Справа № 44-2003
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2014 р. м. Київ
К-29214/10

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Василенко
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області про визнання
протиправними та скасування наказів,
поновлення на посаді, виплату
грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 6 червня 2007 року,
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29
липня 2010 року та касаційною скаргою
представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29 липня 2010
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2004 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що проходив службу на посаді
начальника відділення Державної
автомобільної інспекції Луцького
міського відділу управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Волинській області. Наказом
начальника УМВС України у Волинській
області від 3 березня 2003 року №105 ОСОБА_1
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності й оголошено сувору
догану. Наказом начальника УМВС
України у Волинській області від 11
листопада 2003 року №597 позивача
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності й попереджено про
неповну посадову відповідність.
Наказом начальника УМВС України у
Волинській області від 10 лютого 2004 року
№10 о/с позивача звільнено з органів
внутрішніх справ на підставі пункту 64
«є» (за порушення дисципліни) Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ. Вважає своє
звільнення незаконним, оскільки воно
здійснено під час перебування його на
лікарняному та внаслідок упередженого
ставлення до нього з боку начальника
відділу внутрішньої безпеки УМВС
України у Волинській області. Просив з
урахуванням уточнення позовних вимог
визнати неправомірними та скасувати
накази начальника УМВС України у
Волинській області від 10 лютого 2004
року №10о/с, від 11 листопада 2003 року №597,
від 3 березня 2003 року №105; поновити
позивача на посаді начальника ВДАІ
Луцького МВ УМВС України у Волинській
області; стягнути з УМВС України у
Волинській області грошове
забезпечення за час вимушеного прогулу
в сумі 26172 грн.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 6 червня
2007 року в задоволенні позову ОСОБА_1
було відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29 липня 2010
року апеляційні скарги ОСОБА_1 та
представника позивача ОСОБА_2 залишено
без задоволення, а постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 6 червня 2007 року -
без змін.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1
та представника позивача ОСОБА_2,
судами неповне з'ясування обставин, які
мають значення у справі, та порушення
норм чинного процесуального та
матеріального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, позивач просить
скасувати постановлені рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
задовольнити його позов, представник
позивача просить скасувати рішення
апеляційного суду та направити справу
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та його представника,
обговоривши доводи касаційних скарг та
перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційні
скарги задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено наступне.

ОСОБА_1 з листопада 2002 року проходив
службу на посаді начальника ВДАІ
Луцького МВ УМВС України у Волинській
області.

Наказом начальника УМВС України у
Волинській області від 3 березня 2003
року №105 скасовано за м'якістю наказ
начальника ВДАІ УМВС України у
Волинській області від 20 лютого 2003 року
№ 62 в частині накладення
дисциплінарного стягнення (догана) на
начальника ВДАІ Луцького МВ УМВС
України у Волинській області ОСОБА_1, та
за грубе порушення вимог нормативних
документів при виявленні та
документуванні порушень ПДР, а також
ігнорування вимог керівництва УМВС та
МВС України щодо дотримання
транспортної дисципліни ОСОБА_1
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді оголошення
суворої догани.

Підставою для притягнення до
дисциплінарної відповідальності було
те, що 5 січня 2003 року ОСОБА_1 за
порушення вимог дорожного знаку
«Стоянка заборонена» (ч.2 ст.122
КпАП України), що потребувало складання
протоколу на місці, безпідставно
доставив у міськвідділ, організувавши
дактилоскопіювання та особистий огляд
громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5, наказавши
після цього підлеглим скласти відносно
ОСОБА_5 протокол за порушення ПДР та
затримати автомобіль, яким керував
його батько, на штрафмайданчик.

Ці обставини вказані у висновку, що був
складений працівниками відділу
внутрішньої безпеки у Волинській
області за результатами перевірки
заяви ОСОБА_5 (контрольно-спостережна
справа №4-2003 від 28 лютого 2003 року) та в
поданні прокуратури Волинської
області від 14 лютого 2003 року №07/1-22-03 про
усунення порушень законодавства про
конституційні права та свободи
громадян.

Відповідно до пункту 21 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
Української РСР, затвердженого Указом
Президії Верховної Ради УРСР від 29
липня 1991 року № 1368-XII (чинного на час
виникнення спірних правовідносин),
старший начальник має право скасувати,
пом'якшити чи посилити дисциплінарне
стягнення, накладене підлеглим йому
начальником, якщо воно не відповідає
тяжкості вчиненого проступку і ступеню
вини.

Апеляційний суд, який погодився з
висновком суду першої інстанції про
відсутність в діях відповідача
порушень при застосуванні до позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
суворої догани, обґрунтовано зазначив,
що наказ УМВС України у Волинській
області від 3 березня 2003 року №105
виданий старшим начальником в порядку,
передбаченому пунктом 21
Дисциплінарного статуту, після
перевірки, перегляду та скасування
наказу начальника ВДАІ УМВС України у
Волинській області від 20 лютого 2003 року
№62 про оголошення догани ОСОБА_1 за
непрофесійні дії, що виразились у
безпідставному затриманні автомобіля,
за м'якістю. Крім цього, наказу від 3
березня 2003 року №105 передувала
перевірка цих обставин та висновок
ВДАІ УМВС України у Волинській області
від 9 лютого 2003 року, з якими позивач
погоджувався, не оскаржував та
посилався як на правомірність своїх
дій щодо затримання автомобіля, хоча у
висновку вказано, що на час затримання
факту керування автомобілем ОСОБА_5 не
встановлено, а тому надання вказівок
позивачем щодо затримання і доставки
автомобіля на штрафмайданчик
безпідставні.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 11 листопада 2003 року
начальником УМВС України у Волинській
області наказом №597 «Про зникнення
службової документації з
адмінприміщення ВДАІ Луцького МВ та
покарання винних» за незадовільне
виконання вказівок МВС України, УМВС
щодо налагодження перепускного режиму
до органів та підрозділів внутрішніх
справ, незабезпечення надійного
зберігання службової документації, що
призвело до її зникнення, допущене
зволікання стосовно негайного
інформування ВДАІ УМВС та ВВБ у
Волинській області про подію,
начальника ВДАІ Луцького МВ УМВС
України у Волинській області ОСОБА_1
попереджено про неповну посадову
відповідність.

Підставою для притягнення до
дисциплінарної відповідальності було
те, що 13 жовтня 2003 року з
службового кабінету начальника ВДАІ
Луцького МВ УМВС України у Волинській
області за невстановлених обставин
зникла пластикова папка з документами,
кореспонденцією та іншою службовою
документацією.

Накладенню цього стягнення також
передувала попередня перевірка ВВБ
(контрольно-спостережна справа №44-2003
від 11 листопада 2003 року), якою
встановлено, що згідно акту ревізії
адміністративних протоколів від 21
жовтня 2003 року серед
документів, які зникли з службового
кабінету начальника ВДАІ Луцького МВ
майора міліції ОСОБА_1, рахуються 45
матеріалів на 116 аркушах, в тому числі
адмінпротоколи складені за ст.ст. 121, 122
КпАП України, та інші документи. При
зникненні документів двері кабінету
були відкритими.

Крім того, майор міліції ОСОБА_1 про
зникнення з його кабінету службової
документації, керівництво ВДАІ УМВС
поставив до відома лише наступного дня
після події, а у відділ внутрішньої
безпеки у Волинській області рапортом
взагалі не доповів, чим грубо порушено
вимоги п. 1.1 наказу МВС України №553 від 6
грудня 1991 року, яким затверджене
Положення про інспекцію з особового
складу органів внутрішніх справ
України (інспекція з особового складу є
оперативним структурним підрозділом
апаратів по роботі з особовим складом
органів внутрішніх справ.

Згідно функціональних обов'язків
начальника ВДАІ Луцького МВ У МВС
України у Волинській області від 10
січня 2003 року, начальник організовує і
контролює виконання працівниками
служби дотримання режиму таємності і
службового діловодства (у
відповідності до вимог наказів МВС
України №№07-97р., 08-97р., 907-97р.).

Суди попередніх інстанцій прийшли до
обґрунтованого висновку про
правомірність наказу від 11 листопада
2003 року №597, оскільки збереження
документації є прямим обов'язком
позивача як посадової особи, що
зобов'язана виконувати свої обов'язки,
внутрішні накази та вказівки
відповідача, незалежно від того, чи ця
документація була викрадена і чи
порушена кримінальна справа.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що наказом начальника
УМВС України у Волинській області «Про
порушення службової дисципліни
начальником ВДАІ Луцького МВ УМВС
майором міліції ОСОБА_1» від 5 грудня 2004
року №655 за систематичне порушення
службової дисципліни позивача
вирішено звільнити з органів
внутрішніх справ після одужання.

З листків звільнення №1, №13 та довідки
№19 вбачається, що позивач з 1 грудня 2003
року по 6 лютого 2004 року перебував на
лікуванні.

Наказом начальника УМВС України у
Волинській області «По особовому
складу» від 10 лютого 2004 року №10о/с
позивача звільнено з органів МВС
України згідно з пунктом 64 «є» (за
порушення дисципліни) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом в органах
внутрішніх справ з 10 лютого 2004 року.

Підставою для звільнення позивача
послужили матеріали перевірки про
неправомірне повернення ним
автомобілів.

Відповідно до листа відділу
внутрішньої безпеки у Волинській
області від 23 липня 2010 року №18/2-792 та
акту знищення від 25 січня 2005 року №17/57
матеріали службового розслідування
№17/863 від 2 грудня 2003 року знищені у
зв'язку із закінченням терміну їх
зберігання.

З висновку по матеріалах перевірки
фактів порушень службової дисципліни
та неправомірних дій начальником ВДАІ
Луцького МВ УМВС майором міліції
ОСОБА_1, затвердженим начальником УМВС
України у Волинській області 2
грудня 2003 року, вбачається, що
встановлено факт неправомірного
повернення за вказівкою ОСОБА_1
автомобілів: «Мазда-626», транзитний
номерний знак НОМЕР_1, «Ауді-100»
транзитний номерний знак НОМЕР_2, у яких
виявлено факти зміни номерної панелі,
порядкового номера кузова, також
автомобіля «Фольксваген-Гольф», який
7 липня 2003 року був затриманий
працівниками міліції через
невідповідність записів в
реєстраційних документах. Крім цього,
ОСОБА_1 використовував службовий
автомобіль в особистих цілях, коли
проходив лікування.

Апеляційний суд обґрунтовано зазначив,
що незважаючи на відсутність
оригіналів службового розслідування
від 2 грудня 2003 року №17/863 у зв'язку зі
знищенням, правомірність звільнення
позивача з органів внутрішніх справ
підтверджується відповідно до копії
висновку цього розслідування, що
міститься у матеріалах справи,
оскільки він фактично узгоджується з
поясненням позивача щодо видачі ним
зазначених автомобілів.

Враховуючи викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій належним чином
встановили обставини справи, дали
відповідну оцінку дослідженим у
судових засіданнях доказам у справі та
прийшли до обґрунтованого висновку про
відсутність законних підстав для
задоволення позовних вимог, оскільки
при притягненні позивача до
дисциплінарної відповідальності та
звільнення його з посади відповідачем
не допущено порушень чинного
законодавства, які би давали підстави
для визнання накладених
дисциплінарних стягнень та звільнення
позивача з посади незаконними та
задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги, висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційних скарг.

Керуючись статтями 160 ч.3, 167 ч.2, 210, 220, 221,
223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

у х в а л
и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_1 та
представника позивача ОСОБА_2 залишити
без задоволення, а постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 6 червня 2007 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29 липня 2010
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.