Справа № 826/19500/13-а
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
в порядку письмового провадження
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Маруліної Л.О., вирішив у письмовому
провадженні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 до Державної
інспекції сільського господарства в м.
Києві провизнання дій неправомірними,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з
позовом до Державної інспекції
сільського господарства в м. Києві
(далі - відповідач) про:
- визнання дій неправомірними,
- визнання нечинним акту № 203 від 05.11.2013
р., складеного державним інспектором
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 11.12.2013 р. відкрито
провадження у справі та призначено
судовий розгляд справи.
В судове засідання 13.01.2014 р. сторони
прибули. З урахуванням вимог ст. ст. 41,
122, частини шостої ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в судовому засіданні суд
дійшов до висновку про розгляд справи у
письмовому провадженні.
Позивач позов підтримує в повному
обсязі. Позовні вимоги вмотивовує тим,
що відповідачем складено Акт
обстеження земельної ділянки від 05.11.2013
р. з численними порушеннями, а саме:
обстеження ділянки проводилось
одноособово, без виїзду на місце, без
зазначення підстави для проведення
обстеження, невірно вказано площу
земельної ділянки, без зазначення
вчиненого правопорушення, невірно
вказано цільове призначення земельної
ділянки, за відсутності підписів
Відповідач проти позову заперечує з
підстав, викладених в письмових
запереченнях від 24.12.2013 р. та пояснень,
наданих в судових засіданнях. Звертає
увагу, що обстеження земельної ділянки
проводилось виключно для
підтвердження самовільного зайняття
земельної ділянки чи його спростування
на виконання повідомлення
Апеляційного суду міста Києва від
16.10.2013 р. Крім того, акт перевірки не є
рішенням суб'єкта владних повноважень
в розумінні ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не зумовлює виникнення
будь-яких прав і обов'язків для осіб,
робота (діяльність) яких перевірялась,
тому його висновки не можуть бути
предметом спору.

Дослідивши наявні матеріали справи,
суд встановив, що в провадженні
Апеляційного суду міста Києва
перебувала цивільна справа за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дарницького районного суду Києва від 25
вересня 2012 року у справі за позовом
Заступника прокурора Дарницького
району м. Києва в інтересах Київської
міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя
особа: Державна інспекція сільського
господарства в м. Києві про звільнення
самовільно зайнятої земельної ділянки,
приведення земельної ділянки в
придатний стан та відшкодування шкоди.

Апеляційним судом міста Києва при
розгляді справи зобов'язано Державну
інспекцію сільського господарства в м.
Києві провести перевірку порядку
використання ОСОБА_2 та ОСОБА_1
земельної ділянки площею 0,21 га, що
розташована по АДРЕСА_1, з
встановленням меж даної земельної
ділянки із зазначенням відповідних
власників, та 16.10.2013 р. надіслано
Державній інспекції сільського
господарства в м. Києві відповідне
повідомлення.

На виконання вимог Апеляційного суду
міста Києва відповідачем 05.11.2013 р.
проведено обстеження земельної
ділянки, яка знаходиться по вул.
Батуринській, 12 у Дарницькому районі м.
Києва, та складено Акт обстеження
земельної ділянки. Встановлено, що
станом на 05.11.2013 р. гр. ОСОБА_1 продовжує
самовільно займати земельну ділянку,
площею орієнтовно 0,21 га за адресою: вул.
Батуринська, 12, м. Київ, під
розташування підсобного господарства.

Проаналізувавши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають до задоволення з
таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 188 Земельного
кодексу України державний контроль за
використанням та охороною земель
здійснюється центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері здійснення державного
нагляду (контролю) в агропромисловому
комплексі, а за додержанням вимог
законодавства про охорону земель -
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів.

Аналогічне положення викладено в
статті 5 Закону України "Про державний
контроль за використанням та охороною
земель" та статті 19 Закону України «Про
охорону земель», відповідно до яких
державний контроль за використанням та
охороною земель усіх категорій та форм
власності здійснює центральний орган
виконавчої влади, який забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
нагляду (контролю) в агропромисловому
комплексі.

Державна інспекція сільського
господарства України
(Держсільгоспінспекція України)
відповідно до Положення про Державну
інспекцію сільського господарства
України, затвердженого Указом
Президента України від 13 квітня 2011 року
N 459/2011, є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра аграрної політики та
продовольства України (далі - Міністр),
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері нагляду
(контролю) в агропромисловому
комплексі.

Держсільгоспінспекція України та її
посадові особи в межах своїх
повноважень відповідно до п. 5
Положення мають право, в тому числі:

складати акти перевірок, протоколи про
адміністративні правопорушення та
розглядати відповідно до
законодавства справи про
адміністративні правопорушення,
давати обов'язкові для виконання
приписи (розпорядження), а також
подавати в установленому
законодавством порядку до відповідних
органів матеріали перевірок для
притягнення винних осіб до
відповідальності;

безперешкодно обстежувати в
установленому законодавством порядку
підприємства, установи та організації
усіх форм власності, що перебувають у
власності та користуванні юридичних і
фізичних осіб, для проведення
перевірок з питань, що належать до
компетенції Держсільгоспінспекції
України;

Головні та провідні спеціалісти, які
безпосередньо здійснюють державний
нагляд (контроль), є одночасно
державними інспекторами сільського
господарства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

В той же час, суд звертає увагу, що
відповідно до правової позиції
Верховного Суду України (ухвала від 24
вересня 2013 року за позовом відкритого
акціонерного товариства
Енергопостачальна компанія
«Миколаївобленерго» до Державної
екологічної інспекції в Миколаївській
області про визнання дій
протиправними) акт перевірки не є
рішенням суб'єкта владних повноважень
в розумінні статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не зумовлює виникнення
будь-яких прав і обов'язків для осіб,
робота (діяльність) яких перевірялася,
тому його висновки не можуть бути
предметом спору. Відсутність спірних
відносин, в свою чергу, виключає
можливість звернення до суду, оскільки
відсутнє право, що підлягає судовому
захисту. Акт перевірки є носієм
доказової інформації про виявлені
контролюючим органом порушення вимог
законодавства суб'єктами
господарювання, документом, на
підставі якого приймається відповідне
рішення контролюючого органу, а тому
оцінка акта (в тому числі й оцінка дій
службових осіб контролюючого органу
щодо його складання, викладення у ньому
висновків перевірки) може бути надана
судом при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акта, або у випадку
можливого використання такого акта, як
доказу вчинення правопорушення при
розгляді відповідного спору.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Згідно з приписами частини 1 статті 55
Конституції України, пункту 2
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України № 9-зп від
25 грудня 1997 року (справа за зверненням
жителів міста Жовті Води) будь-яка
особа має право звернутись до суду,
якщо її права порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

Відповідно до частини 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України захист прав,
свобод та інтересів осіб завжди є
наступним, тобто передбачає наявність
встановленого судом факту їх
порушення.

Отже, право на судовий захист має лише
та особа, яка є суб'єктом (носієм)
порушених прав, свобод чи інтересів.
Тож для того, щоб особі було надано
судовий захист, суд встановлює, чи
особа дійсно має порушене право,
свободу чи інтерес, і це право, свобода
чи інтерес порушені відповідачем.

Відтак, судом не встановлено наявності
порушеного права позивача у
публічно-правових відносинах, що є
підставою для відмови в задоволенні
позовних вимог.

Таким чином, на підставі встановлених
фактичних обставин справи, суті
позовних вимог, Окружний
адміністративний суд міста Києва
дійшов висновку про те, що в даній
адміністративній справі позивачем не
доведено існування факту порушення
його законних прав та інтересів, що є
самостійною підставою для відмови в
задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем в даній адміністративній
справі доведено відсутність
порушеного права позивача у
публічно-правових відносинах.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість позовних вимог
позивача та відсутність підстав для їх
задоволення.

Керуючись статтями 2, 69-71, 94, 158, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_1 до Державної інспекції
сільського господарства в м. Києві про
визнання дій неправомірними та
визнання нечинним акту № 203 від 05.11.2013
р., складеного державним інспектором
Семенюком І.Д., повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова відповідно до
частини першої ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
набирає законної сили.

Головуючий суддя Маруліна Л.О.