Справа № 2а-216/10
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Львів

23 січня 2014 р.
Справа № 9104/24566/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Клюби В. В.

суддів:
Рибачука А. І., Яворського І. О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Хустського
районного суду Закарпатської області
від 03 березня 2010 року по справі №2а -
1692/12 за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Вишківської селищної ради
Закарпатської області про скасування
рішення, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Хустського
районного суду Закарпатської області з
адміністративним позовом до
Вишківської селищної ради
Закарпатської області і просила
скасувати рішення виконавчого
комітету Вишківської селищної ради
народних депутатів від 25 травня 1984
року, згідно з яким оформлено право
власності на домоволодіння по АДРЕСА_1,
як колгоспний двір, головою якого є
ОСОБА_2.

На обґрунтування позовних вимог
посилається на ті обставини, що ОСОБА_2
не може претендувати на спадщину, так
як будинок по АДРЕСА_1 побудовано не у
шлюбі батька з нею, а у першому шлюбі з
її (позивача) матір'ю. Батько позивача
помер у 1982 році, а сама ОСОБА_2 не
прийняла спадщини та не переоформила
вказане домогосподарство. Станом на
день винесення спірного рішення,
ОСОБА_3 досягла віку 61 рік і була
пенсіонером, а тому втратила зв'язок з
колгоспним двором.

Постановою Хустського районного суду
Закарпатської області від 03 березня 2010
року в задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Вишківської селищної
ради Закарпатської області про
скасування рішення відмовлено.

Позивач не погодилася з таким судовим
рішенням суду першої інстанції і
оскаржила його в апеляційному порядку
до Львівського апеляційного
адміністративного суду. Посилаючись у
апеляційній скарзі на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати оскаржувану постанову суду і
направити справу до суду першої
інстанції на новий судовий розгляд.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
посиланням на ті обставини, що про
порушення свого права дізналася в ході
розгляду цивільної справи, тому
безпідставним є висновок суду першої
інстанції щодо пропуску нею строку
звернення до суду. Судом першої
інстанції не були враховані її доводи,
що на день прийняття відповідачем
оспорюваного рішення ОСОБА_2 досягла
пенсійного віку, а також була
неписьменною.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, в
судове засідання не прибула, а також не
направив представника відповідач, хоча
сторони належним чином та у
встановленому законом порядку були
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання. При цьому, від осіб,
які беруть участь у справі, відсутні
клопотання про розгляд справи за їх
участю.

У зв'язку з цим справу розглянуто
відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
в порядку письмового провадження на
підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні в справі матеріали
та докази, перевіривши доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване судове
рішення та умотивовуючи свої висновки,
суд першої інстанції виходив з того, що
в судовому засіданні не здобуто
доказів, які б заперечили
правомірність прийняття відповідачем
зазначеного рішення. Також, як зазначає
суд першої інстанції, позивач
дізналася про порушення свого права у
2007 році, а за захистом свого права
звернулася після спливу встановленого
законом річного строку.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам особи, яка
подала апеляційну скаргу, колегія
суддів апеляційного суду виходить із
наступного.

Як було встановлено судом та
підтверджено матеріалами, рішенням
виконавчого комітету Вишківської
селищної Ради народних депутатів від 25
травня 1984 року оформлено право
власності на домоволодіння по АДРЕСА_1
за колгоспним двором, головою якого є
ОСОБА_2 в цілому, про що було вирішено
видати свідоцтво про право власності.

Згідно ст. 3 Кодексу адміністративного
судочинства України справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень;
суб'єкт владних повноважень - орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Статтями 2, 4, 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено завдання адміністративного
судочинства та порядок реалізації
права на судовий захист у сфері
публічно правових відносин. Зокрема,
завданням адміністративного
судочинства України є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб у
сфері публічно правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень при здійсненні ними
владних управлінських функцій. Кожна
особа має право в порядку,
встановленому Кодексом
адміністративного судочинства
України, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією або бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушено
її права та інтереси і на вказаний спір
поширюється юрисдикція
адміністративних судів. Тобто,
адміністративним судам підсудні
публічно правові спори, крім спорів,
для яких законом встановлений інший
порядок судового вирішення.

Крім цього, статтею 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
із здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій.

Тобто, завдання адміністративного
судочинства обумовлюються його
особливостями, які відрізняють його
від інших видів судочинства.

Разом з цим, завданням цивільного
судочинства, відповідно до ст. 1
Цивільного процесуального кодексу
України є своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України в
порядку цивільного судочинства суди
розглядають справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових правовідносин, а
також справи інших правовідносин,
окрім випадків, якщо розгляд таких
справ проводиться за правилами іншого
судочинства.

Зміст та спрямованість правосуддя
випливає із обов'язку держави по
забезпеченню прав і свобод людини.
Завдання будь - якого судочинства
відображає його спрямованість, тобто
кінцеву мету.

Стаття 162 Кодексу адміністративного
судочинства України визначає
повноваження адміністративного суду
при вирішенні справи і передбачає
зміст постанови суду у разі
задоволення адміністративного позову.

Проте, виходячи із змісту пред'явленого
позову, характеру спірних
правовідносин, а також викладеного у
позовній заяві і адресованого суду
прохання процесуально - правового
характеру, колегія суддів вважає, що
позивач звернулася до суду за захистом
своїх майнових прав та інтересів, які
порушені оскаржуваним рішенням.

Крім цього, пред'являючи вимогу про
скасування рішення суб'єкта владних
повноважень, позивач тим самим оспорює
і майнові інших осіб, які на підставі
оскаржуваного рішення набули у
власність майно і право на яке в
подальшому може перейти в порядку
спадкування.

Тобто, позивач звернулася до суду з
позовом з приводу порушеного та
оспорюваного права, що виникає із
житлових правовідносин, бажаним для
позивача результатом є захист
приватного інтересу, а відтак даний
спір не є публічно - правовим.

Таким чином дана заява не підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Колегія суддів апеляційного суду з
урахуванням встановлених судом
обставин справи та доказів, вважає, що
суд першої інстанції, не дотримався
зазначених вимог.

Згідно із ст. 203 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова суду першої інстанції
скасовується в апеляційному порядку і
провадження у справі закривається з
підстав, встановлених ст. 157 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 157 ч. 1 п. 1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд закриває провадження у справі,
якщо справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

На підставі встановлених судом
обставин справи, виходячи із
системного аналізу змісту
вищевказаних правових норм, колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку, що постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню, а
провадження у даній адміністративній
справі відповідно до ст. 157 ч. 1 п. 1
Кодексу адміністративного судочинства
України - закриттю.

Керуючись ст. ст. 157, 195, 197, 199, 203, 205, 206, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Хустського районного суду
Закарпатської області від 14 червня 2012
року по справі №2а - 1692/12 скасувати, а
провадження у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Вишківської селищної ради
Закарпатської області про скасування
рішення - закрити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
ухвали особам, які беруть участь у
справі і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
А. І.
Рибачук

І. О.
Яворський