Справа № К/9991/39412/11-С
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/39412/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого:Штульман І.В. (доповідач),
суддів:Заїки М.М., Стародуба О.П., -

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд справи
за позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду (далі - УПФ) України в
Новоайдарському районі Луганської
області про визнання дій незаконними
та зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року і за касаційною скаргою УПФ
України в Новоайдарському районі
Луганської області на постанову
Новоайдарського районного суду
Луганської області від 3 березня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року, -

встановив:

ОСОБА_4 10.02.2011р. звернувся в суд із
позовом до УПФ України в
Новоайдарському районі Луганської
області про нарахування недоплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги. Свої вимоги мотивував тим, що
він відноситься до категорії «діти
війни» і відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» має право на щомісячну державну
соціальну допомогу в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком. Оскільки
належна допомога йому не
виплачувалась, просив поновити
пропущений строк для звернення до суду
за захистом порушених його прав,
визнати дії УПФ України в
Новоайдарському районі Луганської
області незаконними та зобов'язати
відповідача здійснити відповідні
перерахунки за 2010 рік у розмірі 1702грн.

Постановою Новоайдарського районного
суду Луганської області від 03.03.2011р.
поновлено ОСОБА_4 строк для звернення
до суду за захистом своїх прав. Позов
задоволено частково. Визнано
протиправною бездіяльність УПФ
України в Новоайдарському районі
Луганської області щодо відмови
позивачеві у виплаті підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком як дитині війни. Зобов'язано
відповідача здійснити нарахування та
виплату на користь ОСОБА_4 підвищення
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком як дитині війни за
період з 01.01.2010р. по 31.12.2010р. відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з урахуванням
виплачених сум за цей період. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2011р.
постанову Новоайдарського районного
суду Луганської області від 03.03.2011р.
скасовано в частині задоволення
позовних вимог за період з 01.01.2010р. по
09.08.2010р., залишивши адміністративний
позов в цій частині без розгляду.
Постанову суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог за
період з 10.08.2010р. по 31.12.2010р. залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 17.05.2011р. та залишити без змін
постанову Новоайдарського районного
суду Луганської області від 03.03.2011р.

УПФ України в Новоайдарському районі
Луганської області у касаційній
скарзі, посилаючись на порушення норм
права, просить скасувати постанову
Новоайдарського районного суду
Луганської області від 03.03.2011р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2011р. і
закрити провадження у справі.

Касаційні скарги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно ч.2 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення в межах касаційної
скарги.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від
18.11.2004р. №2195-IV дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30% мінімальної пенсії
за віком.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни в
розумінні ст.1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» і має
право на державну соціальну підтримку,
зокрема, відповідно до ст.6 цього Закону
- на підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Статтею 70 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік» від
27.04.2010р. №2154-VI Кабінету Міністрів
України було надано право у 2010 році
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом про соціальний захист дітей
війни залежить від розміру мінімальної
пенсії за віком, а не від розміру
мінімальної заробітної плати.

Отже, нарахування та виплата у 2010 році
дітям війни підвищення до пенсії
повинні були здійснюватися в розмірі,
встановленому відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Державна соціальна підтримка дітей
війни у вигляді підвищення до пенсії,
встановленого ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», за
своєю правовою природою є окремим
джерелом доходу дітей війни та не є
складовою їхньої пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги.

Тому, під час вирішення спорів за
позовами дітей війни строки звернення
до суду визначаються за правилами ст.99
КАС України. Приписи ст.87 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» та
ст.46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», якими встановлено строки
виплати нарахованих, але неотриманих
сум пенсій за минулий час, не
поширюються на ці правовідносини, а
тому не можуть застосовуватися судами
під час розгляду зазначених спорів.

За приписами ч.2 ст.99 КАС України (у
редакції, чинній на час звернення до
суду із вказаним позовом) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Враховуючи те, що предметом позову
ОСОБА_4 є порушення УПФ України в
Новоайдарському районі Луганської
області його прав, передбачених ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», які відбувалися в 2010 році,
а звернувся він за їх захистом лише
10.02.2011р., не надавши належних доказів
поважності причин пропущення
передбаченого процесуальним законом
строку для звернення до
адміністративного суду, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про те, що
захисту права позивача підлягають лише
з 10.08.2010р., тобто в межах шестимісячного
строку до моменту його звернення до
суду.

Слід зазначити, що Пенсійний фонд
України діє на підставі Положення «Про
Пенсійний фонд України» і здійснює
свої повноваження через створені в
установленому порядку територіальні
управління. Відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
рішення щодо призначення,
донарахування, перерахунок пенсій
приймаються територіальними органами
Пенсійного фонду України за місцем
проживання пенсіонерів. Отже, обов'язок
щодо нарахування та виплати підвищення
до пенсії позивачеві, передбаченого
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», покладається на
відповідне територіальне управління
Пенсійного фонду України за його
місцем проживання, яким в даному
випадку є УПФ України в
Новоайдарському районі Луганської
області.

Крім того, необхідно звернути увагу, що
відсутність бюджетного фінансування
передбачених Законом України «Про
соціальний захист дітей війни» доплат
до пенсії не може бути причиною
невиконання покладених на управління
Пенсійного фонду України зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується, на спеціальних
та чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється
в розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Отже, правильними є висновки судів щодо
невзяття до уваги доводів відповідача
про неврегульованість механізму
реалізації положень ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» та
положень ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком.

Доводи, викладені в касаційних скаргах
не спростовують висновків судів та
встановлених обставин справи, підстави
для призначення справи до розгляду в
судовому засіданні відсутні.

Відповідно до ч.3 ст.2201 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Згідно ч.1 ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 2201, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Управління
Пенсійного фонду України в
Новоайдарському районі Луганської
області - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 17 травня 2011
року та постанову Новоайдарського
районного суду Луганської області від

3 березня 2011 року в нескасованій
частині у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Новоайдарському районі Луганської
області про визнання дій незаконними
та зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Штульман І.В.

Судді:
Заїка М.М.

Стародуб О.П.