Справа № 813/1074/13-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2014 р. м. Київ
К/800/54266/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко
Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Золочівської
районної державної адміністрації
Львівської області про визнання
незаконним та скасування
розпорядження, зобов'язання вчинити
дії, стягнення компенсації за час
вимушеного прогулу за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2013
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Золочівської
районної державної адміністрації
Львівської області, в якому просив
визнати незаконним та скасувати
розпорядження голови Золочівської
районної державної адміністрації
Львівської області № 2/к від 02 січня 2013
року в частині звільнення його з посади
начальника відділу освіти
райдержадміністрації, зобов'язати
голову Золочівської районної
державної адміністрації Львівської
області винести розпорядження про
звільнення його з посади начальника
відділу освіти райдержадміністрації
за переведенням, зобов'язати голову
Золочівської районної державної
адміністрації Львівської області
винести розпорядження про прийняття
його на посаду начальника Управління з
питань освіти, молоді та спорту
Золочівської районної державної
адміністрації Львівської області за
переведенням, зобов'язати відповідача
скасувати запис у його трудовій книжці
про звільнення у зв'язку з ліквідацією
відділу освіти та внести запис про
звільнення за переведенням, стягнути з
відповідача компенсацію в розмірі
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу до моменту винесення судового
рішення у справі.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
року, в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та ухвалити нове судове рішення про
задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів касаційної
скарги зазначив, зокрема, що
оскаржуваним розпорядженням
відповідача від 02 січня 2013 року № 2/к
його було звільнено з посади
начальника відділу освіти
райдержадміністрації з грубим
порушенням вимог законодавства,
оскільки при впорядкуванні трудових
відносин, пов'язаних з ліквідацією
відділу освіти Золочівської районної
державної адміністрації Львівської
області, відповідач мав керуватись
нормами ч. 4 ст. 36 Кодексу законів про
працю України та одночасно з
повідомленням про звільнення
запропонувати позивачеві обійняти
посаду начальника Управління з питань
освіти, молоді та спорту Золочівської
районної державної адміністрації
Львівської області, яке, на переконання
позивача, стало правонаступником
ліквідованого структурного підрозділу
райдержадміністрації. Проте,
відповідачем було прийнято рішення про
звільнення позивача без переведення на
іншу роботу за наявністю такої
можливості, що призвело до порушення
трудових прав останнього.

Перевіривши доводи касаційної скарги
та правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах, встановлених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Проте, оскаржувані рішення судів
першої та апеляційної інстанцій не
відповідають вказаним вимогам закону.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що розпорядженням голови
Золочівської районної державної
адміністрації Львівської області «Про
впорядкування структури районної
державної адміністрації» від 31 жовтня
2012 року № 586 ліквідовано, зокрема,
відділ освіти райдержадміністрації,
поклавши його функції на Управління з
питань освіти, молоді та спорту
райдержадміністрації.

31 жовтня 2012 року начальник відділу
освіти Золочівської районної
державної адміністрації Львівської
області ОСОБА_4 був ознайомлений з
попередженням про можливе вивільнення
31 грудня 2012 року згідно ст. 49-2 Кодексу
законів про працю України у зв'язку із
впорядкуванням структури районної
державної адміністрації відповідно до
ст.ст. 5, 6, 44, 47 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації», ст. 9
Закону України «Про державну службу»,
постанови Кабінету Міністрів України
від 18 квітня 2012 року № 606 «Про
затвердження рекомендаційних
переліків структурних підрозділів
обласної, Київської та
Севастопольської міської, районної, в
містах Києві та Севастополі державних
адміністрацій», Типового положення про
службу персоналу державного органу,
органу влади Автономної Республіки
Крим або їх апарату, затвердженого
наказом Національного агентства
України з питань державної служби від 05
березня 2012 року № 45, розпорядження
голови Львівської обласної державної
адміністрації від 29 жовтня 2012 року
№749/0/5-12.

У зв'язку із ліквідацією відділу освіти
Золочівської районної державної
адміністрації Львівської області з 01
січня 2013 року відповідачем, згідно
пропозиції про переведення від 28
грудня 2012 року № 7085/1.14-2, запропоновано
ОСОБА_4 зайняти посаду «заступника
начальника управління, начальника
відділу дошкільної, позашкільної та
загальної середньої освіти управління
з питань освіти, молоді та спорту
Золочівської районної державної
адміністрації Львівської області». На
даній пропозиції про переведення
позивач здійснив помітку з проханням
перевести його на посаду начальника
Управління з питань освіти, молоді та
спорту райдержадміністрації.

У зв'язку із відсутністю письмової
згоди ОСОБА_4 про переведення на
запропоновану посаду, першим
заступником голови Золочівської
районної державної адміністрації
Львівської області винесено
розпорядження № 2-к від 02 січня 2013 року
«Про звільнення з роботи працівників
райдержадміністрації», згідно з яким у
відповідності до п. 1 ст. 40 Кодексу
законів про працю України ОСОБА_4
звільнено з посади начальника відділу
освіти райдержадміністрації 02 січня 2013
року у зв'язку з ліквідацією відділу
освіти райдержадміністрації.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що за відсутності згоди позивача
обійняти запропоновану йому посаду
заступника начальника управління,
начальника відділу дошкільної,
позашкільної та загальної середньої
освіти управління з питань освіти,
молоді та спорту Золочівської районної
державної адміністрації Львівської
області останнього правомірно та у
спосіб, передбачений діючим
законодавством, звільнено із займаної
посади на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу
законів про працю України у зв'язку з
ліквідацією відділу освіти
райдержадміністрації.

Проте, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України такі
висновки судів попередніх інстанцій
вважає передчасними, оскільки,
всупереч вимогам статей 11, 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення судів прийняті по
недостатньо з'ясованим і перевіреним
обставинам справи, що мають значення
для її правильного вирішення.

Суспільні відносини, які охоплюють
діяльність держави щодо створення
правових, організаційних, економічних
та соціальних умов реалізації
громадянами України права на державну
службу регулює Закон України «Про
державну службу», згідно з положеннями
ст. ст. 9, 30 якого правовий статус
окремих категорій державних
службовців регулюється Конституцією
України, спеціальними законами та
Кодексом законів про працю України.

Відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів
про працю України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно з положеннями ст. 40 Кодексу
законів про працю України звільнення з
підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6
цієї статті, допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу.

Встановлена законодавством можливість
ліквідації державної установи
(організації) з одночасним створенням
іншої, яка буде виконувати
повноваження (завдання) установи, що
ліквідується, не виключає, а передбачає
зобов'язання роботодавця (держави) по
працевлаштуванню працівників
ліквідованої установи.

Статтею 49-2 Кодексу законів про працю
України встановлено, що про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці. Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації.

Таким чином, виходячи з нормативного
тлумачення частини першої статті 40,
частин першої та третьої статті 49-2
Кодексу законів про працю України
можна дійти висновку, що власник або
уповноважений ним орган одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
зі змінами в організації виробництва і
праці зобов'язаний запропонувати
працівникові всі наявні вакантні
посади, які він може обіймати
відповідно до своєї кваліфікації.

Проте, розглянувши даний трудовий спір
та дійшовши висновку про неможливість
переведення позивача на іншу роботу,
суд першої інстанції не повно з'ясував
обставини справи щодо того, чи мали
місце у відповідача зміни в
організації виробництва і праці, та чи
мав власник, або уповноважений ним
орган можливість перевести позивача з
його згоди на роботу за відповідною
професією в цій же установі, чи не
користувався позивач переважним
правом на залишення на роботі.

Суди, не досліджуючи питання щодо
наявності інших вакантних посад, які
відповідно до своєї кваліфікації міг
обіймати ОСОБА_4, встановили, що йому
була запропонована лише посада
заступника начальника управління,
начальника відділу дошкільної,
позашкільної та загальної середньої
освіти управління з питань освіти,
молоді та спорту Золочівської районної
державної адміністрації Львівської
області, від якої позивач відмовився,
та не врахували, що позивач просив
перевести його на посаду начальника
Управління з питань освіти, молоді та
спорту райдержадміністрації.

Таким чином, судами попередніх
інстанцій з достатньою повнотою не
було з'ясовано чи збереглась посада,
яку займав позивач, не перевірено
доводи позивача стосовно того, що коло
функціональних обов'язків, які він
виконував на посаді начальника відділу
освіти Золочівської районної
державної адміністрації Львівської
області, збереглось у начальника
новоствореного Управління з питань
освіти, молоді та спорту
райдержадміністрації.

Згідно з ч. 1 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин, оскільки судами
першої та апеляційної інстанцій
допущено порушення норм
процесуального права, зокрема статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи,
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 08 квітня 2013
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 жовтня 2013 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: З оригіналом згідно
помічник судді
Н.В. Мостова Я.Л. Іваненко
М.І. Мойсюк В.В. Тракало