Справа № 230/13358/13-а
Суддя: Подколзін В. М.
Дата ухвалення: 2013-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №
№
провадження: 2-а/230/225/2013
2 грудня 2013 року. Єнакіївський
місцевий суд Донецької області у
складі: судді Подколзіна В.М. при
секретарі Маліхової Н.П. розглянувши у
відкритому судовому засіданні у залі
суду м. Єнакієве Донецької області
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Служби у справах дітей
Єнакіївської міської ради „Про
визнання дій неправомірними та
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до
Єнакіївського міського суду Донецької
області з адміністративним позовом до
Служби у справах дітей Єнакіївської
міської ради, в якому просить суд
визнати дії Комісії з питань захисту
прав дитини Єнакіївської міської ради
щодо встановлення місця проживання
малолітньої дитини - сина позивачки
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 неправомірними а
винесене рішення з цього питання від 8
жовтня 2013 року незаконним та скасувати
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
підтримала свій адміністративний
позов суду пояснила, що вона саме
оскаржує рішення Коміссії з питань
захисту прав дитини Єнакіївської
міської ради щодо визначення
проживання її малолітнього сина
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Представник Служби у справах дітей
Єнакіївської міської ради суду
пояснив, що комісія з питань захисту
прав дитини Єнакіївської міської ради
є консультативно-дорадчим органом і
керується у діяльності постановою КМУ
від 24 вересня 2008 р. № 866.
Як вбачається з матеріалів справи,
29.10.2013 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до Служби у
справах дітей Єнакіївської міської
ради з питань захисту прав свого
малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Суд вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи прийшов до наступного
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до
Єнакіївського міського суду Донецької
області з адміністративним позовом до
Служби у справах дітей Єнакіївської
міської ради, про скасування рішення,
що стосується місця проживання її
малолітньої дитини.
Завданням адміністративного
судочинства, згідно частини 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
Відповідно до ч.1 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.
Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема, фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності (п.1 ч2 ст.17 КАС України).,
Статтею 104 Кодексу адміністративного
судочинства України, встановлено, до
адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері публічно
Згідно із визначенням, наведеним, у п.9
ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного
судочинства України, відповідач у
справі адміністративної юрисдикції це
суб»єкт владних повноважень, а у
випадках, передбачених законом, й інші
особи, до яких звернена вимога
Таким чином, обов'язковою ознакою
публічно-правового спору, що підлягає
розгляду судом в порядку
адміністративного судочинства є
підпорядкованість одного учасника
публічно-правових відносин іншому -
суб'єкту владних повноважень та участь
у публічно-правовому спорі з однієї
сторони суб'єкта, наділеного владними
повноваженнями, який здійснює владні
управлінські функції, при цьому ці
функції та повноваження повинні
здійснюватись цим суб'єктом саме у тих
правовідносинах, у яких виник спір.
Відповідно до вимог частини 2 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб»єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
Частиною 2 статті 4 КАС України
встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.
П. 1 Типового положення про
комісію з питань захисту прав дитини,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України від 24 вересня 2008 р. № 866,
передбачено, що комісія з питань
захисту прав є консультативно-дорадчим
органом, що утворюється головою
районної, районної у м.м. Київі і
Севастополі держадміністрації,
виконавчого органу міської, районної у
У відповідності до п. 3
зазначеного Положення основним
завданням комісії є сприяння
забезпеченню прав дитини на життя,
охорону здоров'я, освіту, соціальний
захист, сімейне виховання та всебічний
Відповідно до підпункту 2 пункту
4 вказаного Положення, комісія
відповідно до покладених на неї
завдань розглядає питання, у тому числі
спірні, які потребують колегіального
вирішення, зокрема, вирішення спорів
між батьками щодо визначення місця
П. 12 цього Положення Голова, його
заступник, секретар та члени комісії
беруть участь у роботі на громадських
Враховуючи наведене, суд приходить
до висновку, що орган, визначений
позивачем в якості відповідача, не є
суб'єктом владних повноважень в
розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України.
Згідно до статті 1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів фізичних осіб, прав
та інтересів сіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 15 Цивільного
процесуального кодексу України
встановлено компетенцію судів щодо
розгляду цивільних справ. Так,
згаданою статтею передбачено, що суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.
Сімейний кодекс України регулює
сімейні особисті немайнові та майнові
відносини між подружжям, між батьками
та дітьми, усиновлювачами та
усиновленими, між матір'ю та батьком
дитини щодо її виховання, тримання
(частина 1 статті 2).
Спірні правовідносини, які виникли між
позивачем та відповідачем не містять
ознак публічності, оскільки діями
відповідача зачіпаються права
позивача в сфері приватних
правовідносин, захист яких, в силу
приписів ч.1 ст.15 ЦПК України,
віднесений до компетенції місцевого
суду загальної юрисдикції в порядку
цивільного судочинства.
Крім того, згідно пункту 29
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» рішення державних
адміністрацій районів, районних
державних адміністрацій у місті Києві
та Севастополі, виконавчих комітетів
районних у містах, сільських, селищних
рад про встановлення опіки та
піклування над дітьми стосується
відносин, що регулюються цивільним
(глава 6 ЦК) та сімейним (глава 19 СК)
законодавством, і не належать до сфери
публічно- правових відносин. Тому
вимоги заінтересованих осіб про
визнання таких рішень незаконними або
визнання незаконними дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб (стаття 18 СК) є спорами
про захист прав і інтересів і
відповідно до статті 15 ЦПК
розглядаються в порядку цивільного
судочинства.
Аналізуючи наведене та враховуючи
характер спірних правовідносин, який є
цивільно- правовим і не має ознак
публічно-правового спору в розумінні
КАС України, суд прийшов до висновку
про те, що даний спір не підлягає
розгляду за правилами
адміністративного судочинства.
Вказані, вимоги мають бути ініційовані
в порядку цивільного судочинства.
Згідно п.1 частини 1 статті 157
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд закриває провадження якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного судочинства
У відповідності із ч. 3 ст.157 КАС України,
про закриття провадження у справі суд
постановляє ухвалу. Ухвала суду про
закриття провадження у справі може
бути оскаржена. Повторне звернення з
тією самою позовною заявою не
Відповідно до частини 2 статті 157
Кодексу адміністративного судочинства
України суд роз'яснює позивачеві, що
даний спір відноситься до юрисдикції
місцевого суду в порядку цивільного
судочинства.
Враховуючи викладене та
керуючись ст. ст.. 157, 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -
Справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Служби у справах дітей
Єнакіївської міської ради про
визнання дій неправомірними та
скасування рішення від 8 жовтня 2013 року
закрити провадженням.
Ухвала може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції у порядку та
строки, встановлені ст. ст. 185- 187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.Н. Подколзін