Справа № 202/32066/13-а
Суддя: Колесніченко О. В.
Дата ухвалення: 2013-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 грудня 2013 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Колесніченко О.В.,

при секретарі
Голобородько О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1
- ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська про визнання
протиправними дій службових осіб
органу державної влади, зобов'язання
вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2013 року позивач пред'явив
через суд зазначений позов до
відповідача на предмет захисту прав на
пенсійне забезпечення з тих підстав, що
він працював в Дніпропетровській
пересувній механізованій колоні №246 та
був направлений у відрядження в с.
Бобер Поліського району Київської
області в період з 02 липня 1986 року по 06
липня 1986 року, про що йому видана
довідка №115 від 11 травня 1992 року та в
подальшому видано посвідчення
ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС у
зв'язку з роботою у зоні відчуження, що
дає йому право на пенсію за ст. 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
зі зниженням пенсійного віку на 10
років, проте відповідач неправомірно
відмовив йому у призначенні пенсії
навіть після встановлення рішенням
суду від 30 травня 2013 року факту
належності йому довідки №115 від 11
травня 1992 року, тому позивач просив суд
визнати дії відповідача протиправними
і незаконними, зобов'язати УПФ України
в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська вчинити певні дії
шляхом нарахування йому пенсії на
підставі довідки №115 від 11 травня 1992
року з часу настання пенсійного віку.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримала у повному
обсязі, надавши пояснення аналогічні
змісту позовних вимог.

Представник відповідача, УПФ України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська, позов не визнав у
повному обсязі, заперечуючи тим, що
право на пенсію зі зниженням
пенсійного віку на 10 років згідно зі ст.
55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено для осіб, які
працювали в зоні відчуження, проте за
наказом начальника Дніпропетровської
пересувної механізованої колони №246
від 30 червня 1986 року №0/31 ОСОБА_1
відряджено на 5 днів з 02 липня по 06 липня
1986 року в Київську область
Бородянський район, а не в с. Бобер
Поліського району Київської
області,тобто позивач перебував не в
зоні відчуження у відрядженні, а в зоні
посиленого радіологічного контролю, що
не дає право на пенсію зі зниженням
пенсійного віку на 10 років, тому
представник відповідача наполягав на
відмові у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
наявні в них докази, суд дійшов
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, позивачу на
звернення від 25 червня 2013 року
відповідачем відмовлено у призначенні
пенсії на підставі ст. 55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з тих
підстав, що з поданих позивачем
документів неможливо встановити
кількість відпрацьованих днів саме в
зоні відчуження, про що свідчить лист
відповідь УПФ від 06 серпня 2013 року
(а.с.15-16).

Статтею 55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що особам, які
проживали або працювали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються зі зменшенням пенсійного
віку, встановленого для отримання
державних пенсій. Зокрема, учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які працювали в
зоні відчуження з моменту аварії до 1
липня 1986 року незалежно від кількості
робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31
грудня 1986 року - не менш, ніж 5
календарних днів, передбачено
зменшення віку на 10 років.

Згідно ст.10 цього Закону учасниками
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС вважаються
громадяни, які безпосередньо брали
участь у будь-яких роботах, пов'язаних з
усуненням самої аварії, її наслідків у
зоні відчуження у 1986 - 1987 роках
незалежно від кількості робочих днів, а
у 1988 - 1990 роках - не менше 30 календарних
днів, у тому числі проведенні евакуації
людей і майна з цієї зони, а також
тимчасово направлені або відряджені у
зазначені строки для виконання робіт у
зоні відчуження, включаючи
військовослужбовців, працівники
державних, громадських, інших
підприємств, установ і організацій
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості, а також ті, хто
працював не менше 14 календарних днів у
1986 році на діючих пунктах санітарної
обробки населення і дезактивації
техніки або їх будівництві.

Перелік цих пунктів визначається
Кабінетом Міністрів України, зокрема,
постановою Кабінету Міністрів
Української РСР «Про організацію
виконання постанов Верховної Ради
Української РСР про порядок введення в
дію законів Української РСР «Про
правовий режим території, що зазнала
радіоактивного забруднення внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, виходячи з положень
зазначеної норми ст. 55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (№ 796-ХII),
право на зниження пенсійного віку на 10
років надається при умові, якщо особа
брала участь у ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році
та пропрацювала певну кількість
календарних днів у зоні відчуження.

При цьому, призначення та виплата
пенсії відповідно до ст. 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
провадиться відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» і цього
Закону.

Частиною 1 ст. 44 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено, що заява про
призначення (перерахунок) пенсії або її
відстрочення та необхідні документи
подаються до територіального органу
Пенсійного фонду або до уповноваженого
ним органу чи уповноваженій особі в
порядку визначеному Правлінням
Пенсійного фонду за погодженням із
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у сфері праці
та соціальної політики, особисто або
через представника, який діє на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

Пунктом 7 Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25 листопада 2005 року N 22-1,
передбачено, що до заяви про
призначення пенсії за віком додається,
у тому числі посвідчення учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та довідка про
період (періоди) участі в ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, форма якої затверджена постановою
Державного Комітету СРСР по праці та
соціальних питаннях від 09.03.1988 № 122;
посвідчення потерпілого від
Чорнобильської катастрофи (при
призначенні пенсії із використанням
норм статті 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»).

Судом встановлено, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у 1986 році
(категорія 2), про що свідчить дублікат
посвідчення від 22 серпня 2012 року (а.с.6)
сукупно з протоколом засідання комісії
з визначення статусу осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи Дніпропетровської обласної
державної адміністрації від 03 жовтня
1997 року №103 відповідно до якого
комісією підтверджена правильність
видачі ОСОБА_1 посвідчення «Учасник
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС» серії НОМЕР_1 (а.с.
83).

Зазначене посвідчення є документом, що
підтверджує статус позивача як особи,
яка є ліквідатором наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, та надає право
користування пільгами, встановленими
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Такі документи, як довідка про період
роботи (служби) у зоні відчуження,
відповідно до статті 15 вище згаданого
Закону є лише підставою для визначення
статусу громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Наведені вище норми права дають
підстави вважати, що єдиним документом,
який підтверджує статус громадянина,
що є ліквідатором наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС або постраждалим в
наслідок Чорнобильської катастрофи та
надають право користування пільгами,
встановленими Законом N796-ХІІ, зокрема
призначення пенсії зі зменшенням
пенсійного віку, встановленого для
одержання державних пенсій, є
посвідчення «Учасник ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС» або «Потерпілий від
Чорнобильської катастрофи». Різного
роду довідки про період роботи (служби)
у зоні відчуження, про евакуацію,
відселення, самостійне переселення,
про період проживання та роботи на
забруднених територіях тощо є лише
підставами для визначення в
установленому порядку статусу
учасника ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС або потерпілих від
Чорнобильської катастрофи.

Саме до такого висновку зводиться
правова позиція, висловлена Верховним
Судом України у постанові від 21
листопада 2006 року, яка приймається
судом до уваги у даній справі
відповідно до вимог ст. 244-2 КАС України.

За розгляду справи встановлено, що для
призначення пенсії зі зниженням
пенсійного віку за ст. 55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» позивач,
окрім копії посвідчення ліквідатора
аварії на Чорнобильській АЕС, надав і
довідку №115 від 11 травня 1992 року, видану
Дніпропетровською пересувною
механізованою колоною №246 тресту
«Укрсохозспецстрой» Украгрострой,
згідно якої ОСОБА_1 приймав участь в
роботах по бурінню свердловин для
питного водопостачання та
дезактивації населення і техніки в с.
Бобер Поліського району Київської
області з 02 липня 1986 року по 06 липня 1986
року згідно з наказом №0-31 від 30 червня
1986 року (а.с.25).

Разом з цією довідкою позивач надав
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 30 травня
2013 року, що набрало законної сили 11
червня 2013 року, яким встановлено факт
належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
правовстановлюючого документу -
довідки №115 від 11 травня 1992 року,
виданої Дніпропетровською пересувною
механізованою колоною №246 (а.с. 8-9).

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таки чином, зважаючи на викладені вище
обставини, суд не може прийняти до
уваги посилання відповідача як на
підставу відмови у призначенні пенсії
ліквідатору наслідків на ЧАЕС за ст. 55
Закону, на наказ №0/31 від 30 червня 1986
року, в копії якого вказано, що ОСОБА_1 -
електрик ЕГУ 4 розряду відряджений до
Київської області Бородянського
району для виконання декальматації
бурових свердловин на воду, строком на 5
днів з 02 липня по 06 липня 1986 року на
підставі розпорядження тресту,
оскільки ці обставини та наказ були
предметом розгляду уповноваженого
органу при визначенні статусу ОСОБА_1
як ліквідатора наслідків на ЧАЕС, тобто
особи яка перебувала в зоні відчуження,
а не в зоні посиленого радіологічного
контролю, до якої віднесено
Бородянський район.

Крім того, суд приймає до уваги довідку
про виплачену заробітну плату, видану
трестом «Укрсовхозспецстрой» 20 серпня
1992 року №127/02 на підставі розрахункових
відомостей, за даними якої ОСОБА_1 у
липні 1986 року виплачена заробітна
плата в подвійному розмірі з доплатою
за виконання особливо важкого завдання
на ЧАЕС в сумі 443,91 крб.+85,37 крб.+20,00 крб.
(а.с.81). При цьому, суд критично оцінює
довідку ПрАТ «Дніпропетровська
пересувна механізована колона №246» від
19 жовтня 2012 року №125 про нараховану
заробітну плату ОСОБА_1 у липні 1986 року
в розмірі 129,87 крб., оскільки вказаний
документ не містить даних про джерела
інформації про нараховану та фактично
виплачену заробітну плату, розмір якої,
навіть за умов перебування у
відрядженні в Бородянському районі
Київської області за період з 02 липня
по 06 липня 1986 року за вимогами діючого
на той час законодавства мав бути
підвищеним, тоді як довідка містить
дані про звичайний розмір заробітної
плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

За правилами ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем у цій справі у
відповідності зі своїм обов'язком
доказування, встановленим ст.71 КАС
України, не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх заперечень та того, що документи
представлені позивачем є фіктивними,
чи такими, що не відповідають
дійсності, а подані - були спростовані
матеріалами справи та встановленими в
судовому засіданні обставинами, а тому
до уваги у цій справі судом не
приймаються.

З огляду на викладене, суд, за
внутрішнім переконанням, дійшов
висновку, що відповідач, порушуючи п. 1
ч. 3 ст. 2 КАС України, неправомірно
відмовив у призначенні пенсії за ст. 55
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» і на позивача, як учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році та особи,
яка працювала у зоні відчуження у
період з 02 липня по 06 липня 1986 року,
поширюється дія статті 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а відтак, суду належить відповідно до ч.
2 ст. 11 КАС України для повного захисту
прав позивача згідно ст. 162 КАС України
визнати дії відповідача щодо відмови у
призначенні пільгової пенсії за ст. 55
Закону протиправними та зобов'язати
відповідача вчинити дії по призначенню
позивачу пенсії як ліквідатору
наслідків аварії на ЧАЕС за ст. 55 Закону
зі зниженням пенсійного віку на 10
років.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 160 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська щодо відмови у
призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно
до статті 55 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Індустріальному районі
м. Дніпропетровська вчинити дії по
призначенню пенсії ОСОБА_1 як
ліквідатору наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, відповідно до
статті 55 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
через Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська заінтересованими
особами, а так само прокурором,
апеляційної скарги з одночасним
надсиланням її копії безпосередньо до
суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів, починаючи з наступного за
днем вручення її копії.

Головуючий
О.В. Колесніченко