Справа № 810/4933/13-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 01.10.2013 у
справі за адміністративним позовом
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Білоцерківської
житлово-експлуатаційної контори №1 про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду першої
інстанції з позовом, в якому просив:
стягнути з Білоцерківської
житлово-експлуатаційної контори №1 на
користь Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 89 857, 14 грн.; стягнути з
житлово-експлуатаційної контори №1 на
користь Фонду соціального захисту
інвалідів пеню за порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій у розмірі 2 551, 74 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 01.10.2013 у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням позивач звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
комунальне підприємство
Білоцерківської міської ради
житлово-експлуатаційна контора № 1
створене відповідно до статуту,
предметом діяльності якого є :
експлуатація житлового фонду;
утримання будинків і споруд та
прибудинкової території в належному
санітарно - технічному стані;
організація та проведення ремонту;
підготовка будинків до експлуатації в
осінньо - зимовий період; проведення
технічних оглядів жилих будинків та
прибудинкових територій, споруд
благоустрою, відбір по результатам цих
оглядів житлових з будинків, що
потребують капітального ремонту.

Комунальне підприємство
Білоцерківської міської ради
житлово-експлуатаційної контори № 1 є
працедавцем, який відповідно до статті
18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» зобов'язаний виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів.

Позивачем нараховано Білоцерківській
житлово-експлуатаційній конторі №1
адміністративно-господарські санкції
та пеню в сумі 92 408, 88 грн. за невиконання
нормативу по створенню робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у 2012 році, передбаченого ст. 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні».

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що відповідачем протягом
2012 року до Білоцерківського
міськрайонного центру зайнятості
подавались звіти форми 3-ПН, відповідно
до яких вакансії для інвалідів не були
укомплектовані по причині небажання
безробітних працевлаштуватися по
даним вакансіям, а тому відповідачем не
порушено вимог чинного законодавства
щодо створення робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
відповідачем протиправно самостійно
не сплачено до 16.04.2013
адміністративно-господарські санкції
за 3 робочих місця, призначених для
працевлаштування інвалідів і не
зайнятих інвалідами.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду першої інстанції та вважає доводи
апелянта безпідставними, враховуючи
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» від 21.03.1991 № 875-ХІІ
з метою реалізації творчих і
виробничих здібностей інвалідів та з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації їм забезпечується право
працювати на підприємствах, в
установах, організаціях, а також
займатися підприємницькою та іншою
трудовою діяльністю, яка не заборонена
законом. Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

Згідно з положеннями ст. 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» передбачено, що
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Згідно з загальними положеннями Закону
України «Про зайнятість населення» від
01.03.1991 № 803-12 підприємства, установи й
організації, їх структурні підрозділи
та філії незалежно від форми власності
та господарювання повинні за наявності
вакансій у повному обсязі подавати
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакансій) центрам
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платника страхових внесків.

Загальними положеннями Інструкції
щодо заповнення форми звітності № 3-ПН
«Звіт про наявність вакансій», яка
затверджена наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 19.12.2005 № 420 підприємства, установи й
організації, їх структурні підрозділи
та філії незалежно від форми власності
та господарювання повинні за наявності
вакансій у повному обсязі надавати
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакансій) центрам
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платника страхових внесків.

Відповідно до Рекомендацій Президії
Вищого адміністративного суду України
від 14.04.2008 №07.2-10/2 при розгляді даної
категорії справ адміністративним
судам потрібно встановлювати такі
обставини: створення робочих місць
відповідно до встановленого нормативу;
інформування центру зайнятості про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад); спрямування центрами
зайнятості інвалідів до роботодавців
та випадки безпосереднього звернення
інвалідів до роботодавців з питань
працевлаштування; причини не
працевлаштування роботодавцями
інвалідів. Якщо при розгляді справи
буде встановлено, що роботодавець вжив
усіх необхідних заходів для
недопущення господарського
правопорушення, то адміністративним
судам потрібно визнати незаконним
застосування
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
і відмовляти у задоволенні позову.

З матеріалів справи вбачається, що
07.02.2013 Комунальним підприємством
Білоцерківської міської ради
житлово-експлуатаційної контори № 1
подано до Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звіт за формою 10-ПІ про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2012 рік, згідно з яким
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
відповідача за рік становила 210 осіб, з
них середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність - 5 осіб, а кількість
інвалідів штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"- 8
осіб.

Крім того, наявними наявними в
матеріалах справи належним чином
засвідченими копіями звітів за 2012 рік
про наявність вакансій форми № 3-ПН
підтверджується, що Білоцерківською
житлово-експлуатаційною конторою № 1
кожного місяця 2012 року до
Білоцерківського міськрайонного
центру зайнятості подавались
відповідні звіти форми 3-ПН, які
заповнені згідно з вимогами Інструкції
щодо заповнення форм звітності № 3-ПН
та відповідно до яких відповідачем
було створено вакантні місця саме для
інвалідів - посада «робітник з
комплексного прибирання та утримання
будинків з прилеглими територіями».

Також, в матеріалах справи наявний лист
Білоцерківського міськрайонного
центру зайнятості від 17.09.2013 № 1433-05,
відповідно до якого, центр зайнятості
повідомляє, що Білоцерківська
житлово-експлуатаційна контора № 1 у 2012
році подавала звіти форми 3-ПН про
наявність вільних робочих місць для
інвалідів та активно співпрацює зі
службою зайнятості, приймає участь у
масових заходах - ярмарках вакансій,
круглих столах.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що відповідачем були
виконані вимоги статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» щодо
обов'язку створення робочих місць для
інвалідів, а позивачем не надано
доказів того, що на підприємство
відповідача направлені інваліди не
були працевлаштовані, або їм було
відмовлено у працевлаштуванні на
вакантні посади.

Більш того, відповідно до Інструкції
щодо заповнення форм звітності № 3-ПН
ця форма використовується для
інформування населення про наявність
вакансій, сприяння працевлаштуванню
громадян, зареєстрованих у центрах
зайнятості як такі, що шукають роботу,
для підбору персоналу на замовлення
роботодавців, для оцінки поточної
потреби в кадрах та організації
професійної підготовки населення
відповідно до потреб ринку праці.

Таким чином, за своїм змістом звіт за
формою 3-ПН є актом інформування
органів працевлаштування про створені
на підприємстві робочі місця для
працевлаштування інвалідів і,
водночас, запитом про направлення на
підприємство інвалідів для
працевлаштування.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних
доказів, що б підтверджували факт
протиправності рішення суду першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 01.10.2013 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.