Справа № 804/14452/13-а
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 січня 2014 р. Справа № 804/14452/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Турової О.М.

суддів: Захарчук Н.В.,
Бондар М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державної реєстраційної
служби України, державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марії Євгеніївни, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору: ОСОБА_3, про визнання
дій протиправними, скасування рішення
про відмову у державній реєстрації
права власності та зобов'язання
вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної реєстраційної служби
України (відповідач-1), державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дурицької Марії Євгеніївни
(відповідач-2), третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору: ОСОБА_3, в якому просила: визнати
неправомірними дії відповідача щодо
прийняття рішення №4452398 від 29.07.2013р. про
відмову у державній реєстрації за
позивачем права власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1, скасувати це рішення
та зобов'язати відповідача-1 провести
реєстрацію права власності на означене
нерухоме майно за позивачем, про що
видати витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування пред'явлених позовних
вимог зазначалося, що рішенням
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 05.06.2013р. за ОСОБА_1 було
визнано право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1. Вказане рішення
оскаржене не було та набрало законної
сили. У зв'язку із цим позивач 09.07.2013р.
звернувся до реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області з заявою щодо проведення
державної реєстрації права власності
на вищевказане нерухоме майно. Згідно
наказу Міністерства юстиції України
№607/5 від 02.04.2013р. «Про заходи щодо
взаємодії органів державної
реєстрації прав та їх посадових осіб»
реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області передала вказану заяву із
всіма доданими до неї документами до
Державної реєстраційної служби
України. При цьому рішенням державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дурицької М.Є. №4452398 від 29.07.2013р.
позивачеві було відмовлено у здійснені
державної реєстрації права власності
на ? частину вищеозначеної квартири із
посиланням на те, що заявлене право вже
зареєстроване. Дійсно, до ухвалення
апеляційним судом Дніпропетровської
області рішення від 05.06.2013р. третя особа
- ОСОБА_3 без згоди позивача звернувся
до реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області із заявою про реєстрацію за ним
права власності на всю квартиру
АДРЕСА_1 і вказане право було
зареєстроване. Однак вищеозначеним
рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області за
позивачем визнано право власності на ?
частину цієї квартири, а рішення суду,
що набрало законної сили, згідно п.5 ч.1
ст.19 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» є підставою для
здійснення державної реєстрації прав
на нерухоме майно. Жодна із
передбачених у вичерпному переліку
підстав для відмови у здійсненні
державної реєстрації, які встановлені
ст.24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», у даному випадку
місця не мала. При цьому ч.4 ст.24 цього
Закону визначено, що відмова в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень з підстав, не передбачених цим
Законом, заборонена.

Відповідач-1 та відповідач-2
пред'явлений адміністративний позов не
визнали, подали на нього письмові
заперечення, в яких просили повністю
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на те, що
оскаржуване рішення є законним,
обґрунтованим та таким, що не підлягає
скасуванню, оскільки, відповідно до
даних Державного реєстру речових прав
на нерухоме майно заявлене право на
квартиру АДРЕСА_1 вже зареєстроване, що
згідно ст.24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» є
підставою для відмови у здійсненні
державної реєстрації. Також
відповідачі зазначали, що суд не може
зобов'язати Державну реєстраційну
службу України зареєструвати за ОСОБА_1
право власності на ? частину вказаної
квартири, оскільки вирішення питання
про наявність підстав для проведення
такої реєстрації є дискреційними
повноваженнями відповідача, а, отже,
виходить за межі компетенції
адміністративного суду. Суд не може
підміняти встановлену процедуру
прийняття рішень державними
реєстраторами та орган, до компетенції
якого віднесено прийняття відповідних
рішень.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, ОСОБА_3
заперечень чи пояснень до позовної
заяви не подавав.

Представники сторін та третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, у судове засідання не
з'явилися, про час дату та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином. При цьому позивач,
представник відповідача-1 та
відповідач-2 надали суду заяви про
розгляд справи за їх відсутності, з
огляду на що суд розглянув справу в
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та надані
сторонами докази, проаналізувавши
зміст норм матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
приходить до висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено, що у грудні 2011 року
ОСОБА_1 звернулася до Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська з
позовом до ОСОБА_3,
Житлово-будівельного кооперативу №350
про визнання права на частину
паєнагромаджень в квартирі, виділення
в користування житлового приміщення,
стягнення судових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 11.03.2013р. у справі
№2/205/292/13 у задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено у повному обсязі (а.с.83-86).

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_1 подала на нього
апеляційну скаргу до апеляційного суду
Дніпропетровської області.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05.06.2013р.
у справі №22-ц/774/5135/13 апеляційна скарга
ОСОБА_1 була задоволена, рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 11.03.2013р. у справі
№2/205/292/13 - скасоване та ухвалене нове
рішення, яким позов ОСОБА_1 було
задоволено частково, визнано за ОСОБА_1
право власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1. В іншій частині позову -
відмовлено (а.с.12-13).

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05.06.2013р.
у справі №22-ц/774/5135/13, відповідно до
приписів ст.319 ЦПК України, набрало
законної сили 05.06.2013р. і оскаржене
станом на час розгляду даної справи не
було, про що свідчить лист Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
28.01.2014р.

Так, ст.319 Цивільного процесуального
кодексу України передбачено, що
рішення або ухвала апеляційного суду
набирають законної сили з моменту їх
проголошення.

При цьому статтею 14 Цивільного
процесуального кодексу України
закріплено принцип обов'язковості
судових рішень, ухвалених у цивільних
справах, згідно якого судові рішення,
що набрали законної сили, обов'язкові
для всіх органів державної влади і
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій,
посадових чи службових осіб та
громадян і підлягають виконанню на
всій території України, а у випадках,
встановлених міжнародними договорами,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, - і за її
межами.

Судом встановлено, що 09.07.2013р. ОСОБА_1
звернулася до реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області з заявою щодо проведення
державної реєстрації права власності
на ? частину квартири АДРЕСА_1 на
підставі рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 05.06.2013р.
у справі №22-ц/774/5135/13.

Так, ч.1 ст.4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
встановлено, що обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.15 вказаного
Закону державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження. Орган державної реєстрації
прав, державні реєстратори зобов'язані
надати до відома заявників інформацію
про необхідний перелік документів для
здійснення державної реєстрації прав.
Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Так, п.7 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень і
Порядку надання інформації з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№703 від 22.06.2011р. (далі - Порядок №703),
встановлено, що для проведення
державної реєстрації прав заявник
подає органові державної реєстрації
прав, нотаріусові заяву про державну
реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Згідно п.п.9,10,22,26,27 Порядку №307 до заяви
про державну реєстрацію додаються:
документ, що посвідчує його особу, яким,
зокрема, є паспорт громадянина України;
документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав; документ про сплату
державного мита (якщо особа не
звільнена від його сплати згідно
закону); документи, що підтверджують
виникнення, перехід або припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно та інші документи,
визначені цим Порядком, в тому числі
документи, що містять технічну
характеристику об'єкта нерухомого
майна і формуються за результатами
проведення його технічної
інвентаризації (якщо подано заяву про
реєстрацію права власності на житловий
будинок, будівлю, споруду (їх окрему
частину), квартиру, житлове та
нежитлове приміщення).

Документом, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, згідно п.п.10 п.27 Порядку №307,
зокрема, є рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно,
що узгоджується з приписами ч.1 ст.19
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 09.07.2013р. до
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області була подана заява про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
встановленого зразка, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 14.12.2012р. №1841/5, яка була
зареєстрована у базі даних про
реєстрацію заяв і запитів Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
09.07.2013р. за реєстраційним номером 1899184.
Разом із заявою позивачем було подано:
копію паспорта; копію
ідентифікаційного коду; документ, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав;
документ про сплату державного мита;
копію рішення Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 11.03.2013р. у
справі №2/205/292/13; копію рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 05.06.2013р. у справі
№22-ц/774/5135/13; технічний паспорт на
квартиру АДРЕСА_1; копію ордеру на
квартиру; копію рішення
Дніпропетровської міської ради
народних депутатів від 21.02.1984р. «Про
затвердження ЖБК №350»; виписку з ЄДР
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців щодо ЖБК №350; копію
свідоцтва про державну реєстрацію
юридичної особи - ЖБК №350; копію статуту
ЖБК №350 (а.с.72-100).

Таким чином, позивачем було подано всі
передбачені приписами п.п.7,9,10,22,26,27
Порядку №307 документи.

Відповідно до п.1 наказу Міністерства
юстиції України №607/5 від 02.04.2013р. «Про
заходи щодо взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
посадових осіб» реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області передала вищевказану заяву
ОСОБА_1 із всіма доданими до неї
документами на розгляд до Державної
реєстраційної служби України.

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької М.Є. №4452398 від 29.07.2013р. ОСОБА_1
було відмовлено у здійснені державної
реєстрації права власності на
вищеозначене нерухоме майно із
посиланням на те, що заявлене право вже
зареєстроване (а.с.9).

При цьому ч.1 ст.24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
встановлено, що у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене
право, обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
2) об'єкт нерухомого майна, розміщений
на території іншого органу державної
реєстрації прав; 3) із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа; 4)
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-1) заяву про державну
реєстрацію обтяжень речових прав на
нерухоме майно щодо попереднього
правонабувача подано після державної
реєстрації права власності на таке
майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву
про державну реєстрацію речових прав,
похідних від права власності, подано за
відсутності державної реєстрації
права власності, крім випадків,
установлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви
про державну реєстрацію права
власності на підприємство як єдиний
майновий комплекс, житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), що
виникло на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку; 5-4)
після завершення п'ятиденного строку з
дня отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав не
усунено обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення; 5-5) заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень під час вчинення нотаріальної
дії з нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва подано не до
нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6)
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень в електронній формі подано
особою, яка не є державним кадастровим
реєстратором або державним виконавцем;
6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

Отже наведеною нормою закону
встановлено вичерпний перелік підстав
для відмови у здійсненні державної
реєстрації.

При цьому згідно ч.4 ст.24 цього Закону
відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, не передбачених
цим Законом, заборонена.

Як вбачається з аналізу положень ч.1
ст.24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», зокрема,
підставою для відмови у здійсненні
державної реєстрації прав може бути
подання заявником тих самих
документів, на підставі яких заявлене
право та обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав. Отже, в іншому випадку наявність
реєстрації права у Державному реєстрі
прав не є підставою для відмови.

Згідно інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого
майна №16561125 від 22.01.2014р. право
приватної власності на всю квартиру
АДРЕСА_1 зареєстроване 06.03.2013р.
державним реєстратором Реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області ОСОБА_4 за ОСОБА_5 (а.с.118).

Разом з тим, як зазначалося вище, право
власності на ? частину цієї квартири
було визнано за позивачем рішенням
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 05.06.2013р. у справі
№22-ц/774/5135/13, тобто вже після здійснення
державної реєстрації права власності
на всю цю квартиру за ОСОБА_5

І ОСОБА_1 звернулася з заявою про
реєстрацію за нею права власності на ?
частину вказаної квартири саме на
підставі означеного судового рішення,
яке набрало законної сили, а, отже, не на
підставі тих самих документів, на
підставі яких заявлене право вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав за ОСОБА_5

Таким чином, у відповідача-2 були
відсутні підстави для відмови у
державній реєстрації права власності
позивача у розумінні п.6 ч.1 ст.24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Інші, встановлені ч.1 ст.24 цього Закону
підстави для відмови у державній
реєстрації прав, також у даному випадку
відсутні, що відповідачем не
заперечується.

При цьому п.37 Порядку №703 передбачено,
що орган державної реєстрації прав,
нотаріус проводить державну
реєстрацію права власності на об'єкт
нерухомого майна, що утворився в
результаті поділу об'єкта нерухомого
майна або виділу частки з об'єкта
нерухомого майна, у порядку,
передбаченому для державної
реєстрації прав щодо нерухомого майна,
право власності на яке заявлено вперше.
Державний реєстратор переносить
записи Державного реєстру прав про
речові права та їх обтяження щодо
об'єкта нерухомого майна, який
поділяється або частка з якого
виділяється, до відкритих на кожний з
новостворених об'єктів нерухомого
майна розділів Державного реєстру
прав. Орган державної реєстрації прав,
нотаріус після проведення державної
реєстрації права власності на один з
новостворених об'єктів нерухомого
майна у разі відсутності державної
реєстрації права власності на інший
новостворений об'єкт нерухомого майна
у день прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
надсилає власникові такого об'єкта
письмове повідомлення про проведення
державної реєстрації права власності
на один з новостворених об'єктів, в
якому рекомендує звернутися до органу
державної реєстрації прав, нотаріуса з
метою проведення державної реєстрації
права власності на інший новостворений
об'єкт. Державний реєстратор приймає
рішення про закриття розділу
Державного реєстру прав та
реєстраційної справи, відкритих щодо
об'єкта нерухомого майна, який поділено
або частку з якого виділено, після
проведення державної реєстрації права
власності щодо останнього
новоствореного об'єкта нерухомого
майна. Державний реєстратор оформляє
рішення про закриття розділу
Державного реєстру прав та
реєстраційної справи на об'єкт
нерухомого майна, який поділено або
частку з якого виділено, в одному
примірнику. Державний реєстратор
закриває розділ Державного реєстру
прав та реєстраційну справу на об'єкт
нерухомого майна, який поділено або
частку з якого виділено, після
долучення до реєстраційної справи
відповідних документів.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про протиправність
оскаржуваного рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дурицької М.Є. про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №4452398 від 29.07.2013р., та про
протиправність дій відповідача-2 щодо
винесення цього рішення, а, отже, про
його скасування та про задоволення
позовних вимог у цій частині.

Також колегія суддів приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог щодо зобов'язання Державної
реєстраційної служби України
зареєструвати за ОСОБА_1 право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1, оскільки саме такий спосіб
захисту прав позивача є належним і саме
він гарантуватиме дотримання і захист
прав, свобод та інтересів людини і
громадянина у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єкта
владних повноважень, що повністю
відповідає завданням
адміністративного судочинства,
встановленим ст.2 КАС України та
повноваженням суду при вирішенні
адміністративної справи, встановленим
ст.162 цього Кодексу, згідно якої у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову, зокрема,
про визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, а також про зобов'язання
відповідача вчинити певні дії.

Щодо позовної вимоги відносно
зобов'язання відповідача-2 видати витяг
з Державного реєстру прав про
реєстрацію за позивачем права
власності на ? частину вказаної
квартири суд зазначає, що відповідно до
ч.ч.1-2 ст.15 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» надання витягів з
Державного реєстру прав про
зареєстровані права та/або їх
обтяження є одним з етапів проведення
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, а, отже, наведена вимога
вирішується шляхом зобов'язання
відповідача-2 здійснити відповідну
державну реєстрацію.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить із того, що
позивачем при подачі позову до суду
понесені судові витрати у вигляді
сплати судового збору у сумі 103 грн. 62
коп., що підтверджується квитанціями,
наявними в матеріалах справи (а.с.3,4), а
відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Таким чином, судові витрати, понесені
позивачем та підтверджені
вищенаведеними належними доказами
підлягають стягненню з Державного
бюджету України на користь позивача у
розмірі 103 грн. 62 коп.

Керуючись ст. ст. 122, 160-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Державної реєстраційної служби
України, державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марії Євгеніївни, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору: ОСОБА_3, про визнання
дій протиправними, скасування рішення
про відмову у державній реєстрації
права власності та зобов'язання
вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дурицької Марії Євгеніївни
щодо прийняття рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №4452398 від 29.07.2013р.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької М.Є. про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №4452398
від 29.07.2013р.

Зобов'язати Державну реєстраційну
службу України зареєструвати за ОСОБА_1
(ідентифікаційний код НОМЕР_1, паспорт
громадянина України Серії НОМЕР_2,
виданий Ленінським РВ УМВС України у
Дніпропетровській області 01.03.2011р.)
право власності на нерухоме майно, а
саме: на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1,
яке визнане за нею на підставі рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 05.06.2013р. у справі
№22-ц/774/5135/13.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1) судові витрати із сплати
судового збору у розмірі 103грн. 62коп.
(сто три гривні шістдесят дві копійки).

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст. 186 цього Кодексу
до Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Судді:

О.М. Турова
Н.В.Захарчук

М.В.Бондар