Справа № 826/338/14
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2014-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 січня 2014 року № 826/338/14
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Шейко Т.І.,
розглянувши у письмовому проваджені
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 до Дарницького РУ ГУД
МС України в м. Києвіпровизнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до відповідача, в якому просив
визнати протиправними дії Дарницького
РУ ГУД МС України в м. Києві по відмові
позивачу в реєстрації по адресу:
АДРЕСА_1 та зобов'язати Дарницьке РУ ГУД
МС України в м. Києві зареєструвати
позивача за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на обставини, викладені в
позовній заяві та на те, що відповідач
протиправно відмовив позивачу у
реєстрації за місцем його постійного
проживання, чим порушив його законні
Також, позивач відмітив, що відмова
відповідача у реєстрації за місцем
проживання за вказаною адресою є
протиправною, оскільки для реєстрації
було подано всі передбачені статтею 6
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» документи,
вимагати інші документи зазначеною
статтею забороняється.
Відповідач в судове засідання не
прибув, свого відношення з приводу
заявлених позовних вимог не висловив.
Однак, з заяви про реєстрацію місця
проживання вбачається, що відповідач
відмовив позивачу у проведенні
реєстрації місця проживання у
відповідності зі ст. 4 Житлового
кодексу України, тобто, як пояснив
позивач, на думку відповідача
реєстрація громадян допустима лише у
житлових будинках та жилих приміщеннях
в інших будівлях, призначених для
постійного проживання громадян,
оскільки садові будинки не призначені
для постійного проживання у них, а лише
для тимчасового проживання на час
здійснення садівництва, а відтак,
садовий будинок не може бути адресою
житла фізичної особи в розумінні
положень Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», у зв'язку з чим
відповідач і відмовив позивачу у
реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.
Керуючись ч. 6 ст. 128 КАС України суд
розглянув справу у письмовому
Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає задоволенню з
Статтею 33 Конституції України
встановлено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
Статтею 2 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання» від 11.12.2003 №1382-IV визначено,
що громадянам України, а також
іноземцям та особам без громадянства,
які на законних підставах перебувають
в Україні, гарантуються свобода
пересування та вільний вибір місця
проживання на її території, за винятком
обмежень, які встановлені законом.
Згідно із ст. 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання» визначено, що
реєстрація - внесення інформації до
Єдиного державного демографічного
реєстру про місце проживання або місце
перебування особи із зазначенням
адреси, за якою з особою може вестися
офіційне листування або вручення
офіційної кореспонденції.
Згідно із ст. 6 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання» громадянин України,
а також іноземець чи особа без
громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.
Даною статтею встановлено перелік
документів, що подаються особою для
проведення реєстрації.
Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1
звернувся до Дарницького РУ ГУД МС
України в м. Києві із заявою про
реєстрацію місця проживання від 01.10.2013
Аналіз досліджених судом документів,
поданих позивачем для проведення
реєстрації місця проживання за
адресою: АДРЕСА_1 до Дарницького РУ ГУД
МС України в м. Києві дає підстави
стверджувати, що заява від 01.10.2013 року в
повному обсязі відповідає вимогам,
передбаченим законодавством та
документи подані в повному обсязі.
Разом із тим, спірним, у даному випадку,
стало те, що на думку відповідача,
будинок за адресою АДРЕСА_1 є дачним
будинком та кімнати призначені для
літнього проживання, а тому дана
будівля не є житлом, що виключає
можливість проведення реєстрації
місця проживання у ньому.
Оцінюючи правомірність цих висновків,
суд враховує, що згідно із статтею 29
Цивільного кодексу України, місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.
Із вказаної норми слідує, що визначення
зазначеного поняття (місце проживання
фізичної особи) не є виключним.
Статтею 380 Цивільного кодексу України
передбачено, що житловим будинком є
будівля капітального типу, споруджена
з дотриманням вимог, встановлених
законом, іншими нормативно-правовими
актами, і призначена для постійного у
У відповідності до статті 50 Житлового
кодексу України жиле приміщення, що
надається громадянам для проживання,
має бути благоустроєним стосовно до
умов даного населеного пункту,
відповідати встановленим санітарним і
З матеріалів справи вбачається, що
позивач є власником земельної ділянки
площею 0,0593 га, що розташована за
На вказаній земельній ділянці
знаходиться садовий будинок загальною
площею 126 кв.м., який належить позивачу
на праві приватної власності на
підставі свідоцтва на право власності
від 12.07.2013 року, видане реєстраційною
службою Головного управління юстиції у
м. Києві, індексний номер № 6134858.
З копії інвентаризаційної справи № 138714
(технічного паспорту на садовий
(дачний) будинок) вбачається, що будинок
цегляний, має два поверхи, обладнаний
усіма необхідними для проживання
умовами. У ньому є на першому поверсі:
хол, сходова клітина, кімната їдальня,
кухня, коридор, кладова, санвузол,
котельня, гараж, а також на другому
поверсі є чотири кімнати.
Також, позивач наголошував на тому, що у
даному будинку є водопровід, гаряче
водопостачання, опалення, тобто
будинок має всі умови для постійного
круглорічного проживання.
До того ж, позивач відзначив, що будинок
є єдиним місцем проживання його та його
сім'ї, яка на даний момент вже
зареєстрована Дарницьким РУ ГУД МС
України в м. Києві в даному будинку за
Аналізуючи встановлені обставини суд
дійшов висновку, що дачний будинок
який, має присвоєну поштову адресу
АДРЕСА_1, знаходитися в межах
адміністративно-територіальної
одиниці (м. Київ), зареєстрований як
об'єкт нерухомого майна, призначений та
придатний для постійного проживання у
ньому, відповідає встановленим
Вищенаведені положення статей 3, 6
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання» (у редакції чинній на
момент постановлення судового рішення)
щодо визначення термінів «реєстрація
місця проживання» та «місце
проживання» (встановлення обов'язку
фізичних осіб зареєструвати місце
проживання протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання,
заборони вимагати для реєстрації місця
проживання подання особою інших
документів, ніж встановлено цим
законом, а також надання органами
реєстрації відомостей про місце
проживання або місце перебування особи
та інших персональних даних виключно у
випадках, передбачених законами
України, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини або за згодою
самої особи) вказують, що реєстрація
фізичної особи за місцем проживання
має носити не дозвільний, а повідомний
характер, а тому відмова відповідача
проти реєстрації позивача за місцем
проживання законодавчо необґрунтована
та спростовуються змістом наведених
Також, Конституційний суд України у
своєму рішенні від 22 вересня 2005 року N
5-рп/2005 вказує, що згідно зі статтею 3
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання», реєстрацією місця
проживання є внесення відомостей до
паспортного документа про місце
проживання або місце перебування із
зазначенням адреси житла особи та
внесення цих даних до реєстраційного
обліку відповідного органу спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань реєстрації.
Таким чином, для реєстрації місця
проживання в садовому будинку такий
будинок повинен: мати конкретну адресу
та знаходитися в межах
адміністративно-територіальної
одиниці; бути зареєстрований як об'єкт
нерухомого майна. Крім того, приміщення
будинку повинно бути придатним для
проживання, тобто бути благоустроєним
стосовно до умов даного населеного
пункту, відповідати встановленим
санітарним і технічних вимогам (стаття
50 Житлового кодексу України).
У разі відповідності зазначеним вище
умовам реєстрація місця проживання в
садовому будинку є цілком можливою.
Крім того, суд звертає увагу на те, що в
ухвалі Конституційного Суду України
про відмову у відкритті
конституційного провадження у справі
за конституційним поданням Верховної
Ради Автономної Республіки Крим щодо
офіційного тлумачення положень статті
33 Конституції України, статті 2 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
(62-у/2010) зазначено, що Конституційний
Суд України вважає, що питання щодо
того, чи передбачається у статті 33
Конституції України і статті 2 Закону
право фізичних осіб на реєстрацію в
садових будинках, придатних для
цілорічного проживання, які є єдиним
місцем їх проживання стосується
правозастосування норм, які регулюють
реєстрацію місця проживання фізичних
осіб в Україні. В ухвалі від 31.03.2010 №
15-у/2010 Конституційний Суд України
зазначив, що «офіційне тлумачення і
застосування правових норм є різними
видами юридичної діяльності. Офіційним
тлумаченням вважається діяльність
компетентного органу державної влади
щодо з'ясування і роз'яснення волі
законодавця, матеріалізованої в нормі
права (усвідомлення та роз'яснення
смислу норм права з метою найбільш
правильної їх реалізації).
Правозастосовна діяльність полягає в
індивідуалізації правових норм щодо
конкретних суб'єктів і конкретних
випадків, тобто в установленні
фактичних обставин справи і підборі
правових норм, які відповідають цим
обставинам. Пошук та аналіз таких норм
з метою їх застосування до конкретного
випадку є складовою правозастосування.
Надання консультацій чи роз'яснень з
цього приводу не належить до
повноважень Конституційного Суду
України» (абзац другий пункту 3
мотивувальної частини).
Крім того, вказано, що твердження
автора клопотання про відсутність
права фізичних осіб на реєстрацію в
садових будинках, придатних для
цілорічного проживання, які є єдиним
місцем їх проживання, не може вважатися
обґрунтуванням практичної
необхідності в офіційному тлумаченні,
оскільки це питання законодавчого
регулювання. Конституційний Суд
України в ухвалах від 24.06.2009 № 34-у/2009 та
від 18.05.2010 №33-у/2010 зазначив, що
заповнення прогалин у законах має
здійснювати законодавець внесенням до
них змін і доповнень, а не
Конституційний Суд України шляхом
офіційного тлумачення їх правових норм
(окремих положень) або застосуванням
загальнотеоретичних засобів їх
подолання - аналогії закону й аналогії
права (абзац п'ятий пункту 3
мотивувальної частини; абзац другий
пункту 3 мотивувальної частини).
Тому, суд враховує, що частиною
четвертою статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановлено що забороняється
відмова в розгляді та вирішенні
адміністративної справи з мотивів
неповноти, неясності, суперечливості
чи відсутності законодавства, яке
регулює спірні відносини.
Таким чином, суд дійшов висновку, що
невиконання відповідачем покладених
на нього Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» обов'язків
призводить до порушення права
позивача, зокрема володіння та
користування дачним будинком,
розташованим за адресою: АДРЕСА_1. Крім
цього, це суттєво обмежує і здійснення
інших конституційних прав (можливості
обслуговуватися в медичному закладі,
приймати участь у виборах тощо), які
підлягають безумовному захисту.
Статтею 3 Конституції України
встановлено, що головним зобов'язанням
держави є утвердження і забезпечення
прав і свобод людини.
З огляду на викладене вище, суд вважає
протиправними дії відповідача щодо
відмови у здійсненні реєстрації місця
проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1,
з огляду на встановлені вище обставини.
Враховуючи, всі обставини, суд дійшов
висновку, що прийняте відповідачем
рішення з приводу відмови позивачу у
реєстрації місця проживання є
протиправним. Тому, вважає за необхідне
зобов'язати відповідача вчинити дії
щодо реєстрації місця проживання
позивача на підставі поданих ним
документів.

Згідно зі статтею 92 Конституції
України права і свободи людини та
громадянина, гарантії цих прав і
свобод, а також основні обов'язки
громадянина визначаються виключно
законами України. При цьому, частина 2
статті 19 Конституції України
зобов'язує органи державної влади
діяти лише на підставі, у межах
повноважень та в спосіб, що передбачені
Конституцією та іншими законами
України.

Реєстрація місця проживання особи є
адміністративною дією, яка встановлює
додатковий зв'язок особи з державою, і
не є обставиною, яка підтверджує чи
спростовує право особи на користування
житлом.

Реєстрація місця проживання є лише
фактом, підтверджуючим
місцезнаходження особи і ніяким чином
не може вплинути на володіння чи
користування нерухомим майном, право
на яке встановлюється у визначеному
законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

постановив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії Дарницького РУ ГУД МС
України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 в
реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 -
протиправними.

Зобов'язати Дарницьке РУ ГУД МС України
в м. Києві вчинити дії щодо здійснення
реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1,
на підставі поданих ним документів.

Стягнути з Державного бюджету України
через відповідний підрозділ Державної
казначейської служби України на
користь ОСОБА_1 73,08 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили у
відповідності зі ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
Шейко Т.І.