Справа № 820/12930/13-а
Суддя: Піскун В.О.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

27 січня 2014 р.
№ 820/12930/13-а

Харківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Піскун В.О.,

при секретарі судового засідання -
Мараєвій О.В.,

за участі:

представника позивача - Плескач І.С.,

представника відповідача - Лук’янцева
С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Приватного підприємства "Ліга А" до
Харківської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Приватне підприємство "Ліга А"
(далі - ПП "Ліга А"), звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просить суд скасувати в повному обсязі
податкові повідомлення-рішення
Харківської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області від 16.07.2013 року № та від
16.07.2013 року № .

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на те, що висновки
про вчинення ПП "Ліга А" правопорушення
є помилковими, не доведеними належними
доказами і спростовуються первинними
документами бухгалтерського та
податкового обліку підприємства,
наполягає на правильності обчислення
податку на прибуток та податку на
додану вартість. Позивач вважає, що
спірні податкові повідомлення -
рішення суперечать ч.3 ст.2 КАС України,
оскільки за відсутності визначених
законом підстав покладають на платника
податків додатковий обов'язок по
оплаті грошового зобов'язання на
користь Державного бюджету України.
Посилаючись на викладені вище доводи,
позивач просив суд прийняти рішення
про задоволення заявлених вимог.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги і доводи
заявленого позову, просив суд прийняти
рішення про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечував з посиланням на матеріали
перевірки та стверджував, що
оскаржувані рішення винесені у
відповідності до норм діючого
законодавства, є такими, що
відповідають фактичним обставинам
справи та просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши
докази у їх сукупності, дійшов
наступного висновку.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами по справі, що ПП "Ліга А"
зареєстровано у встановленому законом
порядку, як юридична особа, набуло
правового статусу суб'єкта
господарювання - юридичної особи,
знаходиться на обліку в Харківській
об'єднаній Державній податковій
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області як
платник податків та зборів.

Харківською об'єднаною Державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Харківській
області була проведена документальна
невиїзна позапланова перевірка ПП
«Ліга А» з питань правильності
обчислення та нарахування податку на
додану вартість та податку на прибуток
підприємств по операціям з ФОП ОСОБА_3
(код НОМЕР_1) за період жовтень 2012 року
та відображення в податковому обліку у
листопаді 2012 - січні 2013 років, про що
було складено акт від 21.06.13 № 1177/220/30588680
(а.с. 8-24 том 1).

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення -рішення від 16.07.13 № ,
яким було збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на прибуток на
суму 23 983,75 грн. (основний платіж - 19 187,00
грн. та штрафні (фінансові) санкції - 4
796,75 грн.) та від 16.07.13 № , яким було
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість на суму 92
418,75 грн. (основний платіж - 73 935,00 грн. та
штрафні (фінансові) санкції - 18 483,75 грн.)
(а.с. 25-26 том 1).

Зі змісту акту перевірки від 21.06.13 №
1177/220/30588680 вбачається, що фактичною
підставою для винесення спірних
податкових повідомлень-рішень стали
відображені в акті перевірки висновки
відповідача про нереальність
здійснення ФОП ОСОБА_3
фінансово-господарських операцій у
жовтні 2012 року, а також висновки
податкового органу про неможливість
підтвердити реальність операцій з ФОП
ОСОБА_3 з причин відсутності
обов'язкових реквізитів у
товарно-транспортних накладних, чим
порушені вимоги п.138.1.1 п.138.1, п. 138.2 ст.138,
пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198,
п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу
України, які призвели до заниження
податку на прибуток у сумі 19 187,00 грн. та
до заниження податку на додану
вартість у сумі 73 935,00 грн.

Позивач не погодився з зазначеними в
акті порушеннями, про що склав
заперечення та звернувся в межах
адміністративного оскарження зі
скаргами на вищезазначені податкові
повідомлення - рішення. За результатами
адміністративного оскарження скарги
позивача залишені без задоволення (а.с.
35-41 том 1).

Суд зазначає, що правила обрахування
розміру податкового кредиту з податку
на додану вартість регламентовані
приписами розділу V Податкового
кодексу України.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

За правилом п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу;
а згідно з п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Приписами п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України передбачено, що до
податкового кредиту не відносяться
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Суд зазначає, правовідносини з приводу
справляння податку на прибуток
унормовані приписами розділу ІІІ
Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.137.1 ст.137
Податкового кодексу України дохід від
реалізації товарів визнається за датою
переходу покупцеві права власності на
такий товар. Дохід від надання послуг
та виконання робіт визнається за датою
складення акта або іншого документа,
оформленого відповідно до вимог
чинного законодавства, який
підтверджує виконання робіт або
надання послуг.

Підпунктом 138.1 ст.138 Податкового
кодексу України передбачено, що
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому, за правилом п.138.4 ст.138
Податкового кодексу України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, крім нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, а за
змістом п.138.5 ст.138 Податкового кодексу
України інші витрати визнаються
витратами того звітного періоду, в
якому вони були здійснені, згідно з
правилами ведення бухгалтерського
обліку.

Відповідно до п.139.1.9 ст.139 Податкового
кодексу України витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

З аналізу вищезазначених норм, суд
дійшов висновку, що платник податків
має право на збільшення витрат з
податку на прибуток та на формування
податкового кредиту з ПДВ у разі
існування таких обставин як: 1)
отримання від контрагента первинних
документів (в тому числі і податкової
накладної); 2) відсутність наміру на
безпідставне одержання податкової
вигоди; 3) реальне проведення платником
податків господарської операції в
умовах звичайної господарської
діяльності, яка здійснюється з
дотриманням засад розумності,
виваженості, добросовісності,
сумлінності та спрямована на отримання
позитивного економічного результату; 4)
настання події виникнення права на
збільшення витрат (що, в залежності від
виду понесених видатків, співпадає або
з подією отримання доходу, або з подією
понесення витрат) та настання події
виникнення права на податковий кредит;
5) реєстрації контрагентом податкової
накладної в Реєстрі податкових
накладних або подання скарги на
постачальника.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем, ПП «Ліга А» (в якості
Замовника), та ФОП ОСОБА_3 (в якості
Перевізника) був укладений договір від
11.09.12 № 1109-01, предметом якого є надання
транспортних послуг (а.с. 42-43 том 1). За
умовами цього договору Перевізник
надає послуги по транспортуванню
вантажу по Україні на підставі заявки,
а Замовник зобов'язується їх приймати
та оплачувати.

Зазначені господарські операції з
отримання послуг ПП «Ліга А»
підтверджуються первинними
документами: заявками на перевезення
вантажу, податковими накладними від
03.10.12 № 1, від 04.10.12 №2, від 05.10.12 №4, від
08.10.12 № 5, від 09.10.12 №7, актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 30.11.12 № ОУ0000007, від 31.12.12 № ОУ0000047,
товарно-транспортними накладними (а.с.
44-163 том 1).

Оплата за отримані послуги за
договором була проведена у
безготівковій формі, що
підтверджується платіжними
дорученнями № 310 від 03.10.12, № 313 від
04.10.12, від 05.10.12 № 319, від 08.10.12 № 321, від
09.10.12 №325 (а.с. 164-168 том 1).

Доказів повернення коштів до позивача,
наявності у позивача та його
контрагента спільного інтересу щодо їх
отримання позивачем (що могло б мати
місце в разі пов'язаності цих осіб), до
матеріалів справи суб'єктом владних
повноважень не подано. За правилами
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» операція по списанню коштів з
банківських рахунків платника податку
призводить до зміни стану та структури
активів і зобов'язань такого платника.
Отже, приєднані до справи документи про
оплату послуг визнаються судом
належними та допустимими доказами
реальності вчинених між позивачем та
контрагентом позивача господарських
операцій.

Вказані податкові накладні та інші
первинні документи по
взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_3 не мають
дефектів форми, змісту або походження,
які в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п. 201.1 ст. 201
Податкового кодексу України, п.2.4
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704, спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, що призводить до зміни в
структурі активів платника податків.

Стосовно зауважень відповідача щодо
окремих реквізитів
товарно-транспортних накладних, як то
відсутність в деяких із них посад та
прізвищ осіб підприємств, щоприймали
та здавали вантаж, підписів водіїв,
судом в якості обґрунтування
правомірності спірних податкових
повідомлень-рішень не приймаються,
оскільки сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні, не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Таким чином, господарські операції ПП
«Ліга А» із ФОП ОСОБА_3 підтверджуються
не тільки товарно-транспортними
накладними, але й іншими документами, а
саме: договором, заявками на
перевезення вантажу, податковими
накладними, актами здачі-прийняття
робіт (надання послуг).

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач, ПП «Ліга А», у спірних
правовідносинах отримав в
розпорядження документи, визначені
законом як підстави для збільшення
витрат з податку на прибуток та
податкового кредиту з ПДВ, провів
розрахунки з контрагентом у повному
обсязі.

Також, судом встановлено, що контрагент
позивача на момент здійснення
господарських операцій був
зареєстрований в установленому
законом порядку, знаходився на обліку в
податковому органі, мав статус
платника ПДВ, що також не
спростовується актом перевірки
позивача.

Крім того, під час проведення перевірки
відповідачем не встановлено у позивача
наміру отримати за договором від 11.09.12
№ 1109-01 іншого результату, ніж отримання
послуг. Досліджуючи витребувані та
приєднані до справи документи, суд
зазначає, що матеріали справи не
містять жодних доказів наявності між
позивачем та його контрагентом при
укладанні і виконанні договору
взаємоузгоджених зловмисних дій,
спрямованих на порушення існуючого в
державі суспільного ладу або моральних
засад. Таких доказів суду відповідачем
не надано, а судом при виконанні вимог
ст. 11 КАС України не виявлено. При цьому,
суд бере до уваги, що доказів, які б
вказували на відсутність реальності
господарських операцій за цим
договором, за правилами ч. 2 ст.71 КАС
України відповідач до суду не надав, а
судом самостійно таких доказів не
виявлено.

Як вбачається з матеріалів справи,
послуги, отримані від контрагента,
позивачем були використані в межах
своєї господарської діяльності, а саме
у 2012 році позивачем укладено договори
поставки соняшнику з ПП «Мечніково»
(договір від 17.09.12 № 1709-01), з ТОВ
«Селідовське» (договір № 11/1-1 від 01.11.12)
та з ТОВ «Агроліга» (договір № 240901 від
24.09.12), відповідно до умов яких ПП
«Мечніково» (у якості постачальника),
ТОВ «Селідовське» (у якості
постачальника) та ТОВ «Агроліга» (у
якості постачальника) зобов'язувались
поставити товар, а ПП «Ліга А» (у якості
покупця) прийняти його та оплатити.
Придбання товару за вказаними
договорами підтверджується
приєднаними до матеріалів справи
копіями договорів, видатковими
накладними. За цими договорами
поставка товару здійснювалась на
складах постачальників шляхом
самовивозу.

Транспортування придбаного товару за
допомогою яких можливо здійснити
перемішання товару, здійснювалось ПП
«Ліга А» за допомогою до сторонніх
суб'єктів господарювання. Внаслідок
чого позивачем укладено з ФОП ОСОБА_3
договір від 11.09.12 № 1109-01 про надання
транспортних послуг.

Придбаний у постачальників товар -
соняшник транспортувався на адресу:
Харківська область, смт. Нова Водолага,
вул. Чехова, 14. За вказаною адресою
розміщуються виробничі потужності ТОВ
«Агроком Нова Водолага». Основною
ціллю придбання соняшнику було
виготовлення соняшникової олії та
макухи, що підтверджується договором
на переробку насіння соняшнику № 0309-01
від 03.09.12, укладеним між ТОВ «Агроком
Нова Водолага» та ПП «Ліга А», копія
якого приєднана до матеріалів справи.
Відповідно до умов договору на
переробку насіння соняшнику ПП «Ліга
А» передавало, а ТОВ «Агроком Нова
Водолага» приймало соняшник для
переробки в соняшникову олію та
макуху.

На підтвердження факту ввезення товару
- соняшнику на ТОВ «Агроком Нова
Водолага» до матеріалів справи
приєднані: копії актів про
прийняття-передачу насіння соняшника,
журналу реєстрації зважування
вантажів на автомобільних вагах по
формі N ЗХС-28 (книга вагаря), карток
аналізу зерна за формою №47, журналу
реєстрації лабораторних аналізів
середньодобових проб при прийманні
зерна по формі N ЗХС-49, реєстрів
товарно-транспортних накладних, які
супроводжували завезений на
підприємство соняшник (форма N ЗХС-3),
переліків реєстрів накладних по формі
№ ЗХС-5.

Відповідач ані в ході проведення
перевірки, ані в ході судового розгляду
не спростував твердження платника
податків про отримання послуг у межах
власної господарської діяльності, адже
не надав до суду жодних фактичних
даних, які б засвідчували відсутність у
платника податків об'єктивної потреби
на укладання спірного правочину.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач правомірно включив до
складу витрат та податкового кредиту
суми, які підтверджені первинними
документами бухгалтерського та
податкового обліку, у зв'язку з
придбанням позивачем послуг, які в свою
чергу були використані останнім у
межах господарській діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході розгляду справи, відповідач не
довів правомірності та
обґрунтованості мотивів винесення
спірних податкових повідомлень-рішень.

У зв'язку з тим, що відсутній об'єкт
донарахування податку на додану
вартість та податку на прибуток, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав застосування штрафних
(фінансових) санкцій передбачених пп.
123.1 ст. 123 Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З огляду на викладене, вимоги позивача
про скасування податкових
повідомлень-рішень від 16.07.2013 року
№ та від 16.07.2013 року №
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу
відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст. ст. 94, 160, 161, 162, 163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Харківський окружний
адміністративний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного
підприємства "Ліга А" до Харківської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити в
повному обсязі.

Скасувати в повному обсязі податкові
повідомлення - рішення Харківської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
16.07.2013 року № та від 16.07.2013 року
№.

Стягнути на користь Приватного
підприємства "Ліга А" (62414, Харківська
обл., Харківський район, с. Липці, вул.
Пушкінська, 98, ) з
Державного бюджету України через УДКСУ
у Червонозаводському районі м. Харкова
(код 37999628, адреса: 61001, м. Харків, вул.
Плеханівська, буд.29) судові витрати у
розмірі 232,80 грн. (двісті тридцять дві
грн. 80 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови виготовлено
30.01.2014 року.

Суддя
Піскун В.О.