Справа № 2а-2635/09/2770
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" січня 2014 р. м. Київ
К-37811/10

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

на постанову Окружного
адміністративного суду м.Севастополя
від 19.02.2010

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 22.09.2010

у справі 2а-2635/09/2770

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
Нахімовському районі м.Севастополя

про визнання незаконними дій з
анулювання реєстрації платника ПДВ,
скасування анулювання реєстрації та
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Севастополя
від 19.02.2010, залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 22.09.2010, в
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
прийняти нове про задоволення позовних
вимог про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення від
19.02.2009 № /0, незаконними дій з
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість 31.12.2008.
Посилається на порушення судами норм
матеріального права: п. 25.3 Положення
про реєстрацію платників податку на
додану вартість, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 01.03.2000 № 79 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 03.04.2000 за № 208/4429,
наголошуючи на тому, що за відсутності
обставин, перерахованих у цьому пункті,
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість
здійснюється на дату подачі заяви; п. 9.8
ст. 9 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР,
зазначаючи, що сума товарних залишків
недоведена доказами: документами,
розрахунками; ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
№ 168/97-ВР, п.п. 1.20.10 п. 1.20 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР,
зазначаючи, що податковим органом не
вказано про те, що зобов'язання
розраховані виходячи із звичайних цін,
які визначені за правилами п. 1.20 ст. 1
цього Закону, а податкові зобов'язання -
визначені за процедурою, передбаченою
п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ
за непрямими методами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інтонацій
встановлено, що підставою для
визначення відповідачем позивачеві за
податковим повідомленням-рішенням від
19.02.2009 № /0 податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 124189 грн. основного
платежу та 24837,8 грн. штрафних
(фінансових) санкцій слугували
висновки перевірки, викладені в акті
від 11.02.2009 № 183/10/17-01/НОМЕР_1, про
порушення вимог п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7, п. 9.8
ст. 9 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР
(далі Закону № 168/97-ВР), що полягало у
заниженні податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за грудень
2008 року внаслідок невизнання умовного
продажу товарів, які знаходяться в
товарних залишках на день анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість, за якими було нараховано
податковий кредит у минулих або
поточному податкових періодах, та
відповідно незбільшення суми
податкових зобов'язань за результатами
податкового періоду, протягом якого
відбулося таке анулювання.

Позивачем 12.12.2008 була подана заява
про право застосування спрощеної
системи оподаткування, обліку та
звітності на 2009 рік., 12.01.2009 - отримано
свідоцтво про сплату єдиного податку
серії «Е»№ 196792.

Позивачем 12.01.2009 подана заява про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість на підставі
п.п. «в» п. 9.8. ст. 9 Закону України «Про
податок на додану вартість» у зв'язку з
тим, що особа, зареєстрована як платник
податку, реєструється як платник
єдиного податку.

Податковий орган анулював
реєстрацію платника податку на додану
вартість з 31.12.2008.

Відповідно до останнього абзацу
п. 9.8 ст. 9 Закону № 168/97-ВР платник
податку, в обліку якого на день
анулювання реєстрації знаходяться
товарні залишки або основні фонди,
стосовно яких був нарахований
податковий кредит у минулих або
поточному податкових періодах,
зобов'язаний визнати умовний продаж
таких товарів за звичайними цінами та
відповідно збільшити суму своїх
податкових зобов'язань за наслідками
податкового періоду, протягом якого
відбувається таке анулювання.

Відповідно до вимог п. 1.18. ст. 1
Закону № 168/97-ВР звичайні ціни
розуміються та застосовуються за
правилами, визначеними пунктом 1.20
статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Своєю чергою, п.п. 1.20.1. п. 1.20 ст. 1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28.12.1994 №
334/94-ВР передбачає: якщо цим пунктом не
встановлено інше, звичайною вважається
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору. Якщо не доведене
зворотне, вважається, що така звичайна
ціна відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Питання відповідності визначених
сторонами договорів поставок цін
товарів рівню справедливих ринкових
цін в цій справі не є спірним, тому
звичайною ціною вважається ціна
товарів, визначена сторонами договорів
поставок, з якої виходив відповідач при
визначенні бази оподаткування
податком на додану вартість.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачем подана податкова
декларація з податку на додану
вартість за грудень 2008 року, в якій не
було збільшено суму податкового
зобов'язання за наслідками податкового
періоду, в якому відбулося анулювання,
при наявних товарних залишках,
стосовно яких був нарахований
податковий кредит у минулих або
поточному податкових періодах.
Наявність товарних залишків
встановлена на підставі податкових
накладних і банківських документів.

За таких обставин, суди дійшли
правильних висновків про правомірне
донарахування позивачеві за
оспорюваним податковим
повідомленням-рішенням суми податку на
додану вартість, що була занижена
останнім внаслідок порушення вимог п.
9.8 ст. 9 Закону № 168/97-ВР.

Суд касаційної інстанції вважає
за правильне погодитися з висновками
судів попередніх інстанцій про
правомірне анулювання відповідачем
реєстрації платника податку на додану
вартість з 31.12.2008.

Відповідно до абзаців 1-3 пункту 25.3
Положення про реєстрацію платників
податку на додану вартість,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
01.03.2000 № 79 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 03.04.2000 за
№ 208/4429 (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) (далі
Положення № 79), за наявності підстав
для анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість орган
державної податкової служби здійснює
таке анулювання на дату подання заяви
або затвердження акта про анулювання
реєстрації, якщо не визначений
граничний термін дії Свідоцтва або
дата втрати особою статусу платника
податку на додану вартість, або коли є
підстави для анулювання до закінчення
терміну дії Свідоцтва.

Таким чином, анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість здійснюється на дату подання
заяви у разі, якщо:

не визначений граничний термін
дії свідоцтва або дата втрати особою
статусу платника податку на додану
вартість;

коли є підстави для анулювання до
закінчення терміну дії Свідоцтва.

Зважаючи на те, що дата втрати
особою статусу платника податку на
додану вартість не визначена,
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість на дату
подання заяви не могла бути здійснена.

Враховуючи наведене, а також
підставу для анулювання реєстрації
платника податку - особа, зареєстрована
як платник податку, реєструється як
платник єдиного податку за заявою про
право застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності на
2009 рік, поданою до початку наступного
звітного (податкового) періоду (2009 рік),
та з огляду на те, що абз. 4 п. 2 Порядку
видачі Свідоцтва про сплату єдиного
податку, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 29.10.1999 № 599 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 02.11.1999 за № 752/4045,
передбачає видачу свідоцтва про сплату
єдиного податку на зазначений в заяві
термін, але в межах календарного року,
який розпочинається з 01.01.2009, суд
касаційної інстанції вважає за
правильне погодитися з висновками
судів попередніх інстанцій про
правомірне анулювання відповідачем
реєстрації платника податку на додану
вартість 31.12.2008, що є останнім днем
звітного періоду, що передував періоду,
в якому позивач перейшов на спрощену
систему оподатковування.

Абзацом 4 пункту 25.3 Положення № 79
передбачено, що при анулюванні
реєстрації останнім податковим
періодом уважається період, який
розпочинається від дня, наступного за
останнім днем попереднього
податкового періоду, та закінчується
днем такого анулювання.

Таким чином, при анулюванні
реєстрації 31.12.2008 останнім податковим
періодом уважається період, який
розпочинається від дня, наступного за
останнім днем попереднього
податкового періоду - 01.12.2008, та
закінчується днем такого анулювання -
31.12.2008.

Зважаючи на викладене, враховуючи
межі перегляду справи судом касаційної
інстанції, визначені у ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, касаційна скарга залишається
без задоволення, оскаржувані судові
рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м.Севастополя
від 19.02.2010 та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 22.09.2010 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою, поданою через Вищий
адміністративний суд України в
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю. І. Цвіркун