Справа № 813/6644/13-а
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/6644/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
Головуючого-судді
за участю секретаря судового засідання
представника відповідача Тістечка Ю.Я.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці
Міндоходів про скасування наказу №759-к
від 01.08.2013 року, поновлення на роботі,-
30 серпня 2013 року на розгляд Львівського
окружного адміністративного суду
надійшла позовна заява ОСОБА_1 до
Львівської митниці про скасування
наказу №759-к від 01.08.2013 року «Про
звільнення ОСОБА_1», поновлення на
роботі на посаді головного інспектора
митного поста «Мостиська» Львівської
митниці та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що ним було подано заяву про
надання відпустки по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, проте його було звільнення із
займаної посади у зв'язку із
скороченням штатів. Вказане на думку
позивача свідчить про протиправність
оскаржуваного наказу та є підставою
для його скасування.
Згідно ухвали судді від 02.09.2013 року,
провадження в адміністративній справі
№813/6644/13-а відкрито та призначено
попереднє судове засідання.
Судом, на підставі статті 55 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у попередньому судовому
засіданні здійснено заміну
відповідача - Львівської митниці на її
правонаступника - Львівську митницю
Ухвалою суду від 16.09.2013 року
адміністративну справу призначено до
судового розгляду.
Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 02.10.2013 року
провадження у даній справі було
зупинено до набрання законної сили
рішенням у справі №813/4063/13-а за позовом
ОСОБА_1 до Львівської митниці про
зобов'язання надати соціальну
відпустку по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

Згідно ухвали суду від 09.12.2013 року,
провадження у справі №813/6644/13-а
поновлено.

Позивачем неодноразово уточнялися
позовні вимоги. Так, у судовому
засіданні 27.01.2014 року позивач у
черговий раз уточнив позовні вимоги та
виклав їх у наступній редакції:

-визнати протиправним та скасувати
наказ Львівської митниці від 01 серпня
2013 року №759-к «Про звільнення ОСОБА_1»;

-поновити ОСОБА_1 з 01.08.2013 року на посаді
головного інспектора митного
оформлення №1 митного поста
«Мостиська» Львівської митниці
Міндоходів.

Таким чином, вбачається, що позивач,
зокрема, відмовився від однієї із
позовних вимог щодо стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу. Уточнені позовні
вимоги були прийняті судом до розгляду.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав повністю, надав
пояснення, аналогічні викладеним у
позовній заяві та уточненнях до неї,
просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечив з підстав, викладених у
письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши і дослідивши подані
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши усі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Частина 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України) визначає, що кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті
17 КАС України, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби.

Статтею 43 Конституції України
регламентовано, що громадянам
гарантується захист від незаконного
звільнення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 17 квітня
2002 року працював у митних органах.
Згідно наказу Державної митної служби
України від 19.10.2010 року №1976-к «По
особовому складу митних органів», за
порушення Присяги державних
службовців, відповідно до пункту 6
частини 1 статті 30 Закону України «Про
державну службу», припинено
перебування на державній службі в
митних органах України ОСОБА_1,
головного інспектора відділу митного
оформлення №1 митного поста
«Мостиська» Львівської митниці.

Наказом Державної митної служби
України від 12 лютого 2013 року №316-к «По
особовому складу митних органів», на
виконання постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 грудня 2011 року у справі №48649/11/9104,
визнано протиправним та скасовано п.1
наказу Державної митної служби України
№1976-к від 19 жовтня 2010 року «По
особовому складу митних органів» в
частині припинення перебування на
державній службі в митних органах
України ОСОБА_1 з 19 жовтня 2010 року та
поновлено останнього на роботі на
посаді головного інспектора відділу
митного оформлення №1 митного поста
«Мостиська» з 19 жовтня 2010 року.

Вищезазначене рішення Державної
митної служби України було оголошено
Львівською митницею наказом від 14
лютого 2013 року №289-к.

Як встановлено судом із матеріалами
справи, однак заперечується самим
позивачем, 17 травня 2013 року ОСОБА_1 було
надіслано рекомендованим листом з
повідомленням про вручення
попередження про майбутнє вивільнення
на підставі пункту 1 частини першої
статті 40 Кодексу законів про працю
України.

З матеріалів справи вбачається що,
наказом Львівської митниці від 01
серпня 2013 року №759-к ОСОБА_1, головного
інспектора відділу митного оформлення
№1 митного поста «Мостиська»
Львівської митниці, звільнено із
займаної посади з 01 серпня 2013 року у
зв'язку із реорганізацією та
скороченням чисельності працівників
Львівської митниці з виплатою вихідної
допомоги у розмірі середньомісячного
заробітку, відповідно до пункту 1
статті 40 Кодексу законів про працю
України. Позивач ознайомлений з
наказом від 01.08.2013 року №759-к - 12.08.2013
року, про що свідчить його підпис під
текстом наказу.

Надаючи правову оцінку
вищезазначеному наказу Львівської
митниці, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 569
Митного кодексу України, працівники
органів доходів і зборів, на яких
покладено виконання завдань,
зазначених у статті 544 цього Кодексу,
здійснення організаційного,
юридичного, кадрового, фінансового,
матеріально-технічного забезпечення
діяльності цих органів, є посадовими
особами. Посадові особи органів
доходів і зборів є державними
службовцями.

При цьому у частині третій цієї статті
визначено, що правове становище
посадових осіб органів доходів і
зборів визначається цим Кодексом, а в
частині, не врегульованій ним, -
законодавством про державну службу та
іншими актами законодавства України.

В свою чергу, стаття 30 Закону України
«Про державну службу» визначає, що крім
загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю України,
державна служба припиняється у разі:
1)порушення умов реалізації права на
державну службу (стаття 4 цього Закону);
2)недотримання пов'язаних із
проходженням державної служби вимог,
передбачених статтями 16 і 161 цього
Закону; 3)досягнення державним
службовцем граничного віку
проходження державної служби (стаття 23
цього Закону); 4)відставки державних
службовців, які займають посади першої
або другої категорії (стаття 31 цього
Закону); 5)виявлення або виникнення
обставин, що перешкоджають перебуванню
державного службовця на державній
службі (стаття 12 цього Закону); 6)відмови
державного службовця від прийняття або
порушення Присяги, передбаченої
статтею 17 цього Закону; 7)притягнення
державного службовця до кримінальної
або адміністративної відповідальності
за корупційні правопорушення,
пов'язані з порушенням обмежень,
передбачених Законом України «Про
засади запобігання і протидії
корупції».

Оскільки позивача було звільнено на
підставі Кодексу законів про працю
України, тому на спірні правовідносини
поширюється положення цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини першої статті 40
Кодексу законів про працю України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Як роз'яснено у пункті 19 Постанови
Пленуму Верховного суду України від 06
листопада 1992 року №9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за пунктом 1 статті 40
Кодексу законів про працю України, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Судом встановлено, що Постановою
Кабінету Міністрів України від 20
березня 2013 року №229 (надалі - Постанова)
територіальні органи Державної
податкової служби та Державної митної
служби реорганізовано шляхом
приєднання до відповідних
територіальних органів Міністерства
доходів і зборів. Згідно даних Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців остаточно
Львівська митниця була припинена 21
серпня 2013 року.

26.04.2013 на виконання пункту 2 постанови
Кабінету Міністрів України від 20.03.2013
року №229 «Про утворення територіальних
органів Міністерства доходів у
зборів», Державною митною службою
України видано наказ №106 «Про
утворення комісій з проведення
реорганізації митниць», яким утворено
комісії з проведення реорганізації
митниць та встановлено тримісячний
строк для проведення реорганізації.

При цьому, пунктом 3 Постанови
визначено територіальні органи
Міністерства доходів і зборів
правонаступниками територіальних
органів Державної податкової служби та
Державної митної служби, що
реорганізуються.

Як вбачається з додатка №2 «Перелік
територіальних органів ДПС та
Держмитслужби, які реорганізуються»
Постанови, Львівська митниця
реорганізована в Львівську митницю
Міндоходів, тобто відповідача у справі.

Проаналізувавши вищевикладене та
враховуючи роз'яснення, які викладені в
пункті 19 Постанови Пленуму Верховного
суду України від 06 листопада 1992 року №9,
суд приходить до висновку, що у даному
випадку відбулася реорганізація
установи, в якій працював позивач -
Львівської митниці у Львівську митницю
Міндоходів, а відтак звільнення його за
пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про
працю України могло мати місце, якщо це
супроводжувалося скороченням
чисельності або штату працівників,
змінами у їх складі за посадами,
спеціальністю, кваліфікацією,
професіями.

Судом встановлено, що на момент
поновлення ОСОБА_1 на посаді на
Львівській митниці діяв штатний розпис
на 2013 рік, який затверджений т.в.о.
голови Держмитслужби України 17 січня
2013 року.

Згідно вищезазначеного штатного
розпису, у відділі митного оформлення
№1 митного поста «Мостиська»
Львівської митниці, в якому працював
позивач, було передбачено 27 посад, з
яких: 1 начальник відділу, 1 заступник
начальника відділу, 5 головних
інспекторів, 15 старших інспекторів та 5
інспекторів.

Водночас, суд зауважує, що ще до
звільнення позивача із займаної посади
заступником Міністра доходів і зборів
України - керівником апарату 07 травня
2013 року затверджено тимчасовий штатний
розпис Львівської митниці Міндоходів
на 2013 рік, відповідно до якого у відділі
митного оформлення №1 митного поста
«Мостиська» Львівської митниці
Міндоходів передбачено 29 посад, з яких:
1 начальник відділу, 1 заступник
начальника відділу, 7 головних
інспекторів, 15 старших інспекторів та 5
державних інспекторів.

Проаналізувавши дані обставини у
справі, суд приходить до висновку, що у
структурному підрозділі Львівської
митниці Міндоходів - відділі митного
оформлення №1 митного поста
Мостиська», в якому працював позивач,
фактичного скорочення чисельності або
штату працівників не відбулося, більше
того, з'ясувалось, що, навпаки,
відбулися зміни у їх складі за
посадами, а саме: збільшилась штатна
чисельність на дві одиниці головних
інспекторів цього структурного
підрозділу, що, у свою чергу, свідчить
про відсутність у відповідача
будь-яких підстав для звільнення
ОСОБА_1 за пунктом 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України.

Відповідно до частини другої статті 40
Кодексу законів про працю України,
звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Це положення законодавства
кореспондується з частиною третьою
статті 49-2 Кодексу законів про працю
України, відповідно до якої, одночасно
з попередженням про звільнення у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці власник або
уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.
При відсутності роботи за відповідною
професією чи спеціальністю, а також у
разі відмови працівника від
переведення на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації
працівник, за своїм розсудом,
звертається за допомогою до державної
служби зайнятості або
працевлаштовується самостійно.

Аналіз вищезазначених норм
законодавства дає підстави суду
зробити висновок, що у випадку
звільнення працівника за пунктом 1
частини першої статті 40 Кодексу
законів про працю України роботодавець
зобов'язаний запропонувати такому
працівнику іншу підходящу роботу, яка б
відповідала його кваліфікації.

Відповідно до наданих у судовому
засіданні пояснень сторін, судом
з'ясовано, що у зв'язку з реорганізацією
Львівської митниці Держмитслужби
України особовий склад Львівської
митниці у травні-липні 2013 року
переведено до Львівської митниці
Міндоходів, тобто у період
реорганізації митниці та з моменту
повідомлення про скорочення позивача
відповідачем видавались накази про
переведення працівників з Львівської
митниці ДМСУ до Львівської митниці
Міндоходів та накази про призначення
на посади інших працівників. Саме це
свідчить, що позиція митниці про
неможливість поновлення через
відсутність вакансій на час проведення
реорганізації і звільнення позивача з
посади у зв'язку з реорганізацією та
скороченням чисельності працівників
не відповідає дійсності. Однак, як
встановлено судом та не заперечувалося
представником відповідача у судовому
засіданні, інша підходяща робота
ОСОБА_1 не пропонувалася, чим порушено
приписи частини другої статті 40 та
частини третьої статті 49-2 Кодексу
законів про працю України.

Крім того, представником відповідача у
судовому засіданні не обґрунтована
неможливість переведення ОСОБА_1 на
будь-яку іншу підходящу роботу, як то
інспектором в інший відділ митного
оформлення, або інший структурний
підрозділ Львівської митниці
Міндоходів.

Отже, при прийнятті рішення судом
враховано, що Львівською митницею не
було виконано вимоги законодавства в
частині процедури звільнення
працівника, оскільки не запропоновано
посаду у Львівській митниці
Міндоходів.

Загалом, доказів того, що Львівська
митниця не мала можливості перевести
працівника з його згоди на іншу роботу
відповідачем не надано, чим порушено
його трудові гарантії як працівника.

За правилами статті 42 Кодексу законів
про працю України, при скороченні
чисельності чи штату працівників у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці переважне право на
залишення на роботі надається
працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається: 1)сімейним - при
наявності двох і більше утриманців;
2)особам, в сім'ї яких немає інших
працівників з самостійним заробітком;
3)працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації; 4)працівникам,
які навчаються у вищих і середніх
спеціальних учбових закладах без
відриву від виробництва; 5)учасникам
бойових дій, інвалідам війни та особам,
на яких поширюється чинність Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»;
6)авторам винаходів, корисних моделей,
промислових зразків і
раціоналізаторських пропозицій;
7)працівникам, які дістали на цьому
підприємстві, в установі, організації
трудове каліцтво або професійне
захворювання; 8)особам з числа
депортованих з України, протягом п'яти
років, з часу повернення на постійне
місце проживання до України;
9)працівникам з числа колишніх
військовослужбовців строкової служби
та осіб, які проходили альтернативну
(невійськову) службу, - протягом двох
років з дня звільнення їх зі служби.

Вищезазначене положення законодавства
кореспондується з частиною другою
статті 49-2 Кодексу законів про працю
України, відповідно до якої, при
вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Системний аналіз наведених норм
Кодексу законів про працю України дає
підстави суду зробити висновок, що при
скороченні чисельності чи штату
працівників роботодавець зобов'язаний
враховувати кваліфікацію і
продуктивність роботи працівника, а
також наявність в нього підстав, що
надають переважне право на залишення
на посаді. У такому випадку, на думку
суду, при скорочені чисельності чи
штату працівників роботодавець
зобов'язаний обґрунтувати причини, з
яких кожен конкретний працівник
підлягає звільненню. Для цього,
наприклад, необхідно створити комісію,
яка повно та всебічно оцінить
кваліфікацію і продуктивність роботи
працівника, дослідить чи є у працівника
перевага в залишенні на роботі, тощо.

У даному випадку, Львівська митниця
Міндоходів та її представник у
судовому засіданні жодним чином не
обґрунтували чому саме ОСОБА_1 був
звільнений у зв'язку із скороченням
чисельності (штату) працівників. Також
відповідач не врахував, що позивач
працює в митних органах з 17 квітня 2002
року, а тому, на переконання суду, має
тривалий безперервний стаж роботи, що
за правилами пункту 3 частини другої
статті 42 Кодексу законів про працю
України надає перевагу при залишенні
на роботі. При цьому, відповідачем не
надано будь-яких доказів, що інші
працівники, яких в період
реорганізації було переведено до
Львівської митниці Міндоходів, мали
переважне право, порівняно з позивачем,
на залишення на роботі.

Крім того, матеріалами справи
підтверджується, що ОСОБА_1 є батьком
двох дітей, знаходиться на обліку в
управлінні соціального захисту
населення і отримує з 28.11.2012 року
допомогу за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Так, постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 01.08.2013 року
в адміністративній справі №813/4063/13-а за
позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці
про зобов'язання надати соціальну
відпустку по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13.11.2013 року, задоволено позовні
вимоги, а саме: зобов'язано Львівську
митницю надати ОСОБА_1 відпустку по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Стаття 179 Кодексу законів про працю
України передбачає, що за бажанням
жінки їй надається відпустка для
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку з виплатою за ці
періоди допомоги відповідно до
законодавства. У разі, якщо дитина
потребує домашнього догляду, жінці в
обов'язковому порядку надається
відпустка без збереження заробітної
плати тривалістю, визначеною у
медичному висновку, але не більш як до
досягнення дитиною шестирічного віку.

Згідно ст.184 Кодексу законів про працю
України, звільнення вагітних жінок і
жінок, які мають дітей віком до трьох
років (до шести років - частина 6 статті
179) з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу не
допускається.

Вищезазначені обставини, на думку суду,
надають ОСОБА_1 переважне право для
залишення на роботі, однак були
безпідставно невраховані Львівською
митницею Міндоходів під час його
звільнення.

Представником відповідача у судовому
засіданні надано суду копію наказу
т.в.о. начальника Львівської митниці
Міндоходів від 13.01.2014 року №24-кв «Про
надання відпустки ОСОБА_1» (виданого на
виконання постанови суду від 01.08.2013
року №813/4063/13-а та із врахуванням
розгляду даної справи), який «набирає
чинності у разі поновлення ОСОБА_1 на
посаді з дати його поновлення».

З приводу тверджень відповідача про те,
що ОСОБА_1 тривалий час не працював в
митних органах, а саме з 19.10.2010 року по
час поновлення 12.02.2013 року, що могло
вплинути на кваліфікаційний рівень
позивача судом відхиляються, оскільки
такі твердження жодними доказами не
підтверджені, при цьому, суд зауважує,
що рівень кваліфікації позивача не був
оцінений шляхом його атестації.

Крім того, на вимогу суду відповідачем
не надано належних доказів отримання
позивачем попередження про наступне
вивільнення, яке надсилалось на його
адресу поштовим відправленням з
повідомленням про вручення, оскільки
на копії такого відсутні будь-які
відмітки (особистий підпис ОСОБА_1) про
отримання такого.

За правилами частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно частини третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1)на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2)з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
3)обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
4)безсторонньо (неупереджено);
5)добросовісно; 6)розсудливо; 7)з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8)пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9)з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10)своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Оцінивши наказ Львівської митниці від
01 серпня 2013 року №759-к, суд приходить до
висновку, що він не відповідає
положенням частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, зокрема, винесений не на
підставі Конституції та Кодексу
законів про працю України, без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, тобто
необґрунтовано, а також без
дотриманням принципу рівності перед
законом.

В пункті 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» роз'яснено, що у
випадках зміни власника підприємства
(установи, організації) чи його
реорганізації (злиття з іншим
підприємством, приєднання до іншого
підприємства, поділу підприємства,
виділення з нього одного або кількох
нових підприємств, перетворення одного
підприємства в інше, наприклад,
державного підприємства в орендне
підприємство або підприємства в
господарське товариство) дія трудового
договору працівника продовжується (ч.3
ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995
року). При реорганізації підприємства
або при його перепрофілюванні
звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати
місце, якщо це супроводжується
скороченням чисельності або штату
працівників, змінами у їх складі за
посадами, спеціальністю,
кваліфікацією, професіями. Працівник,
який був незаконно звільнений до
реорганізації, поновлюється на роботі
в тому підприємстві, де збереглося його
попереднє місце роботи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.235 КЗпП
України, у разі звільнення без законної
підстави працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, що розглядає трудовий спір.

Отже, порушене відповідачем право
ОСОБА_1 на проходження публічної служби
підлягає відновленню шляхом його
поновлення у Львівській митниці
Міндоходів на попередній посаді, яку
обіймав позивач до реорганізації у
Львівській митниці ДМС України та яка
збереглася у Львівській митниці
Міндоходів, а саме на посаді головного
інспектора відділу митного оформлення
№1 митного поста «Мостиська»
Львівської митниці Міндоходів.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача підлягають до
задоволення.

Згідно частини першої статті 267 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, який ухвалив судове
рішення в адміністративній справі, має
право зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Оскільки судове рішення у справі
ухвалено не на користь суб'єкта владних
повноважень - Львівської митниці
Міндоходів, а також враховуючи той
факт, що судове рішення в частині
поновлення ОСОБА_1 на посаді підлягає
до негайного виконання, суд вважає за
необхідне зобов'язати Львівську
митницю Міндоходів у строк до 27 лютого
2014 року подати до суду звіт про
виконання судового рішення в частині,
що підлягає негайному виконанню.

При цьому, слід роз'яснити відповідачу,
що, згідно частини другої статті 267
Кодексу адміністративного судочинства
України, за наслідками розгляду звіту
суб'єкта владних повноважень про
виконання постанови суду або в разі
неподання такого звіту суддя своєю
ухвалою може встановити новий строк
подання звіту, накласти на керівника
суб'єкта владних повноважень,
відповідального за виконання
постанови, штраф у розмірі від десяти
до тридцяти мінімальних заробітних
плат.

У відповідності до вимог ст.94 КАС
України, оскільки судові витрати
позивачем не понесені, а тому не
підлягають стягненню на його користь.

Керуючись ст.ст.17-19, 69-72, 94, 158, 160-163, 256, 267
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Львівської митниці №759-к від 01
серпня 2013 року «Про звільнення ОСОБА_1».

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді
головного інспектора відділу митного
оформлення №1 митного поста
«Мостиська» Львівської митниці
Міндоходів з 01 серпня 2013 року.

Постанова суду в частині поновлення
ОСОБА_1 на посаді головного інспектора
відділу митного оформлення №1 митного
поста «Мостиська» Львівської митниці
Міндоходів підлягає до негайного
виконання.

Зобов'язати Львівську митницю
Міндоходів, у відповідності до ст.267 КАС
України, подати до Львівського
окружного адміністративного суду у
строк до 27 лютого 2014 року звіт про
виконання судового рішення в частині
негайного виконання, а саме: поновлення
ОСОБА_1 на посаді головного інспектора
відділу митного оформлення №1 митного
поста «Мостиська» Львівської митниці
Міндоходів.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 цього
Кодексу, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 03 лютого 2014 року.