Справа № 2-а-302/10/2103
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2013-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2013 р.Справа № 2-а-302/10/2103

Категорія: 10.3.1 Головуючий в 1
інстанції: Соловйов Віктор
Валентинович

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді - Димерлія О.О.

судді - Єщенка О.В.

судді - Домусчі С.Д.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Великолепетиському районі Херсонської
області на постанову
Великолепетиського районного суду
Херсонської області від 16 листопада 2010
року, у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Великолепетиському районі Херсонської
області про визнання бездіяльності
протиправною, зобовязання здійснити
перерахунок та стягнення недоплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги як дитині війни, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Великолепетиського
районного суду Херсонської області від
16 листопада 2010 року позов задоволено
частково. Визнано неправомірною
бездіяльність УПФУ в
Великолепетиському районі Херсонської
області. Зобовязано УПФУ в
Великолепетиському районі Одеської
області здійснити нарахування та
виплату позивачу щомісячну державну
соціальну допомогу, як дитині війни,
згідно ст.6 ЗУ "Про соціальний захист
дітей війни", у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, за періоди: з 09 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2008 року у розмірі 1685
грн., 30 коп. В іншій частині позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
просить скасувати оскаржуване судове
рішення та постановити нове про
відмову в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши
доповідача, вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
вважає, що остання не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є
пенсіонером та на нього
розповсюджується дія Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" від
19.11.2004 року.

Згідно зі ст. 6 вказаного Закону, дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищується на 30%
мінімальної пенсії за віком.
Мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09 липня 2003
року і дорівнює прожитковому мінімуму
для осіб, які втратили працездатність.

Стосовно позовних вимог за 2006 рік, суд
звертає увагу на те, що відповідно до
вимог ст. 110 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік»від
20 грудня 2005 року (із змінами, внесеними
19 січня 2006 року), зазначене підвищення
пенсій в 2006 році повинно було
запроваджуватись поетапно за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі згідно з порядком,
який мав бути визначений Кабінетом
Міністрів України та погоджений
Комітетом Верховної Ради України з
питань бюджету. Оскільки Кабінет
Міністрів України в 2006 році так і не
визначив порядку виплати 30% надбавки до
пенсії «дітям війни», то вимоги
позивача, які стосуються 2006 року,
задоволенню не підлягають.

Вирішуючи справу по суті суд першої
інстанції вірно застосував рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року №6-рп/2007 у справі щодо
відповідності положень ст. 29, 36, ч. 2 ст.
56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, п.п. 7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30,
39, 41, 43, 44, 45, 46 ст. 71, ст. 98, 101, 103, 111 Закону
України "Про державний бюджет України
на 2007 рік" (справа про соціальні права
громадян), зокрема, п.12, ст. 71 та ст. 111
Закону України "Про державний бюджет
України на 2007 рік" визнані
неконституційними.

З цих підстав, судова колегія
погоджується з висновком суду про те,
що вказані положення Закону України
"Про державний бюджет України на 2007 рік"
не можуть бути застосовані, оскільки
вони суперечать нормам Конституції
України про недопустимість звуження
змісту та обсягу існуючих прав і свобод
при прийнятті нових законів або
внесенні змін до існуючих законів (ч. 3
ст. 22 Конституції України).

Враховуючи рішення Конституційного
Суду України №6-рп/2007 (справа про
соціальні гарантії громадян), від 09
липня 2007 року, позивач мав право на
підвищення пенсії саме з цієї дати. За
таких підстав, колегія суддів вважає,
що права позивача підлягають захисту з
09 липня 2007 року.

Стосовно позовних вимог за 2008 рік, то
відповідно до п.2 п. 41 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни»змінено та викладено у наступній
редакції: «Дітям війни (крім тих, на
яких поширюється дія Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року №10-рп/2008 року, вище
вказані зміни визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), а тому пенсійний
орган мав діяти відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Правові підстави для вирішення
позовних вимог, які стосуються 2008 року
є аналогічними 2007 року, тому з 22.05.2008
року по 31.12.2008 року (в межах позову)
позивач мав право на перерахунок
підвищення у розмірі 30% надбавки до
мінімальної пенсії за віком, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти у цих виплатах.

Стосовно позовних вимог за 2009 рік, то
відповідно до ст. 71 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2009 рік", КМУ
надано право у 2009 році встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Статтею 70 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2010 рік", КМУ надано
право у 2010 році встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Вказані норми передбачають
встановлення в абсолютних сумах
розмірів лише тих виплат, вихідним
критерієм розрахунку яких є розмір
мінімальної заробітної плати.
Відповідно її дія не поширюється на
спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Отже, оскільки у 2009, 2010 роках зміни до
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" не вносились та її
дія не зупинялась, то нарахування та
виплата у 2009 та 2010 роках "дітям війни"
підвищення до пенсії або щомісячного
грошового довічного утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, повинні
здійснюватися відповідно до норм
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни".

Доводи апеляційної скарги про
невизначеність законодавства з
питання, яким саме органом (Пенсійним
фондом або іншим органом), за рахунок
яких коштів і джерел та в якому
процедурному порядку здійснюється
призначення і виплата підвищення до
пенсії дітям війни, колегія суддів
вважає необґрунтованими, оскільки
Пенсійний фонд України діє у
відповідності до Положення «Про
Пенсійний фонд України»і здійснює свої
повноваження на підставі п. 15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку територіальні
управління. Відповідно до Закону
України «Про загальнообовязкове
державне пенсійне страхування»,
рішення щодо призначення,
донарахування, перерахунок пенсії
приймаються територіальними органами
Пенсійного фонду України за місцем
проживання пенсіонерів.

Беручи до уваги посилання відповідача
в апеляційній скарзі на те, що поняття
«мінімальна пенсія за віком», про яке
йдеться в ст. 28 Закону України «Про
загальнообовязкове державне пенсійне
страхування», застосовується виключно
для визначення пенсій, що
призначаються лише за цим Законом і не
стосується «дітей війни»відповідно до
ст. 6 Закону, колегія суддів зазначає, що
вони є безпідставними та
необґрунтованими. Положення ст. 28
Закону України «Про
загальнообовязкове державне пенсійне
страхування» не є перешкодою для
застосування даної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
до обрахування інших пенсій чи доплат
повязаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого ч. 1 вказаної статті,
мінімального розміру пенсії за віком.

Однак, погодитися з датою початку
проведення перерахунку пенсії,
вказаною позивачу неможливо, оскільки
шестимісячний строк для звернення до
суду слід застосовувати у кожному
випадку порушення права позивача,
тобто відносно кожного місяця, в якому
порушувалось його право на отримання
підвищеної пенсії.

Позивач звернувся до суду з позовом 16
листопада 2010 року, та враховуючи
положення ст. 99 КАС України, ним
порушено строк для звернення до суду за
захистом порушених прав. Відповідно до
ст. 100 КАС України, пропущення строку
звернення до суду є підставою для
залишення адміністративного позову
без розгляду.

Посилання позивача на юридичну
необізнаність не вказує на поважність
причин пропуску строку звернення до
суду. За таких підстав, апеляційний суд
вважає, що права позивача підлягають
захисту з 16 листопада 2010 року, тобто в
межах шестимісячного строку звернення
до суду з адміністративним позовом.

Що стосується позовних вимог про
зобов'язання в подальшому нараховувати
щомісячну допомогу як дитині війни, то
в цій частині позовні вимоги також не
підлягають задоволенню, оскільки
відповідно до частини 1 ст. 2 КАС України
захист прав, свобод та інтересів осіб
передбачає наявність встановленого
факту їх порушення.

Крім того, суд апеляційної інстанції не
погоджується із визначенням судом
першої інстанції конкретної суми для
виплати.

Відповідно до положеннь ст.ст. 21, 105, 162
КАС адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні правовідносини, суд
першої інстанції повинен був лише
визнати такі дії незаконними і
зобов'язати відповідача діяти
відповідно до закону, а не ухвалювати
рішення про стягнення конкретних сум,
тому рішення суду в цій частині
підлягає зміні.

Визначення конкретних сум нарахувань
відноситься до повноважень органів
Пенсійного фонду України.

Враховуючи, що судом першої інстанції
правильно по суті вирішено справу, але
із помилковим застосуванням норм
процесуального права, суд апеляційної
інстанції вважає, що рішення суду
першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 100, 195, 197, п.2 ч.1 ст. 198, п.1
ч.1 ст. 201, ст. ст. 205, 207, 254 КАС України, суд,
-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Великолепетиському районі Херсонської
області залишити без задоволення.

Постанову Великолепетиського
районного суду Херсонської області від
16 листопада 2010 року змінити, виклавши
резолютивну частину в наступній
редакції:

«Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Великолепетиському
районі Херсонської області провести
перерахунок та забезпечити проведення
виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії,
згідно ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
за період з 04 травня 2010 року по 04
листопада 2010 року включно.

В іншій частині позову відмовити».

Постанова апеляційного суду є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Доповідач, суддя:

Судді: