Справа № 826/17532/13-а
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24 січня 2014 року 14 год. 45
хв. № 826/17532/13-а

Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Данилишин В.М.
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Національної акціонерної
компанії "Надра України" до державного
реєстратора прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області Борисенко Євгенії
Миколаївни та реєстраційної служби
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області про
визнання протиправним і скасування
рішення відповідача-1 та зобов'язання
відповідача-2 вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 05 листопада 2013 року
надійшов позов Національної
акціонерної компанії "Надра України"
(також далі - позивач, НАК "Надра
України") до державного реєстратора
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Полтавського міського
управління юстиції Полтавської
області Борисенко Євгенії Миколаївни
(також далі - відповідач-1) та
реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області (також далі -
відповідач-2) про визнання протиправним
та скасування рішення відповідача-1 від
28 серпня 2013 року № 5355225 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень (також далі - оскаржуване
рішення), а також зобов'язання
відповідача-2 зареєструвати за
позивачем право власності на
адміністративну будівлю, розташовану
за адресою: Полтавська область, місто
Полтава, вулиця Маршала Бірюзова, 7
(також далі - адміністративна будівля).

В обґрунтування позову представник
позивача зазначила, що оскаржуване
рішення є протиправним та підлягає
скасуванню, оскільки прийняте
відповідачем-1 безпідставно, що є
порушенням чинного законодавства.

Ухвалою суду від 07 листопада 2013 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

У ході судового розгляду справи
представники позивача підтримали
позов та просили задовольнити його
повністю.

Відповідач-1 не визнала позов та
просила відмовити у його задоволенні
повністю з підстав, зазначених у
письмових запереченнях проти позову,
поданих до суду через канцелярію 22
листопада 2013 року.

Представник відповідача-2 у судові
засідання не прибув, хоча про дати, час
та місце судового розгляду справи
відповідач-2 повідомлений належним
чином, заява про розгляд справи за
відсутності його представника до суду
не надійшла.

Враховуючи викладене та зважаючи на
достатність наявних у матеріалах
справи доказів для розгляду та
вирішення справи по суті, у судовому
засіданні 02 грудня 2013 року судом,
згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(також далі - КАС України), прийнято
рішення про подальший розгляд та
вирішення справи у порядку письмового
провадження.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 07 серпня 2013 року звернувся до
відповідача-2 з відповідною заявою із
метою проведення державної реєстрації
права власності на адміністративну
будівлю.

Оскаржуваним рішенням відповідач-1
відмовив позивачу у проведенні
вказаної реєстрації у зв'язку з тим, що
подані документи не відповідають
вимогам або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Суд не погоджується з доводами
представників позивача щодо наявності
підстав для визнання протиправним та
скасування оскаржуваного рішення,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів та аналізу наступних
положень і обставин.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4, ч.
1 ст. 5, ч.ч. 1, 2, 13 ст. 15, ч. 1 ст. 19 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" (також далі - Закон; у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), цей Закон
регулює відносини, пов'язані з
державною реєстрацією прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Державний реєстр
прав) - єдина державна інформаційна
система, що містить відомості про права
на нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Нерухоме майно - земельні ділянки, а
також об'єкти, розташовані на земельній
ділянці, переміщення яких неможливе
без їх знецінення та зміни призначення.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

У Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: підприємства як
єдині майнові комплекси, житлові
будинки, будівлі, споруди (їх окремі
частини), квартири, житлові та
нежитлові приміщення.

Державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених ст. 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Орган державної реєстрації прав,
державні реєстратори зобов'язані
надати до відома заявників інформацію
про необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Порядок державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, а також
порядок надання інформації з
Державного реєстру прав встановлює
Кабінет Міністрів України.

Державна реєстрація прав проводиться
на підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що
підтверджують виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно,
поданих органу державної реєстрації
прав разом із заявою.

Згідно з п.п. 1, 4, 7, 10, 16, 23, 26, 27 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703 (також далі - Порядок
№ 703), цей Порядок визначає процедуру
проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень (далі - державна реєстрація
прав), перелік документів, необхідних
для її проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна.

У Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, які розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: на підприємство як
єдиний майновий комплекс, житловий
будинок, будівлю, споруду або їх окремі
частини, квартиру, житлове та нежитлове
приміщення.

Для проведення державної реєстрації
прав заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву про
державну реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Заява про державну реєстрацію
подається щодо кожного об'єкта
нерухомого майна окремо.

Заявник разом із заявою про державну
реєстрацію подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові необхідні
для такої реєстрації документи,
визначені цим Порядком, їх копії,
документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав, та документ про сплату
державного мита.

За результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Документи, необхідні для проведення
державної реєстрації, що подані з
порушенням вимог, установлених
законом, цим Порядком та іншими
нормативно-правовими актами, є
підставою для зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію або відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, а не для відмови в прийнятті
заяви про державну реєстрацію.

Для проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є: 1) укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно, чи його дублікат; 2)
свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; 3) свідоцтво
про право на спадщину, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; 4) свідоцтво
про придбання майна з прилюдних торгів
(аукціонів) та свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів (аукціонів),
якщо прилюдні торги (аукціони) не
відбулися, видані нотаріусом, чи їх
дублікати; 5) свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
державним реєстратором відповідно до
цього Порядку; 6) свідоцтво про право
власності, видане органом приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді; 7) свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком; 8) рішення про
закріплення нерухомого майна на праві
оперативного управління чи
господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;
9) державний акт на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою; 10) рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно; 11)
ухвала суду про затвердження (визнання)
мирової угоди; 12) заповіт, яким
встановлено сервітут на нерухоме
майно; 13) закон, яким встановлено
сервітут на нерухоме майно; 14) рішення
уповноваженого законом органу
державної влади про повернення об'єкта
нерухомого майна релігійній
організації; 15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність; 16)
інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

З аналізу викладених положень
вбачається, що обов'язковою умовою для
проведення державної реєстрації права
власності на нерухоме майно є
наявність та подання до реєстрації
документу, який підтверджує
виникнення, перехід або припинення
права власності на нерухоме майно, а
також інших документів, визначених
Порядком № 703.

З наявної у матеріалах справи копії
картки прийому заяви від 07 серпня 2013
року № 4816739 вбачається, що
позивачем для проведення державної
реєстрації права власності на
адміністративну будівлю подано копії
таких документів: паспорту особи, яка
подає заяву та документи, довіреності
на ім'я такої особи; технічного
паспорту адміністративної будівлі;
постанови Кабінету Міністрів України;
наказу; рішення Господарського суду
Полтавської області від 22 листопада 2010
року; довідки позивача; виписки з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
далі - ЄДРПОУ); наказу; розпорядження;
довідки з ЄДРПОУ.

У ході судового розгляду справи
відповідач-1 пояснила, що позивачу
відмовлено у державній реєстрації
права приватної власності на
адміністративну будівлю у зв'язку з
тим, що для проведення вказаної
реєстрації не подано документу, який би
підтвердив державну реєстрацію права
власності на адміністративну будівлю
на підставі рішення Господарського
суду Полтавської області від 22
листопада 2010 року у справі № 25/138, яким
відмовлено у задоволені позову
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Промислово-енергетична компанія
"Гермес" (також далі - ТОВ "ПЕК "Гермес")
про визнання дійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна від 19
листопада 2008 року № 19/11 (також далі -
договір № 19/11) та визнання права
власності на нерухоме майно -
адміністративну будівлю.

Зокрема, зі змісту зазначено судового
рішення вбачається, що 19 листопада 2008
року між ТОВ "ПЕК "Гермес" та дочірнім
підприємством НАК "Надра України"
"Полтаванафтогазгеологія" (також далі -
ДП НАК "Надра України"
"Полтаванафтогазгеологія") укладено
договір № 19/11, за умовами якого
продавець зобов'язався передати у
власність покупця нерухоме майно -
адміністративну будівлю, яка є
власністю ДП НАК "Надра України"
"Полтаванафтогазгеологія".

При цьому, на виконання постанови
Кабінету Міністрів України від 17
серпня 2000 року № 1273 "Питання
Національної акціонерної компанії
"Надра України" (також далі - Постанова
№ 1273) майно, у тому числі
адміністративна будівля державного
геологічного підприємства
"Полтаванафтогазгеологія", передано до
статутного (складеного) капіталу НАК
"Надра України" з наступним
перетворенням державного геологічного
підприємства
"Полтаванафтогазгеологія" у ДП НАК
"Надра України"
"Полтаванафтогазгеологія".

Згідно з п. 5.2 статуту ДП НАК "Надра
України" "Полтаванафтогазгеологія",
майно, право користування яким
передане дочірньому підприємству як
внесок до статутного фонду, є власністю
засновника - НАК "Надра України".

Таким чином, адміністративна будівля є
власністю НАК "Надра України" і тільки
дійсний власник майна має право на
укладення договору щодо відчуження
нерухомого майна.

Відповідно до п.п. 1, 16, 20, 21 статуту НАК
"Надра України", затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 вересня 2000 року № 1460, НАК "Надра
України" утворена на виконання Указу
Президента України від 14 червня 2000 року
№ 802 "Про заходи щодо підвищення
ефективності управління
підприємствами в галузі геології і
розвідки надр".

Засновником НАК "Надра України" є
держава в особі Кабінету Міністрів
України.

Майно НАК "Надра України" складається з
основних засобів, обігових коштів,
акцій (часток, паїв) у статутному
(складеному) капіталі господарських
товариств, а також інших активів,
відображених у бухгалтерському
балансі НАК "Надра України".

Майно НАК "Надра України" формується за
рахунок: майна, переданого засновником
до статутного капіталу НАК "Надра
України"; продукції, виробленої НАК
"Надра України" у результаті
провадження власної господарської
діяльності, майна та майнових прав,
набутих у процесі господарської
діяльності; доходів, отриманих у
результаті провадження господарської
діяльності, включаючи доходи, отримані
від реалізації цінних паперів і
корпоративних прав, провадження
господарської діяльності дочірніми
підприємствами та доходів (дивідендів)
від володіння корпоративними правами
та цінними паперами; коштів, майнових і
немайнових прав, цінних паперів, іншого
майна, що надходять від оплати акцій;
майна, що не увійшло до статутного
капіталу НАК "Надра України", та
передане засновником на праві
господарського відання; кредитів,
позик; майна, отриманого в найм
(користування); іншого майна, набутого
на законних підставах.

Згідно з п. 4 Постанови № 1273, до
статутного фонду НАК "Надра України"
передано майно, зокрема, державного
геологічного підприємства
"Полтаванафтогазгеологія" з наступним
його перетворенням у дочірнє
підприємство НАК "Надра України".

На виконання Постанови № 1273 складено
акти передавання-приймання державного
геологічного підприємства
"Полтаванафтогазгеологія" до складу
НАК "Надра України" від 15 травня 2001 року
№ 1 та № 2.

Однак, зі змісту вказаних актів
передавання-приймання та самої
Постанови № 1273 не вбачається, яке саме
майно передано до статутного фонду НАК
"Надра України" (не міститься переліку).

Крім того, представниками позивача не
надано суду доказів, на підставі яких
можливо встановити факт того, що
адміністративна будівля включена до
складу статутного фонду позивача та є
його власністю.

Вище зазначене судове рішення, яким не
визнано дійсним договір № 19/11, за
переконанням суду, не є прямим та
беззаперечним доказом того, що
власником адміністративної будівлі є
позивач, оскільки, резолютивна частина
вказаного рішення не містить висновків
щодо наявності/відсутності у позивача
будь-яких прав на адміністративну
будівлю.

Відповідно до абзаців 1, 4 розділу І
Методичних рекомендацій щодо
державної реєстрації прав власності на
об'єкти нерухомого майна на підставі
рішень судів, затверджених наказом
Міністерства юстиції України від 26
травня 2009 року № 914/5, рішення судів про
визнання права власності на об'єкти
нерухомого майна, про встановлення
факту права власності на об'єкти
нерухомого майна, про передачу
безхазяйного нерухомого майна до
комунальної власності є
правовстановлювальними документами,
на підставі яких проводиться державна
реєстрація прав власності на об'єкти
нерухомого майна.

Державна реєстрація прав на нерухоме
майно має здійснюватися у
відповідності до резолютивної частини
рішення суду.

Згідно з п. 50 Порядку № 703, для
проведення державної реєстрації прав з
видачею свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у зв'язку з внесенням
до статутного (складеного) капіталу
(статутного фонду) юридичної особи
нерухомого майна заявник, крім
документів, що зазначені у п.п. 27 - 29 і 31
цього Порядку, подає органові
державної реєстрації прав акт
приймання-передачі об'єкта нерухомого
майна або інший документ, що
підтверджує факт передачі такого майна
до статутного (складеного) капіталу
(статутного фонду) юридичної особи.

У разі коли внесення нерухомого майна
до статутного (складеного) капіталу
(статутного фонду) юридичної особи
здійснюється іншою юридичною особою,
заявник, крім документів, що зазначені
в абзаці 1 цього пункту, подає органові
державної реєстрації прав рішення про
внесення нерухомого майна до
статутного (складеного) капіталу
(статутного фонду) юридичної особи,
прийняте уповноваженим органом
управління такої юридичної особи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), свідоцтво про
право власності на нерухоме майно, що
підтверджує виникнення права
власності при здійсненні державної
реєстрації прав на нерухоме майно,
видається: юридичним особам у разі
внесення до статутного фонду
(статутного або складеного капіталу)
об'єктів нерухомого майна їх
засновниками (учасниками).

Суд вважає безпідставними та
необґрунтованими твердження
представників позивача стосовно того,
що в оскаржуваному рішенні протиправно
не міститься обґрунтування того, у чому
саме полягає невідповідність поданих
позивачем документів вимогам або
неможливість встановлення
відповідності заявлених прав
документам, що їх посвідчують, а також
стосовно того, що в оскаржуваному
рішенні не зазначено способу усунення
такої невідповідності та не надано
позивачу переліку додаткових
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації права власності
на адміністративну будівлю, оскільки,
положеннями законодавства не
встановлено обов'язок державного
реєстратора щодо зазначення у рішенні
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень вище переліченої
інформації.

Зокрема, згідно з п. 4 ч. 1, ч.ч. 2, 3 ст. 24
Закону (у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин), у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

За наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, зазначених у п.п.
4, 52-56 ч. 1 цієї статті, не позбавляє
заявника права повторно звернутися із
заявою за умови усунення перешкод для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень.

Крім того, відповідно до додатку 8 до
наказу Міністерства юстиції України
від 26 грудня 2011 року № 3601/5 "Про
затвердження форм рішень державного
реєстратора прав на нерухоме майно та
вимог до їх оформлення", у рішенні про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень зазначаються підстави для
відмови у державній реєстрації прав та
їх обтяжень відповідно до ст. 24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" із зазначенням вичерпного
переліку обставин, які стали
передумовою для їх застосування.

Тобто, положеннями вказаного наказу
також не передбачено обов'язку щодо
зазначення у рішенні про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень доводів на обґрунтування
підстав для відмови у державній
реєстрації прав та їх обтяжень, а також
способу їх усунення.

Таким чином, проаналізувавши викладені
положення та обставини, суд прийшов до
висновку про відсутність підстав для
визнання протиправним та скасування
оскаржуваного рішення.

Також у суду відсутні підстави для
задоволення вимоги про зобов'язання
відповідача-2 зареєструвати за
позивачем право власності на
адміністративну будівлю, оскільки, як
чітко передбачено ч. 4 ст. 9 Закону,
державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6
ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі викладених положень та
обставин суд прийшов до висновку, що
позов Національної акціонерної
компанії "Надра України" до державного
реєстратора прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області Борисенко Євгенії
Миколаївни та реєстраційної служби
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області про
визнання протиправним і скасування
рішення відповідача-1 та зобов'язання
відповідача-2 вчинити певні дії є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню
повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єктів владних повноважень та
відсутністю з їх сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову Національної акціонерної
компанії "Надра України".

Копії постанови направити (вручити)
сторонам (їх уповноваженим
представникам) у порядку та строки,
встановлені ст. 167 КАС України.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин