Справа № 812/5130/13-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2014 р. м. Київ
К/800/49831/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді Леонтович К.Г.,

суддів: Горбатюка С.А., Калашнікової
О.В.,

секретаря - Наумця О.В.,

за участю представників: ПАТ
"Алчевський коксохімічний завод" -
Кондратенко І.О., Мерзлякової В.П.,
Луганської митниці - Гарбуз К.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
касаційною скаргою Луганської митниці
Міндоходів на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 1
серпня 2013 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17 вересня 2013 року у справі №
812/5130/13-а за позовом публічного
акціонерного товариства "Алчевський
коксохімічний завод" до Луганської
митниці Міндоходів, головного
управління Державної казначейської
служби України в Луганській області
про визнання протиправної
бездіяльності та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року публічне акціонерне
товариство "Алчевський коксохімічний
завод" звернулося в суд з позовом до
Луганської митниці Міндоходів,
головного управління Державної
казначейської служби України в
Луганській області, в якому просило
визнати протиправною бездіяльність
Луганської митниці Міндоходів,
стягнути з Державного бюджету
переплачені у зв'язку з коригуванням
митної вартості імпортованого товару
955 230,81 грн. податку на додану вартість
та судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з
боку позивача відсутні порушення норм
закону, а бездіяльність митниці щодо
надання висновку та повернення
позивачу переплаченого податку на
додану вартість у розмірі 955230,81грн. є
протиправною, оскільки вказані кошти
були переплачені до бюджету.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 1 серпня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 вересня
2013 року, позовні вимоги задоволені
частково. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь публічного
акціонерного товариства "Алчевський
коксохімічний завод" податок на додану
вартість в сумі 955 230,81 грн. (дев'ятсот
п'ятдесят п'ять тисяч двісті тридцять
гривень) 81 коп. переплачений у зв'язку з
коригуванням митної вартості
імпортованого товару. В решті позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими у справі
рішеннями Луганська митниця
Міндоходів звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів першої і
апеляційної інстанцій та відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Постанова суду першої інстанції в
частині відмови в задоволені решти
позовних вимог не оскаржувалася і не
була переглянута в апеляційному
порядку.

В письмових запереченнях на касаційну
скаргу публічне акціонерне товариство
"Алчевський коксохімічний завод"
просить залишити касаційну скаргу без
задоволення.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали касаційної
скарги, проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено, що між позивачем та фірмою
"Unicoal AG" (Швейцарія) був укладений
зовнішньоекономічний договір, в межах
якого позивачем на митну територію
України в січні 2012 року на умовах DAP RU
станція Соловей (ІНКОТЕРМС 2010)
здійснювалося ввезення вугілля марки
"КС".

Товар надійшов для розмитнення на
Луганську митницю за періодичною
митною декларацією №702020001/2012/00023. На
підставі вищезазначеного контракту
позивачем був заявлений до митного
оформлення в режимі імпорту зазначений
товар за ВМД №702020001/2012/001049 за ціною
договору, а саме 182 долара США за одну
тону, та надана декларація митної
вартості за формою ДМВ-1 і необхідний
пакет документів.

Луганська митниця Міндоходів карткою
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України №702020001/2/00029 від 21 лютого
2012 року відмовила позивачу в митному
оформленні товару і прийняла рішення
№702020001/2012/000177/1 до ВМД №702020001/2012/0001049,
згідно з яким визначення митної
вартості товару за ціною угоди щодо
товарів, які імпортуються є неможливою
і визначила вартість в розмірі 205
доларів США за тону за другим методом.

У зв'язку з вказаними діями Луганської
митниці Міндоходів позивачем була
подана до митного оформлення нова ВМД
№ 702020001/2012/001324, а також ВМД №
702020001/2012/001919 на наступну партію товару в
межах цього контракту, в яких зазначив
митну вартість товарів за другим
методом за ціною визначеною митним
органом в рішенні №702020001/2012/000177/1 від
21.02.2012 року - 205 дол. США/тн. та сплачено
ПДВ у сумі 8514013,75грн.

Через застосування визначеної
митницею вартості товарів переплата
позивача за ПДВ склала 955230,81 грн.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 22.10.2012р. по
справі № 2а/1270/6505/2012, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13.12.2012 р.,
визнане противоправним і скасоване
рішення Луганської митної служби про
визначення митної вартості товарів від
21 лютого 2012 року №702020001/2012/000177/1,
скасована картка відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
від 21 лютого 2012 року №702020001/2/00029 через
їх неправомірність.

Позивачем була направлена відповідачу
заява №10/10485 від 28.12.2012 року про надання
висновку та повернення надмірно
сплаченого ПДВ. Листом №13/2-15/305 від
10.01.2013 року позивачу було відмовлено в
його задоволенні.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суди першої і апеляційної інстанцій
виходили з того, що з боку позивача
відсутні порушення норм закону, а в
судовому засіданні підтверджена
правильність формування суми
бюджетного відшкодування ПДВ, оскільки
судовим рішенням у справі №2а/1270/6505/2012
встановлена правомірність позиції
позивача по визначенню митної вартості
товару за основним методом - за ціною
контракту, а дії відповідача при
визначенні митної вартості товару за 2
методом потягли протиправне завищення
митної вартості товару, в наслідок чого
позивачем було зайво сплачено до
бюджету ПДВ в сумі, 955230,81 грн., яке
відповідач відмовляються повернути,
тому позовні вимоги в частині
стягнення вказаної суми з державного
бюджету України є обґрунтованими.

Частково відмовляючи у задоволенні
позовних вимог суди першої і
апеляційної інстанцій виходили з того,
що належним способом захисту прав
(інтересів) позивача в даній справі є
саме стягнення з державного бюджету
України на користь публічного
акціонерного товариства "Алчевський
коксохімічний завод" податку на додану
вартість, а тому позовна вимога щодо
визнання протиправною бездіяльність
Луганської митниці щодо ненадання
висновку про повернення надмірно
сплачених грошових коштів є такою, що
не підлягає задоволенню

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з висновками судів першої
і апеляційної інстанцій виходячи з
наступного.

Згідно обставин справи між сторонами
виник спір щодо повернення зайво
сплаченого податку на додану вартість
за рішенням відповідача №702020001/2012/000177/1
до ВМД №702020001/2012/0001049 з визначенням
вартості товару в розмірі 205 доларів
США за тону за другим методом, за тих
обставин, що позивач визначив митну
вартість товару за першим методом - 182
долара США за тону, яке було скасоване
судами по справі №2а/1270/6505/2012, а також
повернення зайво сплаченого ПДВ за
поданою ПАТ "Алчевський коксохімічний
завод" ВМД №702020001/2012/001919 на наступну
партію товару в межах цього контракту,
в якій позивач зазначив митну вартість
товарів за другим методом за ціною
визначеною митним органом в рішенні
№702020001/2012/000177/1.

Відповідно до п. 17.1.10 ст. 17 Податкового
кодексу України, платник податків має
право на залік чи повернення надміру
сплачених, а також надміру стягнутих
сум податків та зборів, пені, штрафів у
порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з приписами п. 43.1. статті 43
Податкового кодексу України, помилково
та/або надміру сплачені суми грошового
зобов'язання підлягають поверненню
платнику відповідно до цієї статті та
статті 301 Митного кодексу України, крім
випадків наявності у такого платника
податкового боргу.

Відповідно до п.8 Прикінцевих та
перехідних положень Митного кодексу
України 2012 року повернення помилково
або надміру сплачених до дня набрання
чинності цим кодексом сум митних
платежів здійснюється у порядку,
встановленому цим Кодексом та
Податковим кодексом України.

Відповідно ч.1 ст.301 МК України 2012 р.
повернення помилково та/або надміру
сплачених сум митних платежів
здійснюється відповідно до Бюджетного
та Податкового кодексів України

Разом з тим, згідно пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Так, відповідно пункту 187.8 статті 187 ПКУ
при ввезення товарів на митну
територію України датою виникнення
податкових зобов'язань є дата подання
митної декларації для митного
оформлення.

Пунктом 201.12 статті 201 ПКУ визначено, що
у разі ввезення товарів на митну
територію України документом, що
посвідчує право на віднесення сум
податку до податкового кредиту,
вважається митна декларація, оформлена
відповідно до вимог законодавства, яка
підтверджує сплату податку.

Згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПКУ для
операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями.

Виходячи зі змісту наведених
законодавчих норм у позивача виникло
право на віднесення спірних сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту з моменту
оформлення митних декларацій.

При розгляді вказаного спору судами
попередніх інстанцій не перевірено чи
не скористався відповідач правом
віднесенням спірних сум до податкового
кредиту. Судами не перевірені доводи
митного органу, що відповідач за даними
СДПІ з обслуговування великих
платників податків в м.Луганську
спірну суму податку на додану вартість
відніс до податкового кредиту, що має
суттєве значення для правильного
вирішення спору.

Щодо позовних вимог про стягнення
надмірно сплаченого податку на додану
вартість за ВМД № 702020001/2012/001919, то
судами попередніх інстанцій не
встановлено, коли подавалася вказана
декларація про митне оформлення
товару, хто визначав митну вартість
товару за вказаною ВМД, тобто чи
декларант самостійно, чи митний орган,
чи приймалося рішення відповідачем про
визначення митної вартості товару по
даній ВМД, оскільки кожна партія
товару, що поставляється за контрактом,
проходить окреме самостійне митне
оформлення згідно поданих документів.
Крім того, стягуючи суму надмірно
сплаченого ПДВ судами не мотивовано
чому саме вказана сума є надмірно
сплаченою, а саме, фактично судами не
встановлена сума надмірно сплаченого
ПДВ та чи зарахована вона до бюджету,
також не перевірено чи не має місце
подвійного відшкодування вказаної
суми ПДВ.

З урахуванням вищенаведеного судами
першої та апеляційної інстанції не
з'ясовані обставини справи, що мають
значення для правильного її вирішення
та не дають можливості суду касаційної
інстанції визначитися в правильності
правової оцінки обставин у справі як
судом першої інстанції так і судом
апеляційної інстанції, що являється
порушенням ст.ст.159, 195 КАС України.

При встановленні наведених фактів
судами першої та апеляційної інстанції
порушені норми процесуального права,
які призвели до необґрунтованого
прийняття судових рішень і не можуть
бути перевірені та усунуті судом
касаційної інстанції.

Суди першої та апеляційної інстанції
не перевірили та не надали належної
оцінки фактичним обставинам справи, що
не дає можливості суду касаційної
інстанції визначитися у правильності
висновків судів першої і апеляційної
інстанції.

Відповідно до ст. 227 КАС України
підставами для скасування судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій з направленням справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

За таких обставин доводи касаційної
скарги спростовують висновки судів
першої та апеляційної інстанції, тому
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню із скасуванням рішень
судів першої та апеляційної інстанції
та направленням справи на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Луганської митниці
Міндоходів задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 1 серпня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 вересня
2013 року скасувати, а справу направити
на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Судді: