Справа № 7/685
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/6742/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула в письмовому
провадженні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нестле Україна» на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15.04.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.01.2011 у
справі №7/685 (№2-а-13977/08) за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нестле Україна» до
Київської регіональної митниці,
Державної митної служби України про
визнання недійсними податкових
повідомлень

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія:

В С Т А Н О В И Л А :

На розгляд суду передано вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нестле Україна»
(далі-ТОВ «Нестле Україна») до
Київської регіональної митниці,
Державної митної служби України про
визнання недійсними податкових
повідомлень форми «Р» від 19.09.2008 №69 на
суму 1029,00грн., у тому числі 686,60грн.
основного платежу та 343,00грн. штрафних
(фінансових) санкцій; від 19.09.2008 №70 на
суму 2265,78грн., у тому числі 1510,52грн.
основного платежу та 755,26грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15.04.2010, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.01.2011, у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення судів мотивовано
правомірністю визначення податкових
зобов'язань з огляду на те, що
позивачем не забезпечив подання
митному органу об'єктивних даних щодо
вартості транспортних послуг та при
визначенні митної вартості товарів
занизив митну вартість імпортованих
товарів в частині витрат на
транспортування.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ТОВ «Нестле
Україна» 14.02.2011 звернулось з касаційною
скаргою до Вищого адміністративного
суду України, який своєю ухвалою від
15.02.2011 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15.04.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25.01.2011, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог
позивач посилається на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, зокрема, ст.
ст.265, 267 Митного кодексу України, п.4.3
ст.4, п.п.6.2.4 .6.2 ст. 6 Закону України «Про
податок на додану вартість», ст.159
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Перевіривши за матеріалами справи,
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів, дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ТОВ «Нестле Україна» є
платником податку на додану вартість
та за період з 17.02.2005 по 17.03.2008
здійснював зовнішньоекономічну
діяльність з постачання товарів
(продуктів харчування, кормів для
тварин) від нерезидентів згідно
укладених міжнародних контрактів на
умовах офіційних правил Міжнародної
торгової палати. Перевезення таких
товарів за межами митної території
України та по її території,
забезпечували суб'єкти господарювання
-перевізники, з якими позивач уклав
договори про надання
транспортно-експедиційних послуг по
міжнародному перевезенню вантажів
автомобільним транспортом, на умовах
поставки EXW (франко-завод) та FCA
(франко-перевізник). Розрахунки за
надані послуги перевізників
здійснювалися згідно виставлених ними
рахунків, наданих транспортних
накладних, актів виконаних робіт після
прибуття в місце призначення
транспортних засобів з імпортованими
товарами.

Державною митною службою України
проведено перевірку стану дотримання
ТОВ «Нестле Україна» законодавства
України з питань митної справи за
період з 17.02.2005 по 17.03.2008, в результаті
якої були виявлені порушення норм
митного законодавства, зокрема ст. 267
Митного кодексу України, чим занижено
митну вартість імпортованих товарів,
що спричинило несплату до бюджету
податків та зборів (обов'язкових
платежів), про що складено акт від 11.07.2008
№0008/8/128000000/.

В ході перевірки встановлені
розбіжності відомостей, поданих
позивачем у деклараціях митної
вартості до вантажної митної
декларації від 27.05.2005 №100000008/5/094431 та
рахунків і актів виконаних робіт з
надання транспортно-експедиційних
послуг по міжнародному перевезенню
вантажів автомобільним транспортом на
умовах поставки EXW (франко-завод), що
призвело до заниження митної вартості
товарів на певну суму та відповідного
податку.

На підставі акта перевірки Київською
регіональною митницею винесені
податкові повідомлення форми «Р»: від
19.09.2008 №69 про сплату податкового
зобов'язання з мита на товари, що
ввозяться на територію України
суб'єктами підприємницької діяльності
на суму 1029,00грн., від 19.09.2008 №70 про
сплату податкового зобов'язання з
податку на додану вартість з товарів,
ввезених на територію України
суб'єктами підприємницької діяльності
на суму 2265,78грн.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем реалізоване надане йому
право адміністративного оскарження
оспорюваних рішень шляхом звернення зі
скаргами до Київської регіональної
митниці від 29.09.2008 № 29/09/08-1 та Державної
митної служби України від 28.10.2008
№28/09/10-2, за результатами розгляду яких
скарги залишені без задоволення, а
рішення - без змін.

З матеріалів справи вбачається, що
поставка здійснювалась на умовах EXW
(франко-завод). Зазначений термін
означає, що продавець вважається таким,
що виконав свої зобов'язання щодо
поставки, в момент, коли він надав товар
у розпорядження покупця на площах
свого підприємства чи в іншому
названому місці, без здійснення
митного очищення товару для експорту
та завантаження його на будь-який
приймаючий транспортний засіб. Однак,
якщо сторони бажають покласти на
продавця обов'язки щодо завантаження
товару в місці відправлення та всі
ризики і витрати такого вантаження, це
має бути чітко обумовлено шляхом
включення відповідного застереження
до договору купівлі-продажу. Цей термін
не слід застосовувати, коли покупець не
в змозі виконати експортні
формальності, прямо чи посередньо. За
таких обставин має застосовуватись
термін FCA (франко-постачальник), за
умови, що продавець погоджується нести
витрати і ризики, пов'язані із
завантаженням товару.

Згідно з ч. 1 ст. 262 Митного кодексу
України митна вартість товарів і метод
її визначення заявляються
(декларуються) митному органу
декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 Митного кодексу
України заявлена декларантом митна
вартість товарів і подані ним
відомості про її визначення повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

Згідно з п. 4.3 ст. 4 Закону України «Про
податок на додану вартість» для
товарів, які імпортуються на митну
територію України платниками податку,
базою оподаткування є договірна
(контрактна) вартість таких товарів,
але не менша митної вартості,
зазначеної у ввізній митній декларації
з урахуванням витрат на
транспортування, навантаження,
розвантаження, перевантаження та
страхування до пункту перетину митного
кордону України, сплати брокерських,
агентських, комісійних та інших видів
винагород, пов'язаних з імпортом таких
товарів, плати за використання об'єктів
інтелектуальної власності, що належать
до таких товарів, акцизних зборів,
ввізного мита, а також інших податків,
зборів (обов'язкових платежів), за
винятком податку на додану вартість, що
включаються у ціну товарів (робіт,
послуг) згідно з законами України з
питань оподаткування.

Статтею 267 Митного кодексу України
встановлений метод визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції). Так, під митною вартістю за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються, розуміється вартість
операції, тобто ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за товари,
якщо вони продаються на експорт в
Україну, скоригована в разі потреби
відповідно до частини другої цієї
статті.

Ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або які
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб. Додавання до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
згідно з цією статтею робляться лише на
основі об'єктивних даних, що
підтверджуються документально та
піддаються обчисленню.

При визначенні митної вартості згідно
зі статтею 267 Митного кодексу України
до ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за оцінювані товари,
додаються подальші витрати, якщо вони
не включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, зокрема
витрати, понесені покупцем на
транспортуванння оцінюваних товарів
до аеропоргу' порту або іншого місця
ввезення на мтщ територію України;
витрати иа завантаження, розвантаженвя
та обробку оцінюваних товарів,
пов'язані з їх траиспортуваниям до
аеропоріу, порту або іншого місця
ввезення на мичиу територію України.

За результатом розгляду справи
встановлено, що фактичні витрати на
транспортування за межами кордону
України складають 13866,00грн., в той час як
позивачем задекларовано митну
вартість з урахуванням витрат у сумі
7000,00грн.

Отже, за встановлених судом обставин
щодо незабезпечення позивачем подання
митному органу об'єктивних даних щодо
вартості транспортних послуг, висновок
судів попередніх інстанцій щодо
правомірності винесення спірних
податкових повідомлень-рішень є
правильним.

При цьому, посилання позивача на п.п.6.2.4
.6.2 ст. 6 Закону України «Про податок на
додану вартість» не приймаються до
уваги, оскільки фактично спірні
транспортні послуги надавалися
автотранспортними підприємствами за
замовленням позивача при імпортуванні
товару. Тобто у спірних
правовідносинах позивач не виступав
безпосереднім постачальником послуг,
тоді як право на застосування
податкової пільги за правилами
наведеної норми Закону має лише
платник, який безпосередньо надає
транспортні послуги з міжнародного
перевезення при експорті товарів.

Керуючись ст. ст. 210, 222, 223, 224, 230, 231, ч.5 ст.
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Нестле
Україна» залишити без задоволення,
постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15.04.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25.01.2011 без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку, на підставі та у
строки, передбачені статтями 235 - 238, 240
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв