Справа № 826/10859/13-а
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2014 р. м. Київ
К/800/65169/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко
Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_5 до Оболонського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві, треті особи -
Комунальне підприємство «Житлосервіс
Оболонь» (Житлово-експлуатаційна
контора № 505 Оболонського району м.
Києва), Служба у справах дітей
Оболонської районної в місті Києві
державної адміністрації, ОСОБА_6,
ОСОБА_11 про зобов'язання вчинити дії за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 вересня 2013 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

В липні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до Оболонського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві, треті особи -
Комунальне підприємство «Житлосервіс
Оболонь» (Житлово-експлуатаційна
контора № 505 Оболонського району м.
Києва), Служба у справах дітей
Оболонської районної в місті Києві
державної адміністрації, ОСОБА_6,
ОСОБА_11, в якому просив зобов'язати
відповідача зняти з реєстрації
громадян Сполучених Штатів Америки -
ОСОБА_6 та ОСОБА_11, що зареєстровані за
адресою: АДРЕСА_1. При цьому позивач
послався, зокрема, на фактичне не
проживання зазначених осіб за вказаною
адресою та набуття ними громадянства
іншої країни.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 вересня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року, в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

В касаційній скарзі представник
позивача - ОСОБА_7, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказані рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове судове рішення, яким скасувати
рішення відповідача про відмову в
знятті з реєстрації громадян
Сполучених Штатів Америки - ОСОБА_6 та
ОСОБА_11, що зареєстровані за адресою:
АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідача
зняти з реєстрації за вказаною адресою
зазначених осіб.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 25 березня 2009
року задоволено заяву громадян
Сполучених Штатів Америки ОСОБА_15 та
ОСОБА_9 про усиновлення неповнолітніх
громадян України: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
з присвоєнням їй прізвища та імені
«ОСОБА_6»; ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, з
присвоєнням йому прізвища та імені
«ОСОБА_11»; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, з
присвоєнням йому прізвища та імені
«ОСОБА_5».

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, на час розгляду справи
ОСОБА_6 та ОСОБА_11 постійно мешкали
разом з усиновлювачами в Сполучених
Штатах Америки (штат Алабама), де в
листопаді 2010 року були документовані
паспортами громадян Сполучених Штатів
Америки.

Позивач - ОСОБА_5 повернувся до України,
де по досягненню ним повноліття
отримав паспорт громадянина України
серії НОМЕР_1, виданий 27 вересня 2011 року
Оболонським РУ ГУ МВС України в м.
Києві. Згідно довідки № А-67 від 09 серпня
2013 року, виданої Бориспільською
виправною колонією (№119) Управління
Державної пенітенціарної служби
України в м. Києві та Київській області,
засуджений ОСОБА_5 з 23 грудня 2012 року
відбуває покарання за вчинений злочин
в зазначеній виправній колонії.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, позивач, його
брат та сестра (ОСОБА_11, ОСОБА_6)
зареєстровані в однокімнатній
квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

З огляду на наведені обставини, ОСОБА_5
через свого представника - ОСОБА_7
звернувся до Оболонського районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві із заявою про зняття ОСОБА_6
(ОСОБА_6) та ОСОБА_11 (ОСОБА_11) з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивач наголошував на тому, що діяв з
відома та за згодою ОСОБА_6, ОСОБА_11,
ОСОБА_15, ОСОБА_9 та зняття з
реєстраційного обліку в Україні не
порушує прав неповнолітніх осіб, що є
громадянами Сполучених Штатів Америки.
На підтвердження цього ОСОБА_5 надав
суду заяви про зняття з реєстраційного
обліку за підписами ОСОБА_6, ОСОБА_11 та
їх усиновителів - ОСОБА_15, ОСОБА_9. Крім
того, позивач надав суду документи, які
свідчать про набуття ОСОБА_6 та ОСОБА_11
прав власності на нерухомість,
розташовану в Сполучених Штатах
Америки.

Листом № 6/вх. Г-58 від 20 червня 2013 року
Оболонський районний відділ Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві відмовив
позивачу у знятті з реєстраційного
обліку ОСОБА_6 (ОСОБА_6) та ОСОБА_11
(ОСОБА_11) у зв'язку з відсутністю
підстав для зняття з реєстрації
вказаних неповнолітніх громадян
України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
відповідача, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з
наступного.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» місце
проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік; реєстрація - внесення
інформації до Єдиного державного
демографічного реєстру про місце
проживання або місце перебування особи
із зазначенням адреси, за якою з особою
може вестися офіційне листування або
вручення офіційної кореспонденції.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі: заяви особи
або її законного представника;
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою;
свідоцтва про смерть; паспорта або
паспортного документа, що надійшов з
органу державної реєстрації актів
цивільного стану, або документа про
смерть, виданого компетентним органом
іноземної держави, легалізованого в
установленому порядку; інших
документів, які свідчать про
припинення: підстав для перебування на
території України іноземців та осіб
без громадянства; підстав для
проживання або перебування особи у
спеціалізованій соціальній, установі,
закладі соціального обслуговування та
соціального захисту; підстав на право
користування житловим приміщенням.

Зняття з реєстрації здійснюється в
день звернення особи. За заявою особи
зняття з реєстрації може бути
здійснено одночасно з реєстрацією
нового місця проживання.

Пунктом 3.2 Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів,
затвердженого Наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 22
листопада 2012 року № 1077 (далі - Порядок
від 22 листопада 2012 року № 1077),
встановлено, що зняття з реєстрації
здійснюється в день звернення особи.
Особа, яка досягла 14-річного віку, подає
заяву про зняття з реєстрації місця
проживання особисто. За заявою особи
зняття з реєстрації місця проживання
може бути здійснено одночасно з
реєстрацією нового місця проживання.

Разом із заявою особа подає, зокрема,
документ, до якого вносяться відомості
про місце проживання. Якщо дитина не
досягла 16-річного віку, подається
свідоцтво про народження або свідоцтво
про належність до громадянства України
(п. 3.5 зазначеного Порядку).

Згідно з положеннями п. 3.6 Порядку від 22
листопада 2012 року № 1077 працівник
територіального підрозділу Державної
міграційної служби України, зокрема,
перевіряє належність паспортного
документа особі, що його подала,
правильність заповнення заяви про
зняття з реєстрації місця проживання
та наявність документів, необхідних
для зняття з реєстрації місця
проживання, про що ним вчиняється
відповідний запис у заяві про
реєстрацію місця проживання особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 Цивільного
кодексу України представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє.

В матеріалах справи наявні копії
апостильованих довіреностей на
представництво інтересів, видані
ОСОБА_6 та ОСОБА_11 ОСОБА_13 та ОСОБА_5 з
правом передоручення. Також наявні
копія довіреності, видана ОСОБА_5 на
представництво його інтересів ОСОБА_13
(з правом передоручення) та копія
довіреності, видана ОСОБА_13 про
уповноваження ОСОБА_7 бути
представником саме ОСОБА_5. Таким чином
вірним є висновок судів попередніх
інстанцій, що представник позивача
ОСОБА_7 на підставі довіреності,
виданої позивачем на представництво
його інтересів, не є законним
представником ОСОБА_6 та ОСОБА_11, а отже,
не може вчиняти юридично значимі дії
від їх імені.

Крім того, не заслуговують на увагу і
доводи позивача, що ОСОБА_6 та ОСОБА_11 не
можуть бути громадянами України.

Згідно з приписами ст. 1 Закону України
«Про громадянство України»
громадянство України - правовий зв'язок
між фізичною особою і Україною, що
знаходить свій вияв у їх взаємних
правах та обов'язках.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 7 Закону
України «Про громадянство України»
громадянство України набувається,
зокрема, за народженням. Особа, батьки
або один з батьків якої на момент її
народження були громадянами України, є
громадянином України.

Статтею 17 Закону України «Про
громадянство України» передбачено, що
громадянство України
припиняється: 1) внаслідок виходу з
громадянства України; 2) внаслідок
втрати громадянства України; 3) за
підставами, передбаченими
міжнародними договорами України.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про
громадянство України» громадянин
України, який відповідно до чинного
законодавства України є таким, що
постійно проживає за кордоном, може
вийти з громадянства України за його
клопотанням. Якщо дитина виїхала разом
з батьками на постійне проживання за
кордон і батьки виходять з
громадянства України, за клопотанням
одного з батьків разом з батьками з
громадянства України може вийти і
дитина.

Дитина, яка відповідно до чинного
законодавства України вважається
такою, що постійно проживає за
кордоном, може вийти з громадянства
України за клопотанням одного з
батьків.

Дитина, яка набула громадянство
України за народженням, якщо на момент
її народження батьки або хоча б один із
них були іноземцями чи особами без
громадянства, може вийти з
громадянства України за клопотанням
одного з батьків незалежно від місця
проживання дитини.

Дитина, яка усиновлена подружжям, один
з якого є громадянином України, а
другий є іноземцем, може вийти з
громадянства України за клопотанням
усиновителя, який є іноземцем.

Дитина, усиновлена іноземцями або
особами без громадянства, може вийти з
громадянства України за клопотанням
одного з усиновителів.

Вихід з громадянства України
допускається, якщо особа набула
громадянство іншої держави або
отримала документ, виданий
уповноваженими органами іншої держави,
про те, що громадянин України набуде її
громадянство, якщо вийде з
громадянства України.

Вихід дітей віком від 14 до 18 років з
громадянства України може відбуватися
лише за їхньою згодою.

Датою припинення громадянства України
у випадках, передбачених цією статтею,
є дата видання відповідного Указу
Президента України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
громадянство України» підставами для
втрати громадянства України є: 1)
добровільне набуття громадянином
України громадянства іншої держави,
якщо на момент такого набуття він досяг
повноліття. Добровільним набуттям
громадянства іншої держави вважаються
всі випадки, коли громадянин України
для набуття громадянства іншої держави
повинен був звертатися із заявою чи
клопотанням про таке набуття
відповідно до порядку, встановленого
національним законодавством держави,
громадянство якої набуто. Не
вважаються добровільним набуттям
іншого громадянства такі випадки: а)
одночасне набуття дитиною за
народженням громадянства України та
громадянства іншої держави чи держав;
б) набуття дитиною, яка є громадянином
України, громадянства своїх
усиновителів унаслідок усиновлення її
іноземцями; в) автоматичне набуття
громадянином України іншого
громадянства внаслідок одруження з
іноземцем; г) автоматичне набуття
громадянином України, який досяг
повноліття, іншого громадянства
внаслідок застосування законодавства
про громадянство іноземної держави,
якщо такий громадянин України не
отримав документ, що підтверджує
наявність у нього громадянства іншої
держави; 2) набуття особою громадянства
України на підставі статті 9 цього
Закону внаслідок обману, свідомого
подання неправдивих відомостей або
фальшивих документів; 3) добровільний
вступ на військову службу іншої
держави, яка відповідно до
законодавства цієї держави не є
військовим обов'язком чи
альтернативною (невійськовою) службою.
Датою припинення громадянства України
у випадках, передбачених цією статтею,
є дата видання відповідного указу
Президента України.

Враховуючи наведені норми закону,
вірними є висновки судів попередніх
інстанцій, що ОСОБА_6 та ОСОБА_11 у
взаємовідносинах з Україною є
громадянами України, оскільки
громадянство України у встановленому
порядку припинено не було.

З огляду на встановлені обставини
справи та вимоги чинного
законодавства, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку про
відсутність у відповідача правових
підстав для зняття з реєстрації ОСОБА_6
та ОСОБА_11, а відтак - про відмову в
задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги не
ґрунтуються на законі та
спростовуються висновками судів
попередніх інстанцій.

Що ж до вимог позивача, викладених в
касаційній скарзі, про скасування
рішення відповідача про відмову в
знятті з реєстрації громадян
Сполучених Штатів Америки ОСОБА_6 та
ОСОБА_11, що зареєстровані за адресою:
АДРЕСА_1, то такі вимоги не можуть бути
предметом розгляду в суді касаційної
інстанції, з огляду на приписи ч. 3 ст. 220
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За таких обставин, оскаржувані судові
рішення постановлені з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 -
ОСОБА_7 залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 вересня 2013 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 грудня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: З оригіналом згідно
помічник судді
Н.В. Мостова Я.Л. Іваненко
М.І. Мойсюк В.В. Тракало