу, для надсилання (вручення)
податкових повідомлень-рішень (за
результатами фактичної перевірки - з
дня реєстрації (надходження) акта такої
перевірки до органу державної
податкової служби за основним місцем
обліку платника податків), а за
наявності заперечень посадових осіб
платника податків до акта перевірки
приймається з урахуванням висновку про
результати розгляду заперечень до акта
перевірки - протягом трьох робочих
днів, наступних за днем розгляду
заперечень і надання (надсилання)
письмової відповіді платнику податків.

В силу п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу
України податкове
повідомлення-рішення вважається
надісланим (врученим) платнику
податків, якщо його передано посадовій
особі такого платника податків під
розписку або надіслано листом з
повідомленням про вручення.

Таким чином, у разі коли за
результатами перевірки податковим
органом встановлено перевищення
платником задекларованого залишку
від'ємного значення податкової
декларації з ПДВ, то сума зменшення
залишку від'ємного значення на
підставі податкового
повідомлення-рішення за формою "В4"
відображається платником зі знаком "-" у
рядку 21.3 податкової декларації з ПДВ
податкового (звітного) періоду, в якому
таке повідомлення-рішення отримано.

В той же час, як свідчать матеріали
справи, за результатами перевірок,
оформлених актом перевірки № 74/23-0/32148768
від 14.03.2011 року та актом перевірки
№982/1502/32148768 від 20.10.2011 року, на які
посилається ДПІ у Ленінському районі
АР Крим ДПС як на підставу винесення
спірного податкового
повідомлення-рішення, податкові
повідомлення-рішення відповідно до
вимог податкового законодавства
податковим органом не приймалися та
платнику податків - позивачу не
направлялися, у зв'язку з чим у позивача
були відсутні підстави для
відображення значень зі знаком "-" у
рядку 21.3 податкової декларації з ПДВ
податкового (звітного) періоду.

Крім того, оцінюючи правомірність та
обґрунтованість висновків ДПІ у
Ленінському районі АР Крим ДПС,
викладених в актах перевірок №
74/23-0/32148768 від 14.03.2011 року та №982/1502/32148768
від 20.10.2011 року, на підставі яких
податкові повідомлення-рішення не
приймались, але їх висновки призвели до
прийняття відповідачем за
результатами наступних камеральних
перевірок спірних податкових
повідомлень-рішень, судом встановлено
наступне.

Актом перевірки № 74/23-0/32148768 від 14.03.2011
року «Про результати невиїзної
документальної перевірки ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» з питань
достовірності нарахування сум податку
на додану вартість за березень 2008 року
встановлено порушення пп. 7.2.1, пп. 7.2.3,
пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», яке виразилося у завищенні
податкового кредиту по господарським
операціям з ТОВ «Гренадін-08», які
відповідач вважав нікчемними, у зв'язку
з чим зменшено рядок 26 декларації по
ПДВ на суму 1 072 716 грн..

Відповідно до акту перевірки, вказані
висновки відповідача ґрунтувалися на
тому, що в ході проведення перевірки
при автоматизованому співставленні
податкового кредиту і податкового
зобов'язання встановлена розбіжність у
сумі 1 072 716 грн. в частині формування
податкового кредиту за період з 01.03.2008
р. по 31.03.2008 р. по взаємовідносинам з ТОВ
«Гренадін-08» (місяць виписки
податкових накладних - січень 2008 р.).

Крім того, встановлено, що згідно
відповіді ДПІ у Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська щодо
взаємовідносин між ТОВ «Гренадін-08» з
ТОВ «Алеф-Виналь-Крим», ТОВ
«Гренадін-08» визнано банкрутом згідно
Постанови господарського суду
Дніпропетровської області № Б29/66/09 від
10.03.2009р. та Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області № Б29/76-09 від
28.04.2009р. ліквідовано юридичну особу -
ТОВ «Гренадін-08». Станом на 14.03.2011р. стан
платника 16 «ліквідовано».

Також, як встановлено перевіркою, ТОВ
«Гренадін-08» декларацію з ПДВ за січень
2008р. не надавало, а у декларації з ПДВ за
лютий 2008р. задекларувало податкові
зобов'язання у сумі 125 155грн., в той час
як ТОВ «Алеф-Виналь-Крим» у березні 2008р.
задекларувало податковий кредит по
податковим накладним, виписаним ТОВ
«Гренадін-08» у січні-лютому 2008р. на
загальну суму 2 404 133грн. ( 1 072 716 грн. та 1
331 417 грн. відповідно), що значно
перевищує задекларовані податкові
зобов'язання ТОВ «Гренадін-08» за цей
період.

Проте, з даними висновками суд не
погоджується з наступних підстав.

Передусім слід зазначити, що як
вбачається з матеріалів акту перевірки
від 14.03.2011 року, висновок щодо
правильності формування зобов'язань та
податкового кредиту з ПДВ зроблений
ДПІ з посиланням на дані
Автоматизованої системи співставлення
податкових зобов'язань і податкового
кредиту в розрізі контрагентів.

Зокрема, висновок щодо порушення ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» податкового
законодавства в частині формування
податкового кредиту з ПДВ за березень
2008 року зроблено у зв'язку з виявленням
факту невідповідності сум податкових
зобов'язань постачальника ТОВ
«Гренадін-08» сумі ПДВ по відповідному
переліку податкових накладних, та не
відображення ТОВ «Гренадін-08» в
податкових зобов'язаннях
постачальника відповідного переліку
податкових накладних, відображених в
податковому кредиті покупця (ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим»).

Проте, інформація комп'ютерних
автоматизованих інформаційних систем
ДПС не може бути покладена в основу
висновків про порушення позивачем
податкового законодавства, оскільки
відповідно до п. 6 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України № 984
від 22.12.2010 р., зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 12 січня
2011 р. за N34/18772, факти виявлених порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Пунктом 5.2. Порядку також передбачено,
що у разі встановлення перевіркою
порушень податкового законодавства за
кожним відображеним в акті фактом
порушення необхідно, зокрема: чітко
викласти зміст порушення з посиланням
на конкретні пункти і статті
законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень; зазначити первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, навести
регістри бухгалтерського обліку,
кореспонденцію рахунків операцій та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, та докази,
що підтверджують наявність факту
порушення.

В той же час, інформація комп'ютерних
автоматизованих інформаційних систем,
на яку посилається відповідач в
обґрунтування своїх висновків, не
відноситься до первинних або інших
документів, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку
платника податків, що достовірно
підтверджують наявність факту
порушення.

Судом встановлено, що 25 січня 2008 р. між
ТОВ «Гренадін-08» (Постачальник) та ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» (Покупець) був
укладений Договір купівлі-продажу № 3,
а 31.01.2008 р. була укладена додаткова
угода № 1 до нього, відповідно до п. 1.1
якого Постачальник зобов'язався в
обумовлені строки передавати
(постачати) Товар у власність Покупця, а
Покупець зобов'язався прийняти
вказаний товар у власність та оплатити
за нього визначену даним договором
грошову суму.

Відповідно до умов п. 2.2 договору, з
урахуванням додаткової угоди до нього
Постачальник зобов'язався поставляти
Товар відповідно до Міжнародних правил
інтерпретації комерційних термінів
«ІНКОТЕРМС» в редакції 2000 р. на умовах
DDP (склад Покупця знаходиться за
адресою, вказаною у реквізитах
Покупця). Доставка товару здійснюється
силами Постачальника.

Згідно з п. 3.1 договору, з урахуванням
додаткової угоди від 31.01.2008 р., оплата
здійснюється Покупцем у гривнях шляхом
перерахування грошових коштів на
банківський рахунок Постачальника або
у вексельній формі.

На виконання умов укладеного договору,
ТОВ «Гренадін-08» в січні 2008 року було
поставлено продукцію (товар) на
загальну суму 6 436 298,46 грн., в т.ч. ПДВ - 1 072
716,41 грн.

На підтвердження фактичної поставки
товарів, ТОВ «Гренадін-08» були виписані
податкові накладні на загальну суму 6 436
298,46грн., в т.ч. ПДВ - 1 072 716,41 грн.

Відповідно до реєстру отриманих та
виданих податкових накладних за
березень 2008р., вищевказані податкові
накладні на загальну суму ПДВ 1 072
716,41грн. були отримані позивачем у
березні 2008р., у зв'язку з чим відповідно
до рядку 31 розшифровки податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів за березень 2008р.
позивачем до складу податкового
кредиту за березень 2008р. включено ПДВ 1
072 716 грн.

Оплата позивачем сум за отриманий
товар не заперечувалось відповідачем
при проведенні перевірки та під час
розгляду в суді справи № 801/578/13-а.

Відповідно до вимог пунктів 1, 2 статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарських операцій, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Згідно з частиною 2 статті 6 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
Міністерство фінансів України є
уповноваженим державним органом по
затвердженню національних положень
(стандартів) бухгалтерського обліку та
інших нормативно-правових актів
відносно ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності.

Пункт 2.1. Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95року № 88 передбачає, що
«первинні документи» - це письмові
свідоцтва, які фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження і дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

До того ж, частина 2 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
визначає перелік обов'язкових
реквізитів первинних бухгалтерських
документів, які є підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій. Такими реквізитами є: назва
документу; дата та місце складання
документу; назва підприємства, від
імені якого складений документ; зміст
та об'єм господарської операції;
одиниця виміру господарської операції;
посада осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції та
правильності її оформлення; особистий
підпис або інші дані, які дозволяють
ідентифікувати особу, яка бере участь у
здійсненні господарської операції.

Дослідивши надані позивачем суду на
підтвердження правомірності
формування спірного податкового
кредиту документи, суд вважає
безпідставним неприйняття їх
відповідачем до уваги, оскільки
вказані документи містять обов'язкові
реквізити, передбачені п. 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність», а відтак
відповідають вимогам, які висуваються
до первинних документів.

Суд вважає, що вказані первинні
документи підтверджують реальність та
товарність спірних господарських
операцій.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України „Про податок на додану
вартість", з наступними змінами і
доповненнями, податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з, в тому числі,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

За правилами пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 даного
Закону датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: - або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чеку) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;- або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту. Як
виняток з цього правила, підставою для
нарахування податкового кредиту при
поставці товарів (послуг) за готівку чи
з розрахунками картками платіжних
систем, банківськими або персональними
чеками у межах граничної суми,
встановленої Національним банком
України для готівкових розрахунків, є
належним чином оформлений товарний
чек, інший платіжний чи розрахунковий
документ, що підтверджує прийняття
платежу постачальником від отримувача
таких товарів (послуг), з визначенням
загальної суми такого платежу, суми
податку та податкового номера
постачальника.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 даного
Закону не підлягають включенню до
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

В свою чергу, відповідно до пп. 7.2.4 п. 7.2
ст. 7 даного Закону право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Відповідно до п. 9.2 ст. 9 Закону України
«Про податок на додану вартість»
будь-якій особі, яка реєструється як
платник податку на додану вартість,
присвоюється індивідуальний
податковий номер, який
використовується для справляння цього
податку.

При цьому, в силу п. 9.8 ст. 9 даного Закону
реєстрація діє до дати її анулювання.

Судом встановлено, що на момент
здійснення господарських операцій ТОВ
«Гренадін-08» було зареєстровано в
установленому законом порядку, було
включено до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, а також було
зареєстровано як платник податку на
додану вартість та свідоцтво платника
податку на додану вартість не було
анульовано.

Суд вважає, що наступне, після
виконання спірних операцій,
банкрутство та ліквідація юридичної
особи - контрагента, саме по собі не
тягне за собою недійсність всіх угод,
укладених з моменту державної
реєстрації такої особи і до моменту
виключення з державного реєстру, та не
позбавляє правового значення виданих
за такими господарськими операціями
податкових накладних.

Спірні податкові накладні містять всі
необхідні реквізити, передбачені пп.7.2.1
п.7.2 ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» та були відображені
позивачем у реєстрі отриманих та
виданих податкових накладних за
відповідний період.

Крім того, суд вважає безпідставними
викладені в акті перевірки № 74/23-0/32148768
від 14.03.2011р. висновки відповідача про
нікчемність укладеного позивачем з ТОВ
«Гренадін-08» договору на підставі ст. 228
та ч. 2 ст. 215 ЦК України.

При цьому суд виходить з наступного.

Ч. 2 ст. 215 ЦК України визначає, що
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним є її недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
Актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в Акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені за відсутності
інформації, яка надається в
передбаченому законодавством порядку.

Проте, норми закону, якою б прямо була
встановлена недійсність вищевказаного
договору, відповідачем не наведено.

Крім того, відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року було звернено увагу на
наступне: «...вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду у разі наявності відповідної
суперечки. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину».

Відповідно до ст. 2 та п. 11 ст. 10 Закону
України „Про державну податкову
службу в Україні" № 509-ХІІ (що був чинним
у період виникнення спірних
правовідносин) державні податкові
інспекції на виконання покладених на
органи державної податкової служби
завдань та функцій наділені
повноваженням подавати до судів позови
до підприємств, установ, організацій та
громадян про визнання угод недійсними
і стягнення в доход держави коштів,
одержаних ними за такими угодами.

Однак, жодною нормою законодавства
органи ДПС не наділені повноваженнями
з визнання правочинів нікчемними.

Вказані висновки підтверджуються і ст.
20 Податкового кодексу України,
відповідно до якої органам державної
податкової служби України не надано
повноважень щодо визнання тих чи інших
угод (правочинів) недійсними та/або
нікчемними.

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним
з основних завдань органів державної
податкової служби є здійснення
контролю дотримання податкового
законодавства і надання роз'яснень
законодавства з питань оподаткування
платникам податків.

Жодним законом не передбачено право
органу державної податкової служби
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини і дані,
вказані платником податків в
податкових деклараціях.

В силу ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

При цьому, відповідно до ст. 70 КАС
України обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

В свою чергу, ч. 2 ст. 71 КАС України
визначає, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що ДПІ у Ленінському районі
АР Крим ДПС належними доказами не
доведено, в чому полягає не
спрямованість укладеного позивачем з
ТОВ «Гренадін-08» договору
купівлі-продажу № 3 від 25.01.2008 р. на
настання обумовлених ним правових
наслідків, а також в чому полягає та чим
підтверджується його суперечність
моральним засадам суспільства, а також
порушення публічного порядку,
спрямованість на заволодіння майном
держави, дохідної частини бюджету.

Будь-яких даних та доказів нікчемності
угоди між позивачем та ТОВ «Гренадін-08»
відповідачем не зазначено.

Крім того, відповідно до ст. 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Проте, з цієї підстави спірний договір
у встановленому законом порядку
недійсним не визнавався.

До того ж, відповідач, стверджуючи про
нікчемність правочину, посилається на
те, що сторони не мали на меті
досягнення правових наслідків, що
обумовлювались ним.

Однак, відповідно до частини першої
статті 234 ЦК України такий правочин є
фіктивним, а згідно із частиною другою
цієї статті фіктивний правочин
визнається судом недійсним. Тобто
фіктивний правочин є оспорюваним у
розумінні частини третьої статті 215 ЦК
України.

Однак, і з цієї підстави спірний
договір у встановленому законом
порядку недійсним також не визнавався.

Інших підстав для визнання укладеного
правочину нікчемним відповідач не
зазначив, тож застосування до спірних
відносин наслідків нікчемності
правочинів є необґрунтованим і
помилковим.

Посилання відповідача на порушення
позивачем ч. 1, 5 ст. 203, п. 1, 2 ст. 215, ч. 1 ст.
216 Цивільного кодексу України є
безпідставним, так як зазначені норми
можуть використовуватися лише при
визнанні правочинів недійсними в
судовому порядку.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про те, що податковий кредит
по взаємовідносинам з ТОВ «Гренадін-08»
в розмірі 1 072 716,41 грн. був сформований
позивачем у березні 2008 р. законно та
обґрунтовано.

В свою чергу, п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
визначає, що сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно з пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 вищевказаного
Закону якщо у наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, має
від'ємне значення, то: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг).

Як свідчать матеріали справи, позивач
на підставі вказаних норм Закону
відобразив у декларації з ПДВ за
березень 2008 року податковий кредит по
взаємовідносинам з ТОВ «Гренадін-08» в
розмірі 1 072 716 грн. за датою отримання
податкових накладних від
постачальника - ТОВ «Гренадін-08», суми
податку на додану вартість за яким
сплачено позивачем у ціні товару у
попередніх податкових періодах, що
підтверджується даними, зазначеними в
акті перевірки. Таким чином, ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» повністю дотримався
норм чинного законодавства щодо
декларування ПДВ у декларації за
березень 2008 р.

Крім того, суд вважає, що перелік
обов'язків платника податків,
наведений у ст. 17 ПК України, є
вичерпним та не передбачає обов'язку
платника податку перевіряти
правильність сплати контрагентом
податків та зборів, встановлювати
наявність або відсутність у
контрагента по угоді трудових
ресурсів, складських приміщень,
виробничих потужностей для здійснення
господарської діяльності, з чого
слідує, що порушення порядку
здійснення господарської діяльності
контрагента тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи, оскільки відповідно до ст. 61
Конституції України юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Позивач, як добросовісний платник
податків, який в силу покладеного на
нього законами обов'язку щодо сплати
податків, зборів (обов'язкових
платежів) вступає у зв'язку з цим у
відповідні правовідносини з державою,
не може нести відповідальність за
невиконання чи неналежне виконання
такого обов'язку іншими платниками
податків, якщо інше не встановлено
законом.

До того ж, якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету чи не надав податкові
декларації до податкового органу, то це
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
віднесення сплачених ним у ціні товару
відповідних сум ПДВ до податкового
кредиту, якщо останній виконав
передбачені законом умови щодо цього
та має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Крім того, суд вважає доцільним
зазначити, що згідно пп. 36.1, 36.5 ст. 36; п.
38.1 ст. 38, п. 44.1 ст. 44, п. 47.1 ст. 47, п. 49.2 ст. 49
ПК України, обчислення, декларування
та/або сплата суми податку та збору є
персональним податковим обов'язком
кожного окремого платника податків,
який і несе відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
податкового обов'язку. Тобто, платник
податку несе самостійну
відповідальність за порушення ним
правил ведення податкового обліку.
Зазначена відповідальність стосується
кожного окремого платника податку і не
може автоматично поширюватись на
третіх осіб, в тому числі і на його
контрагентів.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає,
що позивач в даному випадку здійснював
податковий облік та формував
податковий кредит у березні 2008р.
відповідно до вимог чинного
законодавства, реальність вчинених ним
операцій з придбання товарів повністю
підтверджена матеріалами справи, а
тому висновки податкової інспекції
щодо неправомірного віднесення ним до
податкового кредиту суми ПДВ у розмірі
1 072 716,00 грн., є безпідставними.

Крім того, згідно п. 102.1. ст. 102
Податкового кодексу України
контролюючий орган, крім випадків,
визначених пунктом 102.2 цієї статті, має
право самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника податків
у випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

Відповідно до п. 102.2 ст. 102 Податкового
кодексу України грошове зобов'язання
може бути нараховане або провадження у
справі про стягнення такого податку
може бути розпочате без дотримання
строку давності, визначеного в абзаці
першому пункту 102.1 цієї статті, якщо:
податкову декларацію за період,
протягом якого виникло податкове
зобов'язання, не було подано (пп. 102.2.1. п.
102.2); посадову особу платника податків
(фізичну особу - платника податків)
засуджено за ухилення від сплати
зазначеного грошового зобов'язання або
у кримінальному провадженні винесено
рішення про його закриття з
нереабілітуючих підстав, яке набрало
законної сили (пп. 102.2.2.п. 102.2).

Враховуючи той факт, що податкова
декларація з податку на додану
вартість за березень 2008 року була
подана ТОВ «Алеф-Виналь-Крим» 21.04.2008
року, а також той факт, що податкові
повідомлення-рішення за результатами
невиїзної документальної перевірки
ТОВ «Алеф-Виналь-Крим» з питань
достовірності нарахування сум податку
на додану вартість за березень 2008 року
(акт № 74/23-0/32148768 від 14.03.2011 року)
відповідно до вимог податкового
законодавства податковим органом в
строк, встановлений п. 102.1 ст. 102
Податкового кодексу України, не
приймалися, тож відповідно сума
грошового зобов'язання контролюючим
органом у встановлений строк не була
визначена, ТОВ «Алеф-Виналь-Крим»
відповідно до пп. 102.1 ст. 102 Податкового
кодексу України вважається вільним від
такого грошового зобов'язання, а
рішення ДПІ в Ленінському районі АР
Крим про зменшення розміру від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 1072716,00 грн. є
протиправним, у зв'язку з порушенням
строку визначення суми грошового
зобов'язання.

Що стосується висновків акту перевірки
№ 982/1502/32148768 від 20.10.2011р. «Про результати
камеральної перевірки ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» з питань
достовірності нарахування сум податку
на додану вартість за період з 01.08.11р. по
31.08.11р., які також були відображені в
акті перевірки від 19.06.2013 №113/01-19-15/32148768
та були покладені в основу спірного
податкового повідомлення-рішення, то,
як зазначено у цьому акті від 20.10.2011р.,
проведеною перевіркою позивача було
встановлено порушення пп. 14.1.191 п.14.1 ст.14
розділу І, пп. «а» п.186.1 ст.186, п.187.1 ст.187,
п.189.4 ст.189 р. V Податкового кодексу
України та пп. 4.6.7 розділу V «Про
затвердження форм та Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану
вартість», затвердженого наказом ДПА
України № 41 від 25.01.2011р., у зв'язку з чим
зменшено залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (рядок 24) декларації з податку
на додану вартість за серпень 2011 року
на суму 73490,00 грн., то суд також вважає їх
необґрунтованими з огляду на наступне.

Як зазначено в акті № 982/1502/32148768 від
20.10.2011р., перевіркою повноти визначення
податкових зобов'язань з ПДВ за період
з 01.08.2011р. по 31.08.2011р. встановлено
заниження податкових зобов'язань з ПДВ
у сумі 73490,00 грн., а саме - при перевірці
відображених показників у рядку 2.1
колонки А Декларації «Обсяги
постачання, що оподатковуються за
нульовою ставкою: експортні операції»
у загальній сумі 367452,00 грн. встановлено,
що даний показник сформований на
підставі оригіналу п'ятого основного
аркуша вантажної митної декларації №
600100003/2011/002212 від 18.08.2011р., згідно якого
відправник/експортер - ТОВ «Атлантіс»,
а ТОВ «Алеф-Виналь-Крим» -
виробник/комітент.

За висновком ДПІ у Ленінському районі
АР Крим ДПС, у порушення пп. 14.1.191 п. 14.1
ст. 14 розділу І, підпункту «а» п. 186.1 ст.
186, п. 187.1 ст. 187, п. 189.4 ст. 189 р. V
Податкового кодексу України, позивачем
не було включено до об'єкту
оподаткування за ставкою 20%
відвантаження товару на митній
території України ТОВ «Атлантіс» за
договором комісії на суму 367452,00 грн., а
було безпідставно відображено як
експортні операції, що спричинило
заниження податкового зобов'язання за
серпень 2011р. на 73490,00 грн.

Таким чином, на підставі пп. 14.1.191 п. 14.1
ст. 14 розділу І Податкового кодексу
України відповідач вважає здійснені
між позивачем та ТОВ «Атлантіс» за
договором комісії операції поставкою
товару, яка повинна оподатковуватись
за ставкою 20%.

Проте, з такими висновками суд не
погоджується з огляду на таке.

Нормами Податкового кодексу України,
які, за висновком ДПІ порушені при
здійсненні оподаткування спірних
господарських операцій, встановлено
наступне.

Згідно з пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 розділу І
Податкового кодексу України
постачання товарів - будь-яка передача
права на розпоряджання товарами як
власник, у тому числі продаж, обмін чи
дарування такого товару, а також
постачання товарів за рішенням суду.

В силу п. 186.1 ст. 186 Податкового кодексу
України місцем постачання товарів є: а)
фактичне місцезнаходження товарів на
момент їх постачання (крім випадків,
передбачених у підпунктах "б" і "в" цього
пункту); б) місце, де товари перебувають
на час початку їх перевезення або
пересилання, у разі якщо товари
перевозяться або пересилаються
продавцем, покупцем чи третьою особою;
в) місце, де провадиться складання,
монтаж чи встановлення, у разі якщо
товари складаються, монтуються або
встановлюються (з випробуванням чи без
нього) продавцем або від його імені.

В свою чергу, згідно з п. 187.1 ст. 187
Податкового кодексу України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: а)
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

При цьому, згідно з п. 189.4 ст. 189
Податкового кодексу України базою
оподаткування для товарів/послуг, що
передаються/отримуються у межах
договорів комісії (консигнації),
поруки, довірчого управління, є
вартість постачання цих товарів,
визначена у порядку, встановленому
статтею 188 цього Кодексу.

Дата збільшення податкових зобов'язань
та податкового кредиту платників
податку, що здійснюють
постачання/отримання товарів/послуг у
межах договорів комісії (консигнації),
поруки, доручення, довірчого
управління, інших цивільно-правових
договорів та без права власності на
такі товари/послуги, визначається за
правилами, встановленими статтями 187 і
198 цього Кодексу.

Разом з тим, суд вважає, що вказані
норми податкового законодавства не
були порушені позивачем, оскільки вони
не визначають порядок оподаткування
спірних господарських операцій з ТОВ
«Атлантіс».

При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1011 Цивільного кодексу
України за договором комісії одна
сторона (комісіонер) зобов'язується за
дорученням другої сторони (комітента)
за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за
рахунок комітента.

Як свідчать матеріали справи, 01.06.2011р.
між ТОВ «Алеф-Виналь-Крим» (Комітент) та
ТОВ «Атлантіс» (Комісіонер) був
укладений договір комісії №0106 на
вчинення комісіонером за винагороду
від свого імені та за рахунок ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим»
зовнішньоекономічних угод з продажу
алкогольних напоїв (надалі - Товар) за
межі території України (на експорт).

Таким чином, викладені у запереченнях
на позов доводи відповідача про те, що
даний договір комісії укладено з
порушенням ст. 1011 Цивільного кодексу
України через те, що ним нібито
передбачено вчинення Комісіонером
угод не від свого імені, а від імені
Комітента, не заслуговують на увагу.

До того ж, як свідчать матеріали справи,
вказаний договір у встановленому
законом порядку недійсним не
визнавався.

Згідно з ч. 2 ст. 1016 Цивільного кодексу
України комітент зобов'язаний
забезпечити комісіонера усім
необхідним для виконання обов'язку
перед третьою особою.

Так, п. 1.3 договору № 0106 від 01.06.2011р. було
передбачено, що товар, призначений на
експорт в рамках даного Договору,
відвантажується відповідно до
укладених Комісіонером
зовнішньоекономічних договорів
(контрактів) зі складу Комітента,
розташованого за адресою: АР Крим,
Ленінський район, смт. Багерове, вул.
Одеська, 30. Подальше транспортування,
перевалка, зберігання вантажу, оплата
послуг експедитора, оплата витрат на
митне оформлення, включаючи сплату
всіх платежів та податків, пов'язаних з
експортом товару, здійснюються
відповідно до зовнішньоекономічних
договорів, укладених Комісіонером.
Комісіонер має право для митного
оформлення експорту товару укласти
договори на обслуговування з митними
брокерами за свій рахунок.

Відповідно до п.6.1 договору Комісіонер
реалізує товар за ціною, не нижче
встановленої в Додатках, які є
невід'ємною частиною договору.

Згідно специфікації від 18.08.2011 року до
договору комісії № 0106 від 01.06.2011 року
ТОВ «Алеф-Виналь Крим» передало ТОВ
«Атлантіс» на реалізацію коньяк.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до пп.14.1.202 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України продаж
(реалізація) товарів - будь-які
операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими господарськими,
цивільно-правовими договорами, які
передбачають передачу прав власності
на такі товари за плату або компенсацію
незалежно від строків її надання, а
також операції з безоплатного надання
товарів.

Не вважаються продажем товарів
операції з надання товарів у межах
договорів комісії (консигнації),
поруки, схову (відповідального
зберігання), доручення, довірчого
управління, оперативного лізингу
(оренди), інших цивільно-правових
договорів, які не передбачають
передачі прав власності на такі товари.

Таким чином, передача Комітентом
(позивачем по справі) Комісіонеру
товару, необхідного останньому для
виконання обов'язку перед третьою
особою за укладеним
зовнішньоекономічним договором,
продажем товару не являється та не може
оподатковуватись ПДВ за ставкою 20%.

Розділом 4 договору визначені розмір та
порядок сплати Комітентом комісійної
винагороди Комісіонеру.

В свою чергу, в розділі 5 договору
визначений порядок розрахунків між
сторонам. Зокрема, у п. 5.2 договору
встановлено, що Комісіонер перераховує
кошти, отримані від Покупців
(нерезидентів) Комітенту у валюті
експортного контракту, укладеного
Комісіонером з покупцем (нерезидентом)
протягом 15-ти банківських днів після
надходження валюти на рахунок
Комісіонера, виходячи з вартості
експортованого товару, підтвердженої
вантажною митною декларацією.

Як свідчать матеріали справи, 24.12.2008р.
між ТОВ «Атлантіс» (Продавець) та ЗАТ
«Вінімпорт» (Російська Федерація)
(Покупець) був укладений контракт № 2412/1
EXP, відповідно до п.1.1 якого ТОВ
«Атлантіс» (Продавець) поставить, а ЗАТ
«Вінімпорт» (Покупець) придбає на
умовах FCA - склад м.Сінельникове
(Інкотермс 2000, Публікація Міжнародної
торгівельної палати № 560) та оплатить
алкогольну продукцію.

Згідно з п.1.2 договору найменування,
кількість, асортимент та ціна Товару
зазначаються в специфікації до цього
Контракту, яка є невід'ємною його
частиною.

Відповідно до п.1.3 договору
вантажоодержувачем за зазначеним
контрактом є ЗАТ «Вінімпорт», Росія,
302008, м. Орел, вул. Машиностроітельна,
буд.17.

Згідно з п.2.1 договору сума цього
Контракту складає 10000000 доларів США.
Ціна Товару вказана на умовах
постачання - FCA - склад м.Сінельникове у
відповідності до Інкотермс
2000(Публікація Міжнародної
торгівельної палати № 560). До ціни
Товару включається закупівельна ціна,
упаковка, маркування акцизними
марками, вартість митного оформлення
на території країни Продавця,
завантаження на транспортний засіб.

Відповідно до п.3.1 договору оплата за
Контрактом здійснюється банківським
переказом за реквізитами, зазначеними
в Контракті.

Згідно з п.3.2 договору умови та строки
оплати за кожною партією товару, що
поставляється, в межах цього Контракту
узгоджуються сторонами,
відображаються в Специфікації на
постачання.

Відповідно до п.3.2.1 договору попередня
оплата 100 % вартості партії товару
здійснюється протягом 14 робочих днів
до дати відвантаження Товару, при цьому
Товар має бути ввезений на умовах цього
контракту на митну територію РФ не
пізніш ніж 180 днів з моменту оплати
товару Покупцем.

Згідно з п.3.3 договору валюта контракту
- долари США.

Відповідно до п.3.4 договору валюта
платежу - долари США.

Згідно з п.3.5 договору днем оплати
вважається день надходження грошових
коштів на рахунок Продавця.

Відповідно до п.4.1 договору базис
постачання: FCA - склад м.Сінельникове, у
відповідності до Інкотермс 2000
(Публікація Міжнародної торгівельної
палати №560). Постачання вважається
виконаним після того, як вантаж
завантажено на транспортний засіб, що
підтверджується відміткою в митних
документах.

Згідно з п.4.6 договору сторони
визначили, що право власності на кожну
Партію товару, що постачається, яка є
предметом цього контракту, переходить
від Продавця Покупцеві на дату
постачання до місця призначення на
умовах «FCA - склад м.Сінельникове», що
підтверджується відміткою в
товаросупровідних та митних
документах.

Відповідно до додаткової угоди від
18.08.2011 року до контракту № 2412/1 EXP від
24.12.2008 року, укладеної між ТОВ
«Атлантіс» та ЗАТ «Вінімпорт»,
визначено, що поставка товару згідно
специфікації № 53 поставляється ТОВ
«Атлантіс» на адресу ЗАТ «Вінімпорт»
згідно договору комісії № 0106 від 01.06.2011
року, укладеного між ТОВ «Алеф-Виналь
Крим» та ТОВ «Атлантіс» (а.с.73).

Відповідно до додаткової угоди від
28.08.2010 року до контракту № 2412/1 EXP від
24.12.2008 року, укладеної ТОВ «Атлантіс» та
ЗАТ «Вінімпорт» п.1.1 контракту
викладено в наступній редакції: «За цим
Контрактом Продавець поставить, а
Покупець придбає на умовах FCA - склад
м.Сінельникове, FCA - склад смт.Багерове
(Інкотермс 2000, Публікація Міжнародної
торгівельної палати № 560) та оплатить
алкогольну продукцію.

Пункт 2.1 контракту викладено в
наступній редакції: «Загальна сума
цього Контракту складає 10000000,00 доларів
США. Ціна Товару вказана на умовах
постачання - FCA - склад м.Сінельниково, FCA
- склад смт. Багерове у відповідності до
Інкотермс 2000 (Публікація Міжнародної
торгівельної палати № 560). До ціни
Товару включається закупівельна ціна,
упаковка, маркування акцизними
марками, вартість митного оформлення
на території країни Продавця,
завантаження на транспортний засіб.

Пункт 4.1 контракту викладено в
наступній редакції: «Базис постачання:
- склад м.Сінельникове, - склад смт.
Багерове у відповідності до Інкотермс
2000(Публікація Міжнародної
торгівельної палати № 560). Постачання
вважається виконаним після того, як
вантаж завантажено на транспортний
засіб, що підтверджується відміткою в
митних документах.

Пункт 4.6 контракту викладено в
наступній редакції: «сторони
визначили, що право власності на кожну
Партію товару, що постачається, яка є
предметом цього контракту, переходить
від Продавця Покупцеві на дату
постачання до місця призначення на
умовах «FCA - склад м.Сінельникове», «FCA -
склад смт. Багерове», що
підтверджується відміткою в
товаросупровідних та митних
документах.

Пункт 5.2.3 контракту викладено в
наступній редакції: «Прийняти
продукцію на умовах «FCA - склад
м.Сінельникове», «FCA - склад смт.
Багерове» та документи, передані
Продавцем.

Таким чином, судом встановлено, що в
серпні 2011 року ТОВ «Атлантіс» було
зобов'язано здійснити реалізацію
коньяку на адресу ЗАТ «Вінімпорт», яке
ТОВ «Атлантіс», в свою чергу, отримало
від ТОВ «Алеф-Виналь-Крим» згідно
договору комісії №0106 від 01.06.2011 року,
укладеного між ТОВ «Алеф-Виналь Крим»
та ТОВ «Атлантіс».

Судом встановлено, що в серпні 2011 року
на виконання договору комісії на
продаж № 0106 від 01.06.2011 року ТОВ
«Атлантіс» за дорученням ТОВ
«Алеф-Виналь - Крим» здійснено чергове
відвантаження продукції на експорт, що
підтверджується вантажно-митною
декларацією № 600100003/2011/002212.

Судом встановлено, що в графі 9
вантажно-митної декларації зазначено
відомості про комісіонера, що уклав
зовнішньоекономічний договір
(контракт) - ТОВ «Атлантіс» та вчинено
запис «Див. доп.», а в доповненні до ВМД
№ 600100003/2011/002212 наведено відомості про
комітента - ТОВ «Алеф-Виналь - Крим», АР
Крим, Ленінський район, смт. Багерове,
вул.Одеська, 30.

Судом встановлено, що на
вищезазначеній вантажно-митній
декларації зроблено надпис про
фактичне вивезення експортованої
підакцизної продукції за межі митної
території України, який засвідчено
підписом відповідальної посадової
особи та гербовою печаткою митного
органу.

Суд зазначає, що здійснення ТОВ
«Атлантіс» за дорученням ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» постачання
продукції на експорт ЗАТ «Вінімпорт»
підтверджується також міжнародною
товарно-транспортною накладною CMR А №
0099433, копія якої знаходиться в
матеріалах справи.

Проаналізувавши вищевикладене, судом
встановлено, що вищевказана
вантажно-митна декларація форми МД-2 №
600100003/2011/002212 є такою, що належно
оформлена та засвідчує вивезення
(експортування) алкогольних напоїв, які
є предметом договору № 0106 від 01.06.2011
року та контракту № 2412/1 EXP від 24.12.2008
року.

Відповідно до п. 189.4. ст. 189 Податкового
кодексу України базою оподаткування
для товарів/послуг, що
передаються/отримуються у межах
договорів комісії (консигнації),
поруки, довірчого управління, є
вартість постачання цих товарів,
визначена у порядку, встановленому
статтею 188 цього Кодексу.

Дата збільшення податкових зобов'язань
та податкового кредиту платників
податку, що здійснюють
постачання/отримання товарів/послуг у
межах договорів комісії (консигнації),
поруки, доручення, довірчого
управління, інших цивільно-правових
договорів та без права власності на
такі товари/послуги, визначається за
правилами, встановленими статтями 187 і
198 цього Кодексу.

В той же час, згідно п. 189.6 ст. 189
Податкового кодексу України норми
пунктів 189.3 - 189.5 цієї статті не
поширюються на операції з
експортування товарів за межі митної
території України або з ввезення на
митну територію України товарів у
межах зазначених договорів.

Крім того, ст. 195 Податкового Кодексу
України визначені операції, що
підлягають оподаткуванню за нульовою
ставкою.

Відповідно до п. п. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195
Податкового Кодексу України за
нульовою ставкою оподатковуються
операції з експорту товарів (супутніх
послуг), якщо їх експорт підтверджений
митною декларацією, оформленою
відповідно до вимог митного
законодавства.

Отже, операції з вивезення (експорту)
товарів платником податку за межі
митної території України підлягають
оподаткуванню податком на додану
вартість за нульовою ставкою за умови
наявності у платника податку належно
оформленої митної декларації, що
засвідчує їх вивезення (експортування).

Експортні операції алкогольних напоїв
та тютюнових виробів засвідчуються
п'ятим аркушем ("примірник для
декларанта") вантажної митної
декларації форми МД-2 (МД-3), що є її
складовою частиною, виданого митним
органом під час здійснення митного
оформлення експорту підакцизної
продукції. До п'ятого аркуша ("примірник
для декларанта") вантажної митної
декларації також прирівняно аркуш 3/8
("примірник для декларанта"). На цьому
примірнику митним органом за
зверненням платника податку
вчиняється напис про фактичне
вивезення експортованої підакцизної
продукції за межі митної території
України, який засвідчується підписом
відповідальної посадової особи і
гербовою печаткою митного органу.
Такий напис вчиняється митним органом
лише після одержання від митного
органу, розташованого на митному
кордоні України, через який
здійснювалося вивезення підакцизної
продукції, офіційного повідомлення про
фактичне вивезення цієї продукції за
межі митної території України у
повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу II
Інструкції про порядок заповнення
вантажної митної декларації,
затвердженої наказом Державної митної
служби України від 9 липня 1997 року N 307,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 24 вересня 1997 р. N 443/224, при
декларуванні товарів, що переміщуються
за зовнішньоекономічним договором
(контрактом) та пов'язаним з ним
договором комісії, укладеним між
резидентами, у графі 9 зазначаються
відомості про комісіонера, що уклав
зовнішньоекономічний договір
(контракт), і вчиняється запис "Див.
доп.", а в доповненні наводяться
відомості про комітента.

При декларуванні товарів, що
переміщуються за зовнішньоекономічним
договором (контрактом) та пов'язаним з
ним договором комісії, укладеним між
резидентами, у графі 9 зазначаються
відомості про комісіонера, що уклав
зовнішньоекономічний договір
(контракт), і вчиняється запис "Див.
доп.", а в доповненні наводяться
відомості про комітента. У графі 28
"Фінансові та банківські відомості" ВМД
наводяться відповідно до умов
зовнішньоекономічного договору
(контракту) фінансові та банківські
відомості про особу, що здійснює
розрахунки за зовнішньоекономічним
договором (контрактом). Пунктом 8
Положення N 574 встановлено, що ВМД,
заповнена у звичайному порядку,
вважається оформленою за наявності на
всіх її аркушах відбитка особистої
номерної печатки посадової особи
митниці, що здійснила митне оформлення
товарів і транспортних засобів.

Порядок заповнення та подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затверджено наказом
ДПА України № 41 від 25.01.2011р. «Про
затвердження форм та порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану
вартість», зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 16 лютого
2011р. за N 197/18935 (далі - Порядок).

Відповідно до п.п. 3.1. п. 3 розділу V
зазначеного Порядку, у рядках 1 - 6
колонки А декларації вказуються
загальні обсяги постачання звітного
періоду, які оподатковуються за
основною ставкою, за нульовою ставкою,
звільнені від оподаткування
відповідно до статті 197 розділу V
Кодексу, тимчасово звільнені від
оподаткування відповідно до
підрозділу 2 розділу XX Кодексу,
звільнені від оподаткування
відповідно до міжнародних договорів
(угод), та обсяги постачання, що не є
об'єктом оподаткування відповідно до
статті 196 розділу V Кодексу, та ті, що не
оподатковуються у зв'язку з
визначенням місця постачання послуг за
межами митної території України
відповідно до пунктів 186.2, 186.3 статті 186
розділу V Кодексу або постачання послуг
за межами митної території України.

Відповідно до п.п. 3.3. п. 3 розділу V
Порядку у рядку 2 вказуються обсяги
постачання, що оподатковуються за
нульовою ставкою, окремо експортні
(рядок 2.1) відповідно до вимог підпункту
195.1.1 пункту 195.1 статті 195 розділу V
Кодексу, окремо інші операції (рядок 2.2)
відповідно до вимог підпунктів 195.1.2,
195.1.3 пункту 195.1 статті 195, пункту 211.1
статті 211 розділу V та пункту 8
підрозділу 2 розділу XX Кодексу.

Як свідчать матеріали справи, на
підставі вказаних норм права, ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» подало до ДПІ у
Ленінському районі АР Крим декларацію
з ПДВ за серпень 2011р. з визначеною сумою
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість.

У рядку 2.1 Розділу I "Податкові
зобов'язання" даної декларації, ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» були зазначені
обсяги постачання по операції з
експорту алкогольних напоїв за
вантажно-митною декларацією
№600100003/2011/002212, які підлягали
оподаткуванню за нульовою ставкою за
п.п. 195.1.1 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу
України, у розмірі 367 452,00 грн.

На підтвердження операції, яка є
підставою для оподаткування операції
за нульовою ставкою податку, додано
вантажну митну декларацію №
600100003/2011/002212 від 18.08.2011р., за якою було
здійснено експорт алкогольних напоїв.
Зазначена декларація у графі 9 містить
помітку «Див. доп.» та відповідно це
саме доповнення. Так відповідно до
графи 9 з урахуванням доповнення,
контрактоутримувачем та власником
товару, що експортується за даною ВМД,
зазначено саме ТОВ «Алеф-Виналь-Крим»,
графа 31 даної ВМД (з урахуванням
доповнення) містить перелік товарів, що
експортуються із вказівкою, що
виробником даних товарів є ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим». Так само, дана
декларація містить відмітку та підпис
відповідальної особи митного органу,
затверджений гербовою печаткою, якій
засвідчує, що товари, задекларовані у
даній ВМД вивезено за межі митної
території України у повному обсязі.

Суд вважає необґрунтованими доводи ДПІ
про те, що наявність у графі 9 ВМД
відомостей про комісіонера, що уклав
зовнішньоекономічний договір
(контракт), та запису «Див. доп.», де в
доповненні наводяться відомості про
комітента, не дає права ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» вважати себе
експортером, тому що відповідно до ч. 2
ст. 1016 Цивільного кодексу України за
договором, укладеним з третьою особою,
комісіонер набуває права навіть тоді,
коли комітент був названий у договорі
або прийняв від третьої особи
виконання договору.

При цьому суд виходить з наступного.

Ч. 2 ст. 1016 Цивільного кодексу України
дійсно визначає, що за договором,
укладеним з третьою особою, комісіонер
набуває права навіть тоді, коли
комітент був названий у договорі або
прийняв від третьої особи виконання
договору, але ця норма стосується
набуття прав за зовнішньоекономічним
договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
зовнішньоекономічну діяльність" №959-XII
від 16.04.1991р., з наступними змінами і
доповненнями, експорт (експорт товарів)
- продаж товарів українськими
суб'єктами зовнішньоекономічної
діяльності іноземним суб'єктам
господарської діяльності (у тому числі
з оплатою в негрошовій формі) з
вивезенням або без вивезення цих
товарів через митний кордон України,
включаючи реекспорт товарів.

Проте, жодною нормою Закону України
"Про зовнішньоекономічну діяльність"
не встановлено обов'язковості продажу
товарів іноземним суб'єктам
господарської діяльності самим
продавцем без можливості доручення
такого продажу комісіонеру.

Та обставина, що реалізований ТОВ
«Атлантіс» за зовнішньоекономічним
договором, укладеним в рамках договору
комісії, належав на праві власності ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим», підтверджується
матеріалами справи та не
заперечувалася відповідачем.

Більше того, майно, придбане
комісіонером за рахунок комітента, є
власністю комітента (ст. 1018 ЦК України).

В свою чергу, відповідно до ст. 1013 ЦК
України комітент повинен виплатити
комісіонерові плату в розмірі та
порядку, встановлених у договорі
комісії. Якщо договором комісії розмір
плати не визначений, вона виплачується
після виконання договору комісії
виходячи із звичайних цін за такі
послуги.

З аналізу вказаних норм слідує, що
комісіонер не є власником грошових
коштів, які він отримує у зв'язку з
продажем товарів комітента, оскільки
товар йому не належить, а є власником
лише комісійної винагороди, яка йому
сплачується комітентом.

Наявними в матеріалах справи
банківськими виписками
підтверджується перерахування ТОВ
«Атлантіс» позивачу отриманих від
покупця за зовнішньоекономічним
контрактом - ЗАТ «Вінімпорт» коштів в
оплату отриманих партій алкогольної
продукції.

З матеріалів справи слідує, що ТОВ
«Атлантіс» був складений звіт
комісіонера за період з 01.08.2011 р. по
31.08.2011 р., затверджений позивачем по
справі, та яким була визначена
комісійна винагорода, підписаний
сторонами акт приймання-передачі
виконаних робіт за договором комісії №
0106 від 01.06.2011р., а також в матеріалах
справи містяться докази сплати
позивачем ТОВ «Атлантіс» відповідної
комісійної винагороди.

Таким чином, оскільки операції з
надання позивачем алкогольної
продукції комісіонеру в межах договору
комісії не передбачає передачу права
власності на цю продукцію, зазначена
діяльність не підпадає під визначення
"поставка", як помилково вважає
відповідач.

За таких обставин, суд вважає
правомірним відображення позивачем
спірної господарської операції не як
поставка, а як експортна операція, а
також правомірним оподаткування даної
операції з вивезення товарів за ВМД
600100003/2011/002212 відповідно до пп. 195.1.1 п. 195.1
ст. 195 Податкового кодексу України за
нульовою ставкою, тож викладені в акті
перевірки ДПІ у Ленінському районі АР
Крим від 20.10.2011р. висновки про те, що ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» не включило до
об'єкту оподаткування за ставкою 20 %
відвантаження товару на митній
території України ТОВ «Атлантіс» за
договором комісії на суму 367452,00 грн., а
безпідставно відобразило як експортні
операції, є протиправними.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
зобов'язує органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадових осіб діяти лише в межах
повноважень та у спосіб, передбачені
Конституцією та законами України.

Таким чином, суд вважає, що податкові
повідомлення-рішення ДПІ в Ленінському
районі АР Крим від 06.03.2013 №, від
08.04.2013 №, від 15.05.2013 № та від
03.06.2013 № про зменшення ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» розміру від'ємного
значення суми ПДВ на 1146206,00 грн.
винесене відповідачем у порушення
вимог податкового законодавства та
всупереч фактичним обставинам справи,
а тому позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України, у зв'язку з
чим суд вважає необхідним стягнути з
Державного бюджету на користь позивача
судові витрати зі сплати судового
збору в розмірі 2146,00 грн..

Під час судового засідання, яке
відбулось 15.01.2014 року, були оголошені
вступна та резолютивна частини
постанови. Відповідно до ст. 163 КАСУ
постанову складено у повному обсязі
складено 20.01.2014 року.

Керуючись ст.ст. 94, 160-163, 167 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Ленінському районі АР Крим ДПС від
06.03.2013 № про зменшення ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» розміру від'ємного
значення суми ПДВ на 1146206,00 грн.

3. Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Ленінському районі АР Крим ДПС від
08.04.2013 № про зменшення ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» розміру від'ємного
значення суми ПДВ на 1146206,00 грн.

4. Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Ленінському районі АР Крим ДПС від
15.05.2013 № про зменшення ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» розміру від'ємного
значення суми ПДВ на 1146206,00 грн.

5. Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Ленінському районі АР Крим ДПС від
03.06.2013 № про зменшення ТОВ
«Алеф-Виналь-Крим» розміру від'ємного
значення суми ПДВ на 1146206,00 грн.

6. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Алеф-Виналь-Крим» (АР Крим, Ленінський
район,смт. Багерове, вул. Одеська, буд.30,
) витрати зі сплати
судового збору у сумі 2146,00 грн.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Калініченко Г.Б.