Справа № 2а-4888/10/1670
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року м.
Київ К/9991/28890/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Полтаві

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 29 березня 2011 року

у справі № 2а-4888/10/1670

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у м.
Полтаві

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського
окружного адміністративного суду від 12
листопада 2010 року
адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (позивач) до
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві (відповідач) задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
№ /0 від 22 вересня 2010 року.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ФОП ОСОБА_3 витрати із сплати
судового збору в розмірі 3,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
його в апеляційному порядку.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29 березня
2011 року апеляційну скаргу ДПІ у м.
Полтаві задоволено частково. Постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2010 року скасовано в частині
задоволення позовних вимог про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
/0 від 22 вересня 2010 року в частині
визначення ФОП ОСОБА_3 суми податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб в розмірі 159,72 грн.
Прийнято в цій частині нову постанову,
якою відмовлено в задоволенні позовних
вимог. В іншій частині постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2010 року залишено без змін.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням у справі, відповідач оскаржив
його в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
ставиться питання про скасування
постанови Харківського апеляційного
адміністративного суду від
29 березня 2011 року в частині
задоволення позовних вимог та
прийняття нового рішення про відмову в
позові в повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 квітня 2007 року по
31 березня 2010 року, за результатами якої
складено акт № 8067 від 06
вересня 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 22 вересня 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі
34 270,05 грн. (34 270,05 грн. - основний платіж,
0,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 1992 року
№ 13-92 «Про прибутковий податок з
громадян» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Декрет № 13-92) у зв'язку з неправомірним
віднесенням до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, амортизаційних відрахувань
від вартості основних засобів в
розмірі 228 467,00 грн.

Задовольняючи адміністративний позов
частково, суд апеляційної інстанції
виходив з наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із статтею 13 розділу IV
Декрету № 13-92 оподаткуванню підлягають
доходи громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами,
визначеними Головною державною
податковою інспекцією України за
погодженням з Міністерством економіки
України та Державним комітетом України
по сприянню малим підприємствам та
підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно із Законом України від 28 грудня
1994 року № 334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Закон № 334/94-ВР).

У додатку № 7 до Інструкції про
прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21 квітня 1993 року № 12 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), зазначено, що
відповідно до статті 8 («Амортизація»)
можливо додатково зменшити валовий
дохід виключно на суми витрат, які
підлягають амортизації і не
перевищують розмір амортизаційних
відрахувань, нарахованих шляхом
застосування норм амортизації до
балансової вартості груп основних
фондів, лише у випадку ведення
бухгалтерського обліку балансової
вартості груп основних фондів
відповідно з Порядком, який
встановлюється Міністерством фінансів
України.

До податкової декларації за
звітний податковий період, включаються
тільки прямі валові витрати і суми
амортизаційних відрахувань, що
відповідають фактичній сумі
отриманого в цьому періоді валового
доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально.

За змістом підпункту 8.1.2 пункту 8.1
статті 8 Закону № 334/94-ВР амортизації
підлягають витрати на придбання
основних фондів та нематеріальних
активів для власного виробничого
використання, включаючи витрати на
придбання племінної худоби та
придбання, закладення і вирощування
багаторічних насаджень до початку
плодоношення; самостійне виготовлення
основних фондів для власних виробничих
потреб, включаючи витрати на виплату
заробітної плати працівникам, які були
зайняті на виготовленні таких основних
фондів; проведення всіх видів ремонту,
реконструкції, модернізації та інших
видів поліпшення основних фондів.

Відповідно до підпункту 8.2.1
пункту 8.2 статті 8 Закону № 334/94-ВР під
терміном «основні фонди» слід розуміти
матеріальні цінності, що призначаються
платником податку для використання у
господарській діяльності платника
податку протягом періоду, який
перевищує 365 календарних днів з дати
введення в експлуатацію таких
матеріальних цінностей, та вартість
яких перевищує 1000 гривень і поступово
зменшується у зв'язку з фізичним або
моральним зносом.

Наведені законодавчі положення дають
підстави для висновку про те, що
валовий дохід платників
податку-фізичних осіб підлягає
зменшенню на суму амортизаційних
відрахувань у разі ведення такими
платниками бухгалтерського обліку
балансової вартості основних фондів та
за умови фактичного отримання валового
доходу завдяки використанню
відповідних основних фондів.

Так, на підтвердження придбання
спірних основних фондів та їх
використання у власній господарській
діяльності позивачем долучено до
матеріалів справи копії договорів
купівлі-продажу нерухомості, актів
приймання-передачі об'єктів у
власність, договорів оренди,
інвентарних карток обліку основних
фондів, договорів підряду, актів
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів,
видаткових накладних.

Поряд з цим, встановивши, що
амортизаційні відрахування на суму в
розмірі 1 064,80 грн.
нараховано підприємцем на вартість
основних засобів, яка не перевищує
1 000,00 грн., суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
позову в частині визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 від 22
лютого 2010 року в частині визначення ФОП
ОСОБА_3 суми податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 159,72 грн.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29 березня
2011 року такою, що прийнята з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до її
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
відхилити, а постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 29 березня 2011 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Федоров М.О.