Справа № 819/3312/13-а
Суддя: Ходачкевич Н.І.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/3312/13-a

23 січня 2014 року

Тернопільський окружний
адміністративний суд в складі

головуючої судді Ходачкевич Н.І.

При секретарі судового засідання
Цимбал А.В.

за участю представника прокуратури
Процик Е.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за позовною
заявою Прокурора Тернопільського
району до Тернопільської районної
ради про визнання незаконним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Тернопільського району
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Тернопільської міської ради
про визнання незаконним та скасування
рішення Тернопільської міської ради
№348 від 02.12.2013р. "Про звернення
депутатів Тернопільської районної
ради".

В судове засідання прокурор з»явився,
позовні вимоги підтримав. Ствердив, що
02.12.2013 року Тернопільська районна рада
прийняла рішення №348 «Про звернення
депутатів Тернопільської районної
ради». Вважає, що дане рішення
суперечать вимогам Конституції
України та закону України "Про місцеве
самоврядування". Позов просить
задоволити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, подав клопотання про розгляд
справи без участі представника
відповідача.

Заслухавши в судовому засіданні
позивача, розглянувши матеріали
справи, повно і всебічно з'ясувавши всі
обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх дослідженими у судовому
засіданні доказами, суд вважає, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Статтею 1 Закону України «Про
прокуратуру» встановлено, що
прокурорський нагляд за додержанням і
правильним застосуванням законів
Кабінетом Міністрів України,
міністерствами та іншими центральними
органами виконавчої влади, органами
державного і господарського
управління та контролю, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевими Радами, їх виконавчими
органами, військовими частинами,
політичними партіями, громадськими
організаціями, масовими рухами,
підприємствами, установами і
організаціями, незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами здійснюється Генеральним
прокурором України і підпорядкованими
йому прокурорами.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 19 Закону України
«Про прокуратуру» предметом нагляду за
додержанням і застосуванням законів є,
в тому числі, відповідність актів, які
видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам.

Частиною 2 ст.19 Закону передбачено, що
виконання законів проводиться за
заявами та іншими повідомленнями про
порушення законності, що вимагають
прокурорського реагування, а

за наявності приводів - також з власної
ініціативи прокурора.

Згідно вимог п.п.1,2 частини 5 цієї статті
23 Закону України «Про прокуратуру» у
разі відхилення подання прокурора в
цілому чи частково або неповідомлення
прокурора про результати розгляду
подання, а також якщо подання не
вносилося, прокурор може звернутися до
суду щодо визнання незаконним
нормативно-правового акта
відповідного органу повністю чи в
окремій його частині; визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень тощо.

Прокуратурою Тернопільського району 06
грудня 2013 року винесено постанову про
проведення перевірки в порядку нагляду
за додержанням та застосуванням
законів та проведено перевірку у
Тернопільській районній раді з питань
додержання вимог Конституції та
законів України при прийнятті рішень
позачерговою сорок першою сесією ради.

Перевіркою встановлено, що рішення
вісімнадцятої сесії Тернопільської
районної ради №348 від 02 грудня 2013 року
«Про звернення депутатів
Тернопільської районної ради»
вирішено прийняти звернення депутатів
Тернопільської районної ради та
направити звернення депутатів
Тернопільської районної ради
Президенту України, Кабінету Міністрів
України, Верховній раді України щодо
дострокового припинення їх пововажень
та негайних перевиборів парламенту.
Направити звернення депутатів
Тернопільської районної ради
працівникам правоохороних органів.

Систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування визначає Закон України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
(далі - Закон 280/97).

Розділом ІІ Закону №280/97 встановлена
організаційна-правова основа
місцевого самоврядування та загальна і
виключна компетенція сільських,
селищних, міських рад.

Відповідно до статті 25 Закону №280/97
передбачена загальна компетенція
сільських, селищних, міських рад, а
саме: сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Стаття 26 Закону №280/97 встановлює
виключну компетенцію сільських,
селищних, міських рад. Перелік
виключної компетенції включає в себе 39
пунктів частини першої статті 26.

Дослідивши та оцінивши кожен пункт
переліку та співставивши дану норму з
предметом позову, суд приходить до
висновку, що до виключної компетенції
сільських, селищних, міських рад
належать повноваження щодо
організації і контролю за діяльністю
виконавчих органів: утворення
виконавчого комітету ради, визначення
його чисельності, затвердження та
внесення змін до його персонального
складу; розпуск виконкому;
затвердження за пропозицією
сільського, селищного, міського голови
структури виконавчих органів ради,
загальної чисельності апарату ради та
її виконавчих органів, витрат на їх
утримання; скасування актів виконавчих
органів ради, які не відповідають
Конституції чи законам України, іншим
актам законодавства, рішенням ради,
прийнятим у межах її повноважень;
заслуховування звітів керівників
виконавчих органів ради та посадових
осіб, яких вона призначає або
затверджує.

Тобто, компетенція місцевих рад є
правовою формою виразу їх функцій, вона
водночас служить і правовим засобом їх
реалізації. Закон України "Про місцеве
самоврядування в Україні" розрізняє
загальну і виключну компетенцію
місцевих рад (статті 25, 26). Здійснюючи
загальну компетенцію, місцеві ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією та
законами України до їх відання. До
виключної компетенції належать
питання, які перебувають у віданні рад
і підлягають розгляду тільки на їх
пленарних засіданнях. Це, як правило,
найважливіші питання місцевого
значення, розгляд і вирішення яких не
може бути делеговано іншим органам.

Cлід зазначити, що у переліку питань
виключної компетенції, які вирішуються
на пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської ради в Законі
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" відсутнє таке питання, як
вирішення та прийняття рішення по
"зверненню депутатів".

В пункті 13 частини 1 статті 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" від 21.05.1997 року №1997 №280/97-ВР
зазначено, що виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішується питання
розгляду запитів депутатів, прийняття
рішень по запитах.

Натомість визначення та порядок
розгляду депутатських звернень,
запитів депутата в органах місцевого
самоврядування регламентовано Законом
України "Про статус депутатів місцевих
рад".

Так, відповідно до ч.1 ст.13 Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад", депутатське звернення - викладена
в письмовій формі вимога депутата
місцевої ради з питань, пов'язаних з
його депутатською діяльністю, до
місцевих органів виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування та їх
посадових осіб, а також керівників
правоохоронних та контролюючих
органів, підприємств, установ та
організацій незалежно від форми
власності, розташованих на території
відповідної ради, здійснити певні дії,
вжити заходів чи дати офіційне
роз'яснення з питань, віднесених до їх
компетенції.

Місцеві органи виконавчої влади,
органи місцевого самоврядування та їх
посадові особи, а також керівники
правоохоронних та контролюючих
органів, підприємств, установ та
організацій незалежно від форми
власності, розташованих на території
відповідної ради, до яких звернувся
депутат місцевої ради, зобов'язані у
десятиденний строк розглянути
порушене ним питання та надати йому
відповідь, а в разі необхідності
додаткового вивчення чи перевірки дати
йому відповідь не пізніш як у місячний
строк. (частина друга статті 13 Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад").

У разі невдоволення результатами
розгляду свого звернення або ухилення
посадовими особами від вирішення
порушеного питання, депутат місцевої
ради має право внести депутатський
запит відповідно до статті 22 Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад" (частина п'ята статті 13 Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад").

Депутатський запит - це підтримана
радою вимога депутата місцевої ради до
посадових осіб ради і її органів,
сільського, селищного, міського голови,
керівників підприємств, установ і
організацій незалежно від форми
власності, які розташовані або
зареєстровані на відповідній
території, а депутат міської (міста
обласного значення), районної, обласної
ради - також до голови місцевої
державної адміністрації, його
заступників, керівників відділів і
управлінь з питань, які віднесені до
відання ради (частина перша статті 21
Закону України "Про статус депутатів
місцевих рад").

Статтею 22 Закону України "Про статус
депутатів місцевих рад" встановлено, що
строк надання відповіді на запит
депутата місцевої ради визначається
місцевою радою. Офіційна відповідь
надається у письмовій формі
відповідній раді та депутату місцевої
ради. Якщо запит з об'єктивних причин не
може бути розглянуто у встановлений
радою строк, то орган або посадова
особа зобов'язані письмово повідомити
раді та депутатові місцевої ради, який
вніс запит, і запропонувати інший
строк, який не повинен перевищувати
один місяць з дня одержання запиту.
Відповідь на запит у разі необхідності
розглядається на пленарному засіданні
ради (частина четверта статті 22 Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад") .

Депутат місцевої ради має право надати
оцінку відповіді на свій запит. За
результатами відповіді на
депутатський запит може бути проведено
обговорення, якщо на цьому наполягає не
менше 1/4 присутніх на засіданні
депутатів місцевої ради. Посадових
осіб, до яких звернуто запит, своєчасно
інформують про дату та час обговорення
відповіді на запит радою. Вони або
уповноважені ними особи мають право
бути присутні на цьому засіданні ради
(частина п'ята статті 22 Закону України
"Про статус депутатів місцевих рад") .

Депутатське запитання - це засіб
одержання депутатом місцевої ради
інформації або роз'яснення з тієї чи
іншої проблеми. Відповідь на запитання
може бути оголошено на сесії ради або
дано депутату місцевої ради в
індивідуальному порядку. Запитання не
включається до порядку денного сесії,
не обговорюється і рішення по ньому не
приймається (частина друга статті 21
Закону України "Про статус депутатів
місцевих рад").

Виходячи з наведеного, законодавець
розмежовує поняття "депутатське
звернення", "депутатський запит",
"депутатське запитання", вони не є
тотожними за своєю правовою природою
та юридичними наслідками їх
реалізації.

Як встановлено в судовому засіданні,
орган місцевого самоврядування -
Тернопільська районна рада, прийняла
звернення депутатів Тернопільської
районної ради адресовані Президенту
України, Верховній Раді України,
Кабінету Міністрів України та
правоохоронним органам з приводу
суспільно-політичної ситуації в
Україні.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
гарантовано, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З врахуванням вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що чинне
законодавство не вимагає здійснення
додаткових процедур для направлення
депутатського звернення (схвалення
тощо). У випадку реалізації
депутатських повноважень шляхом
направлення депутатського звернення,
таке звернення надсилається
безпосередньо адресатам, а не
виноситься на голосування. Схвалення
звернення депутатів (тим більше іншого
органу місцевого самоврядування) не
належить до компетенції місцевої ради.

Такі висновки суду кореспондуються з
приписами статті 13 Закону України "Про
статус депутатів місцевих рад".
Недотримання зазначених вимог може
призвести до порушення прав депутатів,
гарантованих Законом України "Про
статус депутатів місцевих рад".

Згідно з ч. 10 ст. 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні", акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

З огляду на наведене, оспорюване
рішення підлягає визнанню
протиправним та скасуванню, а
адміністративний позов - задоволенню
повністю.

Згідно ст.69 КАС доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи. При цьому належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи з вищенаведеного, суд
приходить до висновку, що вимоги
позивача є обґрунтованими,
відповідають дійсним обставинам та
матеріалам справи, ґрунтуються на
вимогах чинного законодавства, не
спростовані відповідачем, а отже
підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задоволити .

2. Визнати незаконним та скасувати
рішення Тернопільської районної ради
№348 від 02.12.2013р. "Про звернення
депутатів Тернопільської районної
ради ".

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови виготовлено
28.01.2014р.

Суддя
Ходачкевич Н.І.

копія вірна

Суддя
Ходачкевич Н.І.