Справа № 2а/2508/5551/2011
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Короїд Ю.М.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Старової Н.Е., Файдюка В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Козелецької
районної державної адміністрації
Чернігівської області на постанову
Козелецького районного суду
Чернігівської області від 23.06.2011 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в
Козелецькому районі Чернігівської
області, управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області
про визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Козелецького
районного суду Чернігівської області з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Козелецькому районі Чернігівської
області, управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області
про визнання дій протиправними та
стягнення недоплаченої державної
пенсії учасника ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС.

Постановою Козелецького районного
суду Чернігівської області від 23.06.2011
року позов задоволено частково.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області
подали апеляційну скаргу, в якій
просять апеляційну інстанцію
скасувати незаконну, на їх думку,
постанову суду першої інстанції та
постановити нову про відмову в позові.
В своїй апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного:

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є особою, віднесеною до 1
категорії, інвалідом ІІ групи
безстроково, що підтверджується
відповідним посвідченням та довідкою
МСЕК, захворювання позивача пов'язане з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

судом встановлено, що позивач є
ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС 2
категорії, що підтверджується
посвідченням, копія якого приєднана до
матеріалів даної справи.

Згідно ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС 1
категорії, ІІ групи інвалідності,
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується в розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Проте, управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області
всупереч вказаній нормі закону виплати
позивачу в 2010 році допомогу на
оздоровлення у меншому розмірі, який
встановлений постановою КМ України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 562 від 17
липня 2005 року.

Колегія суддів вважає дії
відповідача щодо виплати позивачу
допомоги на оздоровлення, у розмірі,
меншому ніж той, що встановлений абз. 4
ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» неправомірними, а висновок
суду першої інстанції про необхідність
задоволення позовних вимог - законним і
обґрунтованим.

Як на підставу для задоволення
своїх вимог Управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області
послалося на те, що положеннями ст. 70
Закону України «Про державний бюджет
України на 2010 рік» Кабінету міністрів
України надано право встановлювати
розміри соціальних виплат.

У зв'язку з цим апелянт вважає, що
здійснивши позивачу виплату щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі, що
визначений Кабінетом Міністрів
України у постанові № 562 від 17 липня 2005
року, діяв з дотриманням вимог чинного
законодавства.

Колегія суддів вважає вказані
доводи апелянта необґрунтованими з
огляду на наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 95
Конституції України виключно законом
про Державний бюджет України
визначаються будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Згідно ст. 70 Закону України «Про
державний бюджет України на 2010 рік»
Кабінету Міністрів України у 2010 році
було надано право встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Таким чином, Кабінету Міністрів
України у 2010 році були надані
спеціальні повноваження щодо
встановлення розміру деяких категорій
соціальних виплат.

До такої категорії виплат
належить, в тому числі, щорічна
допомога на оздоровлення, передбачена
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», як така, що обчислюється
залежно від розміру мінімальної
заробітної плати.

Разом з тим, Кабінетом Міністрів
України не було реалізовано у 2010 році
вказані повноваження та не прийнято
відповідного нормативно-правового
акту, в якому було б закріплено
абсолютні суми щорічної допомоги на
оздоровлення у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Посилання апелянта на постанову
КМ України «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» № 562 від 17 липня 2005 року як
на нормативно-правовий акт, яким
установлено розміри вищевказаної
допомоги на 2010 рік колегія суддів
вважає необґрунтованими з огляду на
наступне.

Як вбачається зі ст. 70 Закону
України «Про державний бюджет України
на 2010 рік» Кабінету Міністрів України
було надано право встановлювати на 2010
рік розміри щорічної допомоги на
оздоровлення саме у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

З огляду на те, що постанова КМ
України, на яку посилається управління
праці та соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області,
була прийнята у 2005 році колегія суддів
вважає, що у ній не враховано та не
могло бути враховано межі бюджетних
асигнувань, що мали місце у 2010 році.

Спеціального
нормативно-правового акту, який
передбачав би, що постанова КМ України
№ 562 від 17 липня 2005 року приймається за
основу при нарахуванні та виплаті у 2010
році щорічної допомоги на оздоровлення
як така, що передбачає розмір
соціальних виплат, які відповідають
межам бюджетних асигнувань на
відповідні цілі у 2010 році - не
приймалося.

У зв'язку з цим колегія суддів
приходить до висновку про те, що
вказана постанова КМ України не може
розглядатися як така, що прийнята на
виконання спеціальних повноважень,
наданих Кабінету Міністрів України ст.
70 Закону України «Про державний бюджет
України на 2010 рік».

Таким чином, судом першої інстанції
було зроблено вірний висновок про те,
що Закон України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівняні з постановою КМ України «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 562 від 17
липня 2005 року, та є пріоритетним у
застосуванні.

За таких підстав апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 197, 198, 200, 205 та 206 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області -
залишити без задоволення.

Постанову Козелецького районного суду
Чернігівської області від 23.06.2011 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття та подальшому оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Чаку Є.В.

Судді:
Файдюк В.В.

Старова Н.Е.