Справа № 2а-13530/09/2670
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 січня 2014 року 09:20
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Кузьменка В.А., за
участю секретаря Калужського Д.О.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомСуб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи
ОСОБА_1доДержавної податкової
інспекції у Подільському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті
Києвіпровизнання нечинними податкових
повідомлень-рішеньОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач, СПД-ФО ОСОБА_1) звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у
Подільському районі міста Києва (далі
по тексту - ДПІ у Подільському районі м.
Києва), в якому просить визнати
повідомлення-рішення від 22 грудня 2008
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04 грудня 2009 року
відкрито провадження в
закінчено підготовче провадження і
призначено справу до судового
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23 квітня 2010 року на
підставі пункту 3 частини другої статті
156 Кодексу адміністративного
судочинства України зупинено
провадження у справі до одержання
результатів економічної
(судово-бухгалтерської) експертизи.
Від Київського науково - дослідного
інституту судових експертиз надійшло
повідомлення про неможливість надання
висновку від 15 листопада 2013 року
№5856/13-45, разом із матеріалами
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27 грудня 2013 року
поновлено провадження у справі та
призначено справу до судового
В судовому засіданні 23 січня 2014 року
позивач та його представник позовні
вимоги підтримали, представник
відповідача до суду не прибув.
Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином
повідомлений про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи неприбуття представника
відповідача та положення частини
шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 23 січня 2014 року суд
ухвалив перейти до розгляду справи в
письмовому провадженні.
Крім того, судом замінено ДПІ у
Подільському районі міста Києва на її
правонаступника - Державну податкову
інспекцію у Подільському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
(далі по тексту - ДПІ у Подільському
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
Відповідно до податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Подільському районі м. Києва від 22
підпунктами "б", "г" підпункту 4.2.2 пункту
4.2 статті 4, підпункту 17.1.5 пункту 17.1
статті 17 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетом та державними
та цільовими фондами" та за порушення
статті 13 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з
громадян" СПД-ФО ОСОБА_1 визначено суму
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 78 514,71
грн., в тому числі за основним платежем -
Відповідно до податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Подільському районі м. Києва від 22
підпунктом "б" підпункту 4.2.2 пункту 4.2
статті 4, підпункту 17.1.3 пункту 17.1 статті
17 Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетом та державними та цільовими
фондами" за порушення підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" СПД-ФО
ОСОБА_1 визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 180 339,00 грн., в тому
числі основний платіж - 120 226,00 грн.,
штрафні (фінансові) санкції - 60 113,00 грн.
За результатами адміністративного
оскарження вказані податкові
повідомлення-рішення залишені без
змін, а ДПІ у Подільському районі м.
Києва прийняла надіслала позивачу
податкові повідомлення-рішення від 28
аналогічного змісту.
повідомлення-рішення прийняті на
підставі акта від 19 грудня 2008 року
№121/17-405/НОМЕР_1 "Про результати планової
виїзної перевірки своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків, зборів (обов'язкових
платежів) суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за
період з 01.10.2005р. по 30.09.2008р." (далі по
тексту - Акт перевірки).
У висновку Акта перевірки встановлено
порушення позивачем вимог підпункту
статті 13 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з
громадян" та пункту 19.1 статті 19 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб", внаслідок чого донараховано
податку на доходи фізичних осіб на
загальну суму 78 514,71 грн. та підпункту
7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України
"Про податок на додану вартість",
внаслідок чого донараховано податку на
додану вартість на суму 120 226,00 грн., у
тому числі за березень-травень 2006 року,
лютий-грудень 2007 року, лютий-серпень 2008
Порушення вимог статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян"
мотивовані наступним: за період з 01
жовтня 2005 року по 30 вересня 2008 року
позивач перебував на спрощеній системі
оподаткування, перевіркою встановлено
розбіжності між задекларованими
позивачем валовими доходами та
фактичними сумами доходу, що ним
отримані та визначено валові витрати
за нормами у відсотках у зв'язку із не
наданням до перевірки підтверджуючих
документів; крім того позивачем не в
повному обсязі включено до складу
валових доходів дохід, отриманий від
Кіностудії ім. О.Довженка, ПП
"Мультиплекс-Холдінг", отримання яких
підтверджується відомостями бази
даних за формою 1-ДФ.
Порушення позивачем підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" полягає у
неправомірному включенню до складу
податкового кредиту з податку на
додану вартість відповідних сум
податку, що не підтверджені
податковими накладними.
Позивач не погоджується з прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями,
оскільки відповідач безпідставно не
прийняв до уваги документи, які
підтверджують отримані доходи та
понесені витрати; висновки Акта
перевірки про отримання СПД-ФО ОСОБА_1
доходів в іншому розмірі, ніж
задекларовано, не підтверджуються
документально; податковий кредит з
податку на додану вартість
підтверджується податковими
накладними, копії яких були надані до
податкової міліції для прийняття
рішення згідно норм
кримінально-процесуального
законодавства.

Відповідач письмового заперечення
проти позову не надав, однак не
погоджується з позовними вимогами з
підстав, викладених а Акті перевірки.

Окружний адміністративний суд міста
Києва вважає не обґрунтованими позовні
вимоги СПД-ФО ОСОБА_1, виходячи з
наступних мотивів.

Відповідно до статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян", згідно
з цим розділом Декрету оподаткуванню
підлягають доходи громадян, одержані
протягом календарного року від
здійснення підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також
інші доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Згідно пункту 13 Інструкції про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженої наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21 квітня 1993 року
№12, визначено, що оподаткуванню
підлягають доходи, одержані за звітний
податковий період фізичною особою -
суб'єктом підприємницької діяльності
від продажу нею товарів (надання
послуг, виконання робіт) у межах її
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи.

Якщо фізична особа - суб'єкт
підприємницької діяльності отримує
інші доходи, ніж визначені у частині
першій цього пункту, то такі доходи
оподатковуються за загальними
правилами, встановленими законом з
питань оподаткування доходів фізичних
осіб для платників податку, що не є
такими суб'єктами підприємницької
діяльності.

Загальним оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий дохід,
тобто різниця між валовим доходом
(виручкою у грошовій та натуральній
формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами у
відсотках до валового доходу,
наведеними в додатку №6 до цієї
Інструкції.

Як встановлено в Акта перевірки та не
спростовано позивачем, в деклараціях
про одержані доходи встановлено, що за
І квартал 2006 року СПД-ФО ОСОБА_1
задекларував суму валового доходу у
розмірі 6 503,00 грн. та витрати, пов'язані
з одержанням доходу, на рівні 5 783,00 грн.;
за І квартал 2007 року валові доходи
позивача склали 21 272,00 грн., витрати,
пов'язані з одержанням доходу, - 18 826,00
грн.; за ІІ квартал 2007 року валові
доходи позивача склали 14 836,00 грн.,
витрати, пов'язані з одержанням доходу,
- 11 820,00 грн.; за ІІІ квартал 2007 року
валові доходи позивача склали 33 664,00
грн., витрати, пов'язані з одержанням
доходу, - 34 940,00 грн.; за IV квартал 2007 року
валові доходи позивача склали 1 753,85
грн., витрати, пов'язані з одержанням
доходу, - 200,85 грн.; за 2007 рік валові
доходи позивача склали 71 525,85 грн.,
витрати, пов'язані з одержанням доходу,
- 65 385,15 грн.; за І квартал 2008 року валові
доходи позивача склали 250 000,00 грн.,
витрати, пов'язані з одержанням доходу,
- 241 755,58 грн.; за ІІ квартал 2008 року
валові доходи позивача склали 286 361,32
грн., витрати, пов'язані з одержанням
доходу, - 273 079,79 грн.; за ІІІ квартал 2008
року позивачем декларації про одержані
доходи не подано.

Порівнюючи задекларовані показники
щодо валового доходу із відомостями з
Центральної бази Державного реєстру
фізичних осіб Державної податкової
адміністрації України, ДПІ у
Подільському районі м. Києва
встановила, що задекларовані позивачем
валові доходи не відповідають фактично
отриманій сумі доходів та, визначивши
суми фактично отриманих доходів,
зробила висновок про їх заниження; у
зв'язку із ненаданням СПД-ФО ОСОБА_1 до
перевірки документів щодо
підтвердження витрат, пов'язаних з
одержанням доходу, при проведенні
остаточних розрахунків податковий
орган врахував витрати за нормами 25
відсотків до валового доходу.

У свою чергу позивач, хоча і
заперечував факт заниження ним
валового доходу за перевірений період
та стверджував про підтвердження
понесених витрат, не надав суду
належних та допустимих доказів, які б
підтверджували задекларовані ним
показники валового доходу та валових
витрат.

З метою встановлення обставин
відповідності задекларованих
позивачем валових доходів та витрат,
пов'язаних з отриманням доходу,
фактично отриманим сумам доходу та
понесеним витратам судом призначено у
справі економічну
(судово-бухгалтерську) експертизу.

Однак, за повідомленням Київського
науково - дослідного інституту судових
експертиз від 15 листопада 2013 року
№5856/13-45 надати висновок експертизи
надати неможливо у зв'язку із
ненаданням позивачем витребуваних
документів.

При цьому судовим експертом зазначено,
що дані декларацій СПД-ФО ОСОБА_1 про
одержані доходи в частині валових
доходів та витрат, пов'язаних з
отриманням доходу, не відповідають
даним, зазначеним у книгах обліку
доходів і витрат, яку ведуть громадяни -
суб'єкти підприємницької діяльності
протягом календарного року; в
матеріалах справи відсутні необхідні
документи для підтвердження отриманих
доходів та понесених витрат
відповідних періодів.

Суд не приймає до уваги доводи позивача
про неможливість надання до перевірки
підтверджуючих документів через
хворобу, оскільки матеріали справи не
містять доказів того, що СПД-ФО ОСОБА_1
повідомляв ДПІ у Подільському районі м.
Києва про вказані обставини.

Не приймаються до уваги також доводи
позивача про те, що зазначені в Акті
перевірки відомості про задекларовані
валові доходи та витрати за ІІІ та IV
квартали 2007 року не відповідають
задекларованим доходам, оскільки
надані позивачем копії декларацій про
доходи, одержані за ІІІ та IV квартали 2007
року, не містять відмітки податкового
органу про їх прийняття, а докази
направлення поштою таких декларацій в
матеріалах справи відсутні; крім того,
твердження позивача про суми отриманих
ним доходів за ІІІ та IV квартали 2007 року
жодними доказами не підтверджуються.

Помилковими є доводи позивача про
подання ним декларації про доходи,
одержані за ІІІ квартал 2008 року,
оскільки в матеріалах справи відсутні
належні та допустимі докази прийняття
такої декларації, як от відмітки
податкового органу про прийняття
декларації або докази направлення
поштою.

Таким чином, суд вважає, що висновки
Акта перевірки про заниження
задекларованих валових доходів,
надання до перевірки підтверджуючих
документів та, відповідно, заниження
чистого доходу та податку на доходи
фізичних осіб є правомірними та не
спростовуються матеріалами справи.

В частині висновків Акта перевірки про
порушення підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" та завищення
податкового кредиту суд звертає увагу
на наступне.

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону
України "Про податок на додану
вартість", податковий кредит - це сума,
на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що необхідними підставами для
включення до складу податкового
кредиту відповідних сум податку на
додану вартість є: придбання ним
товарів та послуг; використання
зазначених товарів та послуг у межах
господарської діяльності; сплата чи
нарахування сум податку на додану
вартість у зв'язку з таким придбанням, з
врахуванням рівня звичайних цін.

Матеріали справи підтверджують, що у
податкових деклараціях з податку на
додану вартість за період за
березень-травень 2006 року, лютий-грудень
2007 року, лютий-серпень 2008 року СПД-ФО
ОСОБА_1 до складу податкового кредиту
включав відповідні суми податку на
додану вартість.

Підставою для нарахування податкового
кредиту, відповідно до підпункту 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" є податкова
накладна, яка видається платником
податку, який поставляє товари
(послуги), на вимогу їх отримувача.

Згідно з підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті
7 Закону України "Про податок на додану
вартість" платник податку зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну, що
має містити зазначені окремими
рядками: а) порядковий номер податкової
накладної; б) дату виписування
податкової накладної; в) назву
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
д) місце розташування юридичної особи
або місце податкової адреси фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; е) опис
(номенклатуру) товарів (робіт, послуг)
та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну
назву отримувача; ж) ціну продажу без
врахування податку; з) ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; и) загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону України "Про податок на додану
вартість" не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

З аналізу зазначених норми вбачається,
що визначальним фактором для
формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
наявність належним чином оформлених
податкових накладних та придбання
товарів (робіт, послуг) з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Разом з тим, суд звертає увагу, що
позивачем не надано доказів, які б
підтверджували у межах спірних
правовідносин операції з придбання
товарів (робіт, послуг), доказів та
письмових пояснень щодо мети
подальшого використання придбаних
товарів (робіт, послуг) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності.

Крім того, як встановлено в Акті
перевірки, та не спростовано позивачем,
на момент перевірки суми податку на
додану вартість у складі податкового
кредиту не підтверджені податковими
накладними, що, в силу підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість", позбавляє
права на включення до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг).

Доводи позивача про надання податкових
накладних до підрозділу податкової
міліції суд вважає безпідставними,
оскільки не підтверджуються
документально, а підрозділ податкової
міліції не здійснював перевірку СПД-ФО
ОСОБА_1

Наявні в матеріалах справи копії
податкових накладних суд не приймає до
уваги, оскільки на момент перевірки
позивача такі податкові накладні були
відсутні. Доказів на підтвердження
зворотного позивачем до суду не надано.

Враховуючи викладене, висновки Акта
перевірки про порушення позивачем
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" та завищення податкового
кредиту з податку на додану вартість на
загальну суму 120 226,00 грн., є
обґрунтованими та підтверджуються
матеріалами справи, а тому, визначення
СПД-ФО ОСОБА_1 суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість та накладення штрафних
санкцій на підставі підпункту 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" є
правомірним.

Таким чином, позовні вимоги СПД-ФО
ОСОБА_1 про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень від 22
грудня 2008 року №/0 та №/0, від
28 січня 2009 року №/1 та №/1, від
16 квітня 2009 року №/2 та №/2,
від 10 червня 2009 року №/3 та
№/3 нормативно та документально
не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, ДПІ у Подільському
районі доведена правомірність та
обґрунтованість прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень з
урахуванням вимог встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у свою чергу позивачем не
доведено обставини, на яких
ґрунтуються його вимоги, а тому,
виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
законодавства України та доказів,
наявних у матеріалах справи,
адміністративний позов СПД-ФО ОСОБА_1
не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Суб'єкту підприємницької
діяльності - фізичній особі ОСОБА_1
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.А. Кузьменко