Справа № 826/8223/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Савченко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в. м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 липня 2013 року у
справі за позовом Головного управління
Пенсійного фонду України в. м. Києві до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
місті Києві про скасування постанови
ВП № 34077944 від 16.05.2013, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, в якому просив скасувати
постанову про накладення штрафу від 16
травня 2013 року ВП № 34077944.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 липня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, постанова
суду - без змін з таких підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 03
вересня 2012 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві у зв'язку
з надходженням заяви стягувача - ОСОБА_3
про відкриття виконавчого провадження
та поданням ним виконавчого листа
№10/247, виданого Окружним
адміністративним судом міста Києва 29
серпня 2012 року, винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження
№34077944, якою зокрема боржнику -
Головному управлінню пенсійного фонду
України в м. Києві визначено строк для
добровільного виконання рішення суду -
протягом 7 днів з моменту винесення
постанови.

Вказана постанова направлена на адресу
позивача супровідним листом від 03
вересня 2012 року № 716/6, однак у визначені
в ній строки в добровільному порядку
рішення суду виконано не було.

У зв'язку з невиконанням боржником
рішення суду, постановою старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві від 22 березня 2013 року ВП № 34077944
на позивача накладено штраф у розмірі
340 грн. та направлено вимогу державного
виконавця від 20 березня 2013 року №96/6, в
якій зазначено про необхідність
повідомити у строк до 27 березня 2013 року
про виконання судового рішення з
наданням підтверджуючих документів.
Крім того, позивача повідомлено, що у
разі невиконання зазначеної вимоги
державного виконавця без поважних
причин ним буде накладено штраф
відповідно до статті 89 Закону України
«Про виконавче провадження».

16 травня 2013 року, у зв'язку з повторним
невиконанням боржником рішення суду,
державним виконавцем винесено
постанову про накладення штрафу у
розмірі 680,00 грн., яка того ж дня
направлена на адресу позивача
супровідним листом за №96/6.

Не погоджуючись з названою постановою,
Головне управлінню пенсійного фонду
України в м. Києві звернулось з
відповідним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що накладення стягнення у
вигляді штрафу можливе тільки у разі
невиконання у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника виконати певні дії або
рішення про поновлення на роботі та у
разі такої бездіяльності без поважних
причин, разом з тим, суд дійшов
висновку, що ГУ ПФУ в м. Києві не
доведено невиконання судового рішення
з поважних причин, а тому підстави для
скасування оскаржуваної постанови
відсутні.

Позивач з вказаним рішенням суду не
погодився, подав апеляційну скаргу, в
якій зазначає, що при вирішенні
питання про винесення постанови про
накладення штрафу державний
виконавець не з"ясував поважність
причин невиконання рішення суду та не
встановив склад правопорушення. Крім
того, апелянт зазначає, що невиконання
рішення Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30.05.2008 року по
справі № 10/247 зумовлено наявністю чітко
визначених законодавчих обставин, а
саме, кошти на виплату пенсій
враховуються у Державному бюджеті
України на відповідний рік у розмірах,
визначених відповідно до
законодавства. Виплата сум пенсій у
розмірах, що перевищують пенсії,
обчислені відповідно до чинного
законодавства може здійснюватися лише
у разі додаткового надходження коштів
Державного бюджету України. Починаючи
з вересня 2011 року, фінансування
проводиться відповідно до потреби в
коштах, нарахованих на виплату пенсій
за основними відомостями, а за
додатковими відомостями виплати по
перерахунку пенсій згідно ч. 3 ст. 43
Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших осіб"
не здійснюються у зв"язку з відсутністю
бюджетних асигнувань. Таким чином, на
думку апелянта, у позивача відсутня
вина у невиконанні судового рішення, що
свідчить про безпідставність
оскаржуваної постанови державного
виконавця про накладення штрафу.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, доводам апеляційної
скарги, виходячи з наявних матеріалів
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку, встановлено положеннями
Закону України «Про виконавче
провадження» (далі - Закон).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно ст. 1 Закону виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії. З цією
метою він, зокрема, здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом. У
процесі здійснення виконавчого
провадження державний виконавець має
право, серед іншого, накладати
стягнення у вигляді штрафу на фізичних,
юридичних та посадових осіб у випадках,
передбачених законом. (ч.ч. 1,2 ст. 11
Закону).

Згідно приписів ст.. 89 Закону, у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

З аналізу наведених правових норм, суд
першої інстанції обґрунтовано
зазначив, що накладення стягнення у
вигляді штрафу можливе тільки у разі
невиконання у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника виконати певні дії або
рішення про поновлення на роботі та у
разі такої бездіяльності без поважних
причин.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 травня 2008 року в справі №10/247 позов
ОСОБА_3 задоволено повністю:
зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в місті Києві
провести, починаючи з 01 листопада 2006
року, перерахунок пенсії ОСОБА_3 у
відповідності до частини третьої
статті 43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших
осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ з
урахуванням розміру грошового
забезпечення, враховуючи оклад за
посадою, в тому числі отримуваних ним
щомісячних надбавок (доплат),
встановлених особам, які мали право на
пенсію за вислугу років згідно із
законодавством і були залишені за їх
згодою та в інтересах справи на службі
та зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в місті Києві
виплатити ОСОБА_1 різницю між фактично
отриманою та належною до сплати сумами
пенсії за період з 01 листопада 2006 року
до дати здійснення перерахунку.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 вересня
2009 року скасовано постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 травня 2008 року в справі №10/247 та
ухвалено нову постанову, якою у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
міста Києва від 09 серпня 2012 року
№К/9991/42152/12 постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 вересня 2009 року скасовано,
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30 травня 2008 року
залишено в силі.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 30 серпня 2012 року ОСОБА_3
отримав виконавчий лист за постановою
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 30 травня 2008 року та
звернувся з метою проведення його
примусового виконання до Управління
ДВС ГУЮ у м. Києві.

03 вересня 2012 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Новак Г.М.
відкрито виконавче провадження №34077944
про примусове виконання виконавчого
листа № 10/247, виданого 29 серпня 2012 року
Окружним адміністративним судом міста
Києва, про зобов'язання вчинити дії та
встановив боржнику - Головному
управлінню пенсійного фонду України в
м. Києві строк для добровільного
виконання - протягом 7 днів з моменту
винесення постанови.

У зв'язку з невиконанням судового
рішення, 11 жовтня 2012 року державним
виконавцем на адресу боржника
направлено вимогу, якою останнього
зобов'язано надати документи на
підтвердження виконання рішення суду.

17 жовтня 2012 року боржником направлено
лист №28242/12, яким повідомлено про
проведення Головним управлінням
пенсійного фонду України в м. Києві
перерахунку пенсії ОСОБА_3 та
нарахування коштів в порядку,
встановленому судовим рішенням за
період з 01 листопада 2006 року по 22 липня
2011 року. Разом з тим, боржник повідомив
виконавчу службу, що бюджетних
асигнувань на здійснення видатків з
виконання судових рішень про
перерахунок та виплату пенсій
бюджетною програмою не передбачено.

У зв'язку з невиконанням боржником
рішення суду, постановою старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві від 22 березня 2013 року ВП № 34077944
на позивача накладено штраф у розмірі
340 грн. та направлено вимогу державного
виконавця від 20 березня 2013 року №96/6, в
якій зазначено про необхідність
повідомити у строк до 27 березня 2013 року
про виконання судового рішення з
наданням підтверджуючих документів.
Крім того, боржника повідомлено, що у
разі невиконання зазначеної вимоги
державного виконавця без поважних
причин ним буде накладено штраф
відповідно до статті 89 Закону України
«Про виконавче провадження».

Однак, зазначена вимога боржником
також виконана не була, будь-який
доказів на підтвердження вчинення дій
щодо виконання судового рішення або на
підтвердження неможливості виконання
з незалежних від боржника причин,
останнім державній виконавчій службі
надано не було, у зв"язку з чим 16 травня
2013 року, враховуючи повторне
невиконання боржником рішення суду,
державним виконавцем винесено
постанову про накладення штрафу у
розмірі 680,00 грн., яка того ж дня
направлена на адресу позивача
супровідним листом за №96/6.

Виходячи з наведеного, а саме з огляду
на відсутність в матеріалах будь-яких
доказів на підтвердження вчинення
позивачем дій щодо виконання судового
рішення, колегія вважає вірним
висновок суду першої інстанції, що
Головним управлінням пенсійного фонду
України в м. Києві не доведено
наявності поважних причин невиконання
судового рішення.

Відтак, враховуючи зазначені положення
Закону України "Про виконавче
провадження", з яких зокрема слідує, що
накладення стягнення у вигляді штрафу
можливе тільки у разі невиконання у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії або рішення про
поновлення на роботі та у разі такої
бездіяльності без поважних причин, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для скасування
оскаржуваної постанови державного
виконавця, оскільки останній, при її
винесенні діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Посилання апелянта на те, що
невиконання рішення Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30.05.2008 року по справі № 10/247 зумовлено
наявністю чітко визначених
законодавчих обставин, а також на те, що
за додатковими відомостями виплати по
перерахунку пенсій згідно ч. 3 ст. 43
Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших осіб"
не здійснюються у зв"язку з відсутністю
бюджетних асигнувань, колегією суддів
оцінюються критично, оскільки
відсутність коштів у боржника не
звільняє останнього від обов'язку
виконання судового рішення та виплати
коштів. Крім того, згідно правової
позиції Європейского суду з прав
людини, державні органи не вправі
посилатися на відсутність бюджетних
асигнувань як на підставу невиконання
своїх зобов'язань

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в.
м. Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 липня 2013 року у справі за позовом
Головного управління Пенсійного фонду
України в. м. Києві до Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в місті Києві про
скасування постанови ВП № 34077944 від
16.05.2013 - залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 липня 2013 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Головуючий суддя
Губська О.А.

Сдді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.