Справа № 2а-4590/12/1370
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2014 р. м. Київ
К/800/25142/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

за участю секретаря:
Горголь І.С.

представників:

позивача: Іськів Н.П.

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Личаківському районі м.
Львова Львівської області Державної
податкової служби

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 20.09.2012 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2013 року

у справі № 2а-4590/12/1370 (169262/12/9104)

за позовомКолективного виробничого
підприємства «Енергомантаж»
доДержавної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова
проскасування податкового
повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

Колективне виробниче підприємство
«Енергомантаж» (далі по тексту -
позивач, КВП «Енергомантаж»)
звернулось з позовом до Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова (далі по тексту -
відповідач, ДПІ) про скасування
податкового повідомлення - рішення.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 20.09.2012 року
адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2013 року
апеляційну скаргу ДПІ залишено без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

У запереченні на касаційну скаргу КВП
«Енергомантаж», посилаючись на те, що
суди першої та апеляційної інстанції
не допустили порушень норм
матеріального та процесуального права,
просить касаційну скаргу ДПІ залишити
без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представника позивача, дослідивши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОДПІ проведено планову
виїзну перевірку КВП «Енергомонтаж» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2010 року по 30.06.2011 року, за
результатами якої складено акт від
28.11.2011 року №732/23-2/01018671.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п.
5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
п.140.2 ст.140 ПК України, аб. 2 п. 3
підрозділу 4 розділу ХХ Перехідних
положень Податкового Кодексу України,
пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість».

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ОДПІ прийнято
податкові повідомлення рішення від
07.12.2011 року №/28496/10/23-2, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток та
штрафних (фінансових) санкцій на
загальну суму 2205008,00 грн.,
№/28498/10/23-2, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість та штрафних (фінансових)
санкцій на загальну суму 500208,00 грн., та
№/28496/10/23-2 яким позивачу зменшено
суму від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 2423881,00 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин) під
валовими витратами виробництва та
обігу розуміється сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно пп. 5.2.1 п. 2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до вимог пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підставою для нарахування податкового
кредиту, відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» є податкова накладна, яка
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 01.12.2010 року між ПП «МКМ -
Сервіс» (продавець) та КВП
«Енергомонтаж» (покупець) укладено
Договір поставки № 01-12 відповідно до
умов якого продавець зобов'язується
доставити покупцю, а покупець прийняти
і оплатити товар згідно рахунків,
накладних і податкових накладних
виставлених на кожну поставку окремо.
Відповідно до пп. 4.1 п. 4 вищевказаного
договору поставка товару здійснюється
транспортом продавця на склад покупця,
за адресою м. Львів вул. Зелена 269 а, або
узгоджується сторонами додатково та
визначається у Специфікації до даного
договору, що є невід'ємною частиною
договору.

Реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та ПП «МКМ -
Сервіс» підтверджується наявними в
матеріалах справи видатковими
накладними, податковими накладними,
тощо.

Використання КВП «Енергомонтаж»
придбаного товару у власній
господарській діяльності
підтверджується матеріалами справи.

Оплата позивачем придбаного товару
підтверджується наявними в матеріалах
справи виписками з банківського
рахунку про рух коштів.

Вищевказані документи оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства, Закону України № 996 «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є документами
первинного обліку.

19.11.2010 року ТОВ «Агросільпостач»
(постачальник) та КВП «Енергомонтаж»
(покупець) укладено договір поставки
№1911, відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця продукцію -
акумуляторні батареї, найменування,
тип, загальна кількість, одиниця виміру
та ціна визначаються Специфікацією, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити зазначену продукцію.

Фактичне виконання умов договору
підтверджується матеріалами справи,
зокрема - видатковими накладними,
податковими накладними, тощо.

Оплата позивачем придбаної продукції
підтверджується наявними в матеріалах
справи виписками з банківського
рахунку про рух коштів

Використання КВП «Енергомонтаж» у
власній господарській діяльності
вищевказаних товарно-матеріальних
цінностей підтверджується матеріалами
справи, зокрема - договорами підряду,
актами приймання виконаних
будівельних робіт, тощо.

Документи оформлені відповідно до
вимог чинного законодавства, Закону
України № 996 «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні», є
документами первинного обліку.

Отже, з огляду на вищевказані обставини
справи, колегія суду погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанції щодо реальності
господарських операцій, укладених між
позивачем та вищевказаними
контрагентами.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ПП «МКМ - Сервіс» та ТОВ
«Агросільпостач» на час спірних
відносин були зареєстровані як
платники податку на додану вартість
(відповідно до вимог чинного
законодавства).

Також, суди обґрунтовано не прийняли до
уваги висновки ДПІ щодо нікчемності
правочинів, з урахуванням всіх
обставин справи та вимог діючого на час
спірних правовідносин законодавства.

В свою чергу, щодо відображення
позивачем від'ємного значення у
другому кварталі 2011 року, колегія суду
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Абзац другий п. 3 підрозділу 4 розділу ХХ
«Перехідні положення» Податкового
кодексу України передбачає право
платника податку на прибуток
відобразити у складі витрат другого
кварталу 2011 року суму від'ємного
значення, що є результатом розрахунку
об'єкта оподаткування за підсумками
першого кварталу 2011 року.

Водночас розрахунок об'єкта
оподаткування за перший квартал 2011
року здійснювався на підставі чинних
до 1 квітня 2011 року норм Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Відповідно до п. 3.1. ст. 3 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» об'єктом оподаткування є
прибуток, який визначається шляхом
зменшення суми скоригованого валового
доходу звітного періоду, визначеного
згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:
суму валових витрат платника податку,
визначених статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Пунктом п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
передбачено, що у 2011 році сума
від'ємного значення, яка відповідно до
абзацу першого цього пункту не була
врахована у складі валових витрат, та
від'ємне значення об'єкта
оподаткування, яке виникло у 2010 році,
підлягають включенню до складу валових
витрат у порядку, встановленому
статтею 6 цього Закону, без обмежень,
встановлених цим пунктом.

Статтею 6 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
передбачено, що якщо об'єкт
оподаткування платника податку з числа
резидентів за результатами
податкового року має від'ємне значення
об'єкта оподаткування (з урахуванням
суми амортизаційних відрахувань), сума
такого від'ємного значення підлягає
включенню до складу валових витрат
першого календарного кварталу
наступного податкового року.

Тобто, від'ємне значення об'єкту
оподаткування (збитки) минулих
податкових періодів є обов'язковою
складовою валових витрат 1 кварталу 2011
року. Включення їх до складу витрат в
даному періоді передбачено нормами
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (який був чинний
на момент виникнення спірних
правовідносин).

Згідно ч. 1 підрозділу 4 розділу ХХ
Перехідних положень Податкового
кодексу України розділ III цього Кодексу
застосовується під час розрахунків з
бюджетом починаючи з доходів і витрат,
що отримані і проведені з 1 квітня 2011
року, якщо інше не встановлено цим
підрозділом.

В той же час, ч. 3 підрозділу 4 розділу ХХ
Перехідних положень Податкового
кодексу України встановлено, що п.150.1
ст.150 Кодексу застосовується у 2011 року з
урахуванням такого: якщо результатом
розрахунку об'єкта оподаткування
платника податку з числа резидентів
за підсумками першого кварталу 2011
року є від'ємне значення, то сума
такого від'ємного значення підлягає
включенню до витрат другого
календарного кварталу 2011 року.

Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками другого, другого і третього
кварталів, другого - четвертого
кварталів 2011 року здійснюється з
урахуванням від'ємного значення,
отриманого платником податку за перший
квартал 2011 року, у складі витрат таких
податкових періодів наростаючим
підсумком до повного погашення такого
від'ємного значення.

Таким чином, до складу валових витрат
першого кварталу 2011 року підлягали
включенню всі суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування з податку на
прибуток - як ті, що утворилися станом
на 1 січня 2010 року, так і ті суми
від'ємного значення, що виникли
протягом 2010 року.

Отже, розрахунок об'єкта оподаткування
за перший квартал 2011 року повинен був
здійснюватися з урахуванням у складі
валових витрат цього податкового
періоду всіх сум від'ємного значення,
що утворилися станом на 1 січня 2010 року,
а також протягом 2010 року.

Включення від'ємного значення об'єкту
оподаткування за підсумками першого
кварталу 2011 року до витрат другого, а не
першого кварталу звітного податкового
року, становить особливість
застосування у 2011 році норми пункту 150.1
статті 150 ПК України.

Згідно п. 150.1 ст. 150 ПК України, у разі,
якщо результатом розрахунку об'єкта
оподаткування платника податку з числа
резидентів за підсумками податкового
року є від'ємне значення, то сума такого
від'ємного значення підлягає включенню
до витрат першого календарного
кварталу наступного податкового року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками півріччя, трьох кварталів
та року здійснюється з урахуванням
зазначеного від'ємного значення
попереднього року у складі витрат
таких податкових періодів наростаючим
підсумком до повного погашення такого
від'ємного значення.

Відповідно до пункту 3 підрозділу 4
розділу ХХ "Перехідні положення"
Податкового кодексу України в разі,
якщо результатом розрахунку об'єкта
оподаткування платника податку з числа
резидентів за підсумками першого
кварталу 2011 року є від'ємне значення, то
сума такого від'ємного значення
підлягає включенню до витрат другого
календарного кварталу 2011 року.

Отже, з урахуванням вищевикладеного,
суди попередніх інстанцій дійшли
вірного висновку, що до складу валових
витрат другого календарного кварталу
2011 року підлягає включенню сума
від'ємного значення об'єкта
оподаткування за перший квартал 2011
року, яка, у свою чергу, розраховується
з урахуванням у складі валових витрат
першого календарного кварталу 2011 року
сум від'ємного значення, що утворилися
станом на 1 січня 2010 року, а також тих, що
виникли протягом 2010 року.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняті податковим органом
спірні рішення є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги
не відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищезазначеними нормами права, отже,
відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Львівського
окружного адміністративного суду від
20.09.2012 року та ухвала Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11.04.2013 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Личаківському районі м.
Львова Львівської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 20.09.2012 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов