Справа № 263/10327/13-а
Суддя: Кулик С. В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/263/4/2014
Жовтневий районний суд м. Маріуполя
Донецької області в складі головуючого
судді Кулика С.В при секретарі
Антоненко К.Ю. розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м.
Маріуполя справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до Маріупольської міської ради,
треті особи Товариство з обмеженою
"Інвестиційно-промисловий центр",
житлово-комунальне підприємство
"Жилкомплекс" про визнання рішення
неправомірним, його скасування та
зобов'язання виконати певні дії, -
Позивачі звернулись до суду з
вищезазначеним адміністративним
позовом до відповідача. В
обґрунтування вимог зазначили, що вони
є власниками квартир та нежитлових
приміщень багатоквартирного житлового
будинку АДРЕСА_1. Рішенням
Маріупольської міської ради ТОВ
"Інвестиційно-промисловому центру"
була дозволена розробка проекту
відводу земельної ділянки за адресою
АДРЕСА_1. Вважають дане рішення
неправомірним та таким, що підлягає
скасуванню, оскільки багатоквартирний
будинок знаходиться на балансі ЖКП
"Жилкомплекс". Дане підприємство
виконує управління, експлуатацію та
обслуговування вищезазначеного
житлового будинку та його при
будинкової території. ТОВ
"Інвестиційно-промисловий центр" не є
підприємством, яка виконує управління
житловим будинком АДРЕСА_1. Їм належить
5/100 частини в багатоквартирному
будинку АДРЕСА_1, а саме - нежитлове
приміщення (частина підвалу),
розташованого за периметром
фундаменту житлового будинку. Діючим
законодавством не передбачена
передача прибудинкової території або
її частини у власність власникам
житлових або нежитлових приміщень в
багатоквартирних будинках. Просять
суд рішення Маріупольської міської
ради № 6/27-3079 від 16.04.2013 року визнати
неправомірним та скасувати;
зобов'язати Маріупольську міську раду
утриматися від прийняття рішення про
передачу земельної ділянки по пр.
Леніна в м. Маріуполі ТОВ
"Інвестиційно-промисловому центру" в
В судовому засіданні представником
відповідача заявлено клопотання про
закриття провадження по справі,
оскільки даний спір не підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства, при прийнятті рішення
про надання дозволу на розробку
проектної документації Маріупольська
міська рада здійснювала повноваження
власника земельної ділянки, а не
суб'єкта владних повноважень. Заявлені
позивачами вимоги мають приватно
правний характер, а тому Маріупольська
міська рада виступає як суб'єкт права
власності. Прийняття Маріупольською
міською радою рішення щодо передачі
земельної ділянки у власність є етапом
реалізації волі власника на передачу
земельної ділянки у власність
громадянина. Вважає, що на це зроблено
акцент в постанові Пленуму Верховного
Суду України від 16 квітня 2004 року № 7
"Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" (із змінами і
доповненнями, внесеними згідно з
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 19 березня 2010 року № 2).
Просить суд задовольнити клопотання.
Провадження по справі закрити.
Представниця позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 в
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення заявленого клопотання, про
що надала письмові заперечення, в яких
зазначила, що регулювання в сфері
земельних відносин є виключно
компетенцією органів влади та органів
місцевого самоврядування, які
виконують державну політику в сфері
земельних відносин. Зі змісту ст. 12 ЗК
України вбачається, що розпорядження
земельними територіями громади
відноситься до повноваження органів
місцевого самоврядування. Відповідно
п. 34 ст. 26 ЗУ "Про місцеве
самоврядування" до виключної
компетенції цих органів відноситься
вирішення питання регулювання
земельних відносин. Реалізує свої
виключні повноваження по
розпорядженню землями територіальної
громади, орган місцевого
самоврядування діє не на початках
рівності з іншими суб'єктами земельних
відносин - юридичними та фізичними
особами, виключно як орган владних
повноважень. Саме владні повноваження
відповідача при прийнятті ним рішення
про надання дозволу розробки проекту
відводу земельної ділянки свідчить
про наявність публічно-правового
спору. Відповідно до рішення
Конституційного суду України від 01
квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за
конституційним поданням Вищого
адміністративного суду України щодо
офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів „а", „б", „в", „г"
статті 12 Земельного кодексу України,
пункту 1 частини першої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України органи місцевого
самоврядування при вирішенні питання ,
які відносяться до їх компетенції, в
тому числі по розпорядженню землями
територіальних громад, діють як
суб'єкти владних повноважень, а спори
фізичних та юридичних осіб з органом
місцевого самоврядування у зв'язку з
оскарженням їх рішення, дій чи
бездіяльності, відносно розпорядження
земельної ділянки є публічно-правовими
спорами та відносяться до юрисдикції
адміністративних судів. На підставі
викладеного просить суд відмовити у
задоволенні заявленого клопотання.
Позивачі заперечували проти
задоволення заявленого клопотання та
підтримали думку представниці
"Інвестиційно-промислового центру"
залишив розгляд клопотання на розсуд
суду, надавши суду відповідну заяву.
Представник ЖКП "Жилкомплекс" в судове
засідання не з'явився, надав до суду
заяву з проханням розглянути справу за
Суд вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи приходить до
Згідно ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
його завданням є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
Адміністративний позов є зверненням
до адміністративного суду про захист
прав, свобод та інтересів у
публічно-правових відносинах. Тільки
адміністративний позов, поданий
відповідно до правил
адміністративного судочинства, може
бути підставою для відкриття
провадження в адміністративній справі.
Відповідно до пункту 1 статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (Рим, 4.XI.1950 року),
а також практики Європейського суду з
прав людини, яка відповідно до статті 17
Закону України від 23 лютого 2006 року №
3477-IV "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" застосовується
судами при розгляді справ як джерело
права, кожен при вирішенні спору щодо
його цивільних прав та обов'язків має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом.
Згідно ст. 8 Закону України № 2453-VI "Про
судоустрій і статус суддів", ніхто не
може бути позбавлений права на розгляд
його справи в суді, до підсудності
якого вона віднесена процесуальним
законом. Відповідно до статей 15, 16 ЦПК
України у порядку цивільного
судочинства суди розглядають справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.
У зв'язку з наведеним необхідно
виходити з того, що критеріями
відмежування справ цивільної
юрисдикції від інших є, по-перше,
наявність у них спору про право
цивільне (справи за позовами, що
виникають із будь-яких правовідносин,
крім випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства), по-друге, суб'єктний склад
такого спору (однією зі сторін у спорі
є, як правило, фізична особа).
При вирішенні питань, пов'язаних із
компетенцією судів у спорах, що
виникають із земельних відносин, суд
враховує роз'яснення, викладені в
пунктах 2 і 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року № 7 "Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ" (із змінами і
доповненнями, внесеними згідно з
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 19 березня 2010 року № 2), а
також Рішення Конституційного Суду
України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у
справі за конституційним поданням
Вищого адміністративного суду України
щодо офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів „а", „б", „в", „г"
статті 12 Земельного кодексу
України, пункту 1 частини першої статті
17 Кодексу адміністративного
судочинства України.
При цьому необхідно виходить з того, що
згідно зі статтями 13 і 14 Конституції
України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК
земля та земельні ділянки є об'єктами
цивільних прав, а держава і
територіальні громади через свої
органи беруть участь у земельних
відносинах із метою реалізації
цивільних та інших прав у
приватноправових відносинах, тобто
прав власників земельних ділянок.
Як зазначено в п. 7 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01.03.2012 року "Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ", земельні відносини, суб'єктами
яких є фізичні чи юридичні особи,
органи місцевого самоврядування,
органи державної влади, а об'єктами -
землі у межах території України,
земельні ділянки та права на них, у тому
числі на земельні частки (паї),
регулюються земельним і цивільним
законодавством на принципах
забезпечення юридичної рівності прав
їх учасників, забезпечення гарантій
прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5
Земельного Кодексу України; далі - ЗК).
Захист судом прав на землю у цих
відносинах здійснюється способами,
визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК України,
статтею 152 ЗК України, у тому числі
шляхом визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади, органів
місцевого самоврядування.
Відповідно до цього спори, що виникають
із земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК України розглядаються в порядку
цивільного судочинства. Це стосується,
наприклад, позовів про визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування щодо видання дозволу на
виготовлення (розроблення) проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, вирішення інших питань, що
відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права на землю,
про надання чи передачу земельної
ділянки у власність або користування
чи не вирішення цих питань, припинення
права власності чи користування землею
(статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та
інші), крім спорів, передбачених
частиною першою статті 16 Закону
України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI
"Про відчуження земельних ділянок,
інших об'єктів нерухомого майна, що на
них розміщені, які перебувають у
приватній власності, для суспільних
потреб чи з мотивів суспільної
необхідності", про цивільну
відповідальність за порушення
земельного законодавства (статті 210, 211
ЗК), про повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок (стаття 212 ЗК).
З п.1 ч. 1 ст. 157 КАС України вбачається,
що суд закриває провадження у справі
якщо справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.
Таким чином, у даній конкретній справі
відсутнє головне завдання
адміністративного судочинства: захист
прав, свобод та інтересів фізичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, оскільки існує спір
приватноправовий, а не
публічно-правовий; спір виник із
відносин, урегульованих нормами
цивільного права, ці відносини
пов'язані зі здійсненням сторонами
цивільних прав на земельні ділянки на
засадах рівності. При цьому суд
враховує, що у разі встановлення факту
здійснення суб'єктом владних
управлінських функцій стосовно іншого
учаснику земельного спору даний спір
повинен вирішуватися в порядку
цивільного судочинства. В даному
випадку відносини з приводу земельної
ділянки та надання дозволу на
розробку проекту землеустройства по
відводу земельної ділянки, які
склались між відповідачем та третьою
особою, а не позивачами і не носять
публічно-правовий характер.
Тому вирішення питання про визнання
недійсними та скасування рішення
Маріупольської міської ради № 6/27-3079
від 16.04.2013 року "Про надання дозволу на
розробку проекту землеустройства по
відводу земельної ділянки по пр.
Леніна, 63/1 в Жовтневому районі м.
Маріуполя товариству з обмеженою
"Інвестиційно-промисловому центру" та
зобов'язання виконати певні дії не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства, тому
провадження по даній адміністративній
справі підлягає закриттю.
Керуючись ст. 157 КАС України, ст. 15
ЦПК України, суд, -
Провадження по адміністративній
справі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до Маріупольської міської ради,
треті особи Товариство з обмеженою
"Інвестиційно-промисловий центр",
житлово-комунальне підприємство
"Жилкомплекс" про визнання рішення
неправомірним, його скасування та
зобов'язання виконати певні дії -
Роз'яснити позивачам їх право на
звернення до суду з позовом в порядку
цивільного судочинства.
Ухвала може бути оскаржена до
адміністративного суду Донецької
області через Жовтневий районний суд
м. Маріуполя протягом п'яти днів з дні
проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі осіб, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання її копії.

Суддя
С.В Кулик.