Справа № 827/2492/13-а
Суддя: Прохорчук О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД МІСТА
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 січня 2014 року Справа №
827/2492/13-а

Окружний адміністративний суд міста
Севастополя у складі:

головуючого судді - Прохорчук О.В.;

секретар судового засідання - Олійник
С.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1, посвідчення адвоката
НОМЕР_1 від 07.12.2009,

представника відповідача - Головного
управління юстиції у місті Севастополі
- не з'явився,

представника відповідача - Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Севастополі - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Севастополі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Головного управління юстиції
у місті Севастополі, Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Севастополі про визнання дій
неправомірними та незаконними,
скасування постанов, зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя з позовом, в якому, з
урахуванням заяв про уточнення
позовних вимог, остаточно просить:
визнати неправомірними дії по наданню
неповної по суті запитам інформації з
боку Головного управління юстиції у
місті Севастополі на інформаційні
запити ОСОБА_1 від 01.10.2013 (вхідні №№
Пі-32/11, Пі-33/11) про доступ до публічної
інформації щодо ходу виконавчих дій з
примусового виконання судових рішень у
справах № 2а-1958/10 та № 2а-1585/11; визнати
незаконним невиконання у примусовому
порядку судових рішень, які ухвалені
іменем України ї є обов'язковими до
виконання на всій території України по
виконавчим листам у справах № 2а-1958/10 та
№ 2а-1585/11 у встановлений Законом
максимальний шестимісячний строк,
тобто до 25.10.2013 включно; скасувати як
незаконні постанови головного
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Севастополі про закінчення
виконавчого провадження № 41054667 від
30.08.2013 та № 41053785 від 30.08.2013; зобов'язати
Відділ примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Севастополі виконати у
примусовому порядку судові рішення,
які ухвалені іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України по виконавчим листам
у справах № 2а-1958/10 та № 2а-1585/11 у
встановлений Законом строк.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням відповідачами частини 2
статті 30, пункту 8 частини 1 статті 49,
частини 2 статті 25, частини 1 статті 27
Закону України "Про виконавче
провадження", статті 124 Конституції
України, статей 1-5, 13, 14, 16, 22-24 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації".

У судовому засіданні позивач уточнені
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, наполягав на задоволенні
позову.

Представники відповідачів явку
уповноважених представників в судове
засідання не забезпечили, про дату, час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про причини неприбуття
суд не повідомили.

Суд ухвалив розглянути справу у
відсутність представників
відповідачів, оскільки відповідно до
частини 4 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21.12.2010 Ленінським
районним судом міста Севастополя у
справі № 2а-1958/10 зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі міста Севастополя провести
перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2010
відповідно до вимог статті 57 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
та частини 4 статті 54 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", враховуючи
при цьому, що пенсія не може бути нижче
шести мінімальних пенсій за віком.
Рішення суду набрало законної сили
16.05.2011.

Постановою головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Севастополі
від 25.04.2013 відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
судового рішення у справі № 2а-1958/10.

Також 30.05.2011 Севастопольським
апеляційним адміністративним судом
ухвалено рішення у справі № 2а-1585/11 про
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду в Ленінському районі міста
Севастополя здійснити ОСОБА_1
перерахунок та виплату додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
відповідності до статті 50 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
виходячи з розміру 50% мінімальної
пенсій за віком, яка дорівнює
прожитковому мінімуму для
непрацездатних громадян, починаючи з
01.07.2010. Судове рішення набрало законної
сили 30.05.2011.

Постановою головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Севастополі
від 25.04.2013 відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
судового рішення у справі № 2а-1585/11.

01.10.2013 ОСОБА_1 звернувся до Головного
управління юстиції у місті Севастополі
з запитами про доступ до публічної
інформації щодо ходу виконавчих дій з
примусового виконання судових рішень у
справах № 2а-1958/10 та № 2а-1585/11 (вхідні №№
Пі-32/11, Пі-33/11).

08.10.2013 (вихідні №№ Пі-32/11, Пі-33/11)
позивачу надані відповіді, в яких
повідомлено інформацію не по суті
запитів.

Закон України "Про доступ до публічної
інформації" визначає порядок
здійснення та забезпечення права
кожного на доступ до інформації, що
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом, та інформації,
що становить суспільний інтерес.

Згідно зі статтею 1 цього Закону
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім
випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" метою цього Закону є
забезпечення прозорості та
відкритості суб'єктів владних
повноважень і створення механізмів
реалізації права кожного на доступ до
публічної інформації.

Право на доступ до публічної
інформації гарантується: 1) обов'язком
розпорядників інформації надавати та
оприлюднювати інформацію, крім
випадків, передбачених законом; 2)
визначенням розпорядником інформації
спеціальних структурних підрозділів
або посадових осіб, які організовують у
встановленому порядку доступ до
публічної інформації, якою він володіє;
3) максимальним спрощенням процедури
подання запиту та отримання
інформації; 4) доступом до засідань
колегіальних суб'єктів владних
повноважень, крім випадків,
передбачених законодавством; 5)
здійсненням парламентського,
громадського та державного контролю за
дотриманням прав на доступ до
публічної інформації; 6) юридичною
відповідальністю за порушення
законодавства про доступ до публічної
інформації (стаття 3 вказаного Закону).

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про
доступ до публічної інформації"
суб'єктами відносин у сфері доступу до
публічної інформації є: 1) запитувачі
інформації - фізичні, юридичні особи,
об'єднання громадян без статусу
юридичної особи, крім суб'єктів владних
повноважень; 2) розпорядники інформації
- суб'єкти, визначені у статті 13 цього
Закону; 3) структурний підрозділ або
відповідальна особа з питань запитів
на інформацію розпорядників
інформації.

Розпорядниками інформації для цілей
цього Закону визнаються: 1) суб'єкти
владних повноважень - органи державної
влади, інші державні органи, органи
місцевого самоврядування, органи влади
Автономної Республіки Крим, інші
суб'єкти, що здійснюють владні
управлінські функції відповідно до
законодавства та рішення яких є
обов'язковими для виконання; 2) юридичні
особи, що фінансуються з державного,
місцевих бюджетів, бюджету Автономної
Республіки Крим, - стосовно інформації
щодо використання бюджетних коштів; 3)
особи, якщо вони виконують делеговані
повноваження суб'єктів владних
повноважень згідно із законом чи
договором, включаючи надання освітніх,
оздоровчих, соціальних або інших
державних послуг, - стосовно
інформації, пов'язаної з виконанням
їхніх обов'язків; 4) суб'єкти
господарювання, які займають домінуюче
становище на ринку або наділені
спеціальними чи виключними правами,
або є природними монополіями, -
стосовно інформації щодо умов
постачання товарів, послуг та цін на
них (частина 1 статті 13 цього Закону).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті
14 Закону України "Про доступ до
публічної інформації" розпорядники
інформації зобов'язані надавати
достовірну, точну та повну інформацію,
а також у разі потреби перевіряти
правильність та об'єктивність наданої
інформації.

Згідно з частиною1 статті 19 вказаного
Закону запит на інформацію - це
прохання особи до розпорядника
інформації надати публічну інформацію,
що знаходиться у його володінні.

Частиною 2 статті 22 Закону України "Про
доступ до публічної інформації"
встановлено, що відповідь розпорядника
інформації про те, що інформація може
бути одержана запитувачем із
загальнодоступних джерел, або
відповідь не по суті запиту вважається
неправомірною відмовою в наданні
інформації.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовної
вимоги про визнання неправомірними дій
Головного управління юстиції у місті
Севастополі по наданню неповної
інформації на інформаційні запити
ОСОБА_1 від 01.10.2013 (вхідні №№ Пі-32/11,
Пі-33/11) про доступ до публічної
інформації щодо ходу виконавчих дій з
примусового виконання судових рішень у
справах № 2а-1958/10 та № 2а-1585/11.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені Законом України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до статті 1 цього Закону
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з частиною 1 статті 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець провадить
виконавчі дії з виконання рішення до
завершення виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку, а
саме: закінчення виконавчого
провадження - згідно із статтею 49 цього
Закону; повернення виконавчого
документа стягувачу - згідно із статтею
47 цього Закону; повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадовій особі), який його видав, -
згідно із статтею 48 цього Закону.

Державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника. Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа (частини 1, 2 статті 30 Закону
України "Про виконавче провадження").

Статтею 49 вказаного Закону
встановлено, що виконавче провадження
підлягає закінченню у разі: 1) визнання
судом відмови стягувача від
примусового виконання рішення суду; 2)
визнання судом мирової угоди між
стягувачем і боржником у процесі
виконання; 3) смерті або оголошення
померлим стягувача чи боржника,
визнання безвісно відсутнім боржника
або стягувача, ліквідації юридичної
особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва; 4) скасування
рішення суду або іншого органу
(посадової особи), на підставі якого
виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню; 5)
письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення про
передачу їх стягувачу, або знищення
речі, що має бути передана стягувачу в
натурі; 6) закінчення строку,
передбаченого законом для
відповідного виду стягнення; 7)
визнання боржника банкрутом; 8)
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом; 9) повернення виконавчого
документа без виконання на вимогу суду
або іншого органу (посадової особи),
який видав виконавчий документ; 10)
направлення виконавчого документа за
належністю до іншого відділу державної
виконавчої служби; 11) повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону;
12) якщо рішення фактично виконано під
час виконання рішення Європейського
суду з прав людини; 13) непред'явлення
виконавчого документа за відновленим
виконавчим провадженням у строки,
визначені статтею 51 цього Закону; 14)
списання згідно із Законом України "Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа.

Про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову з обов'язковим
мотивуванням підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Постановою головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Севастополі
від 30.08.2013 закінчено виконавче
провадження з примусового виконання
судового рішення у справі № 2а-1958/10 на
підставі пункту 8 частини 1 статті 49,
статті 50 Закону України "Про виконавче
провадження".

Підставою для закінчення виконавчого
провадження стало повідомлення
боржника від 29.05.2013 про виконання
рішення суду (розпорядження № 165969 від
25.05.2011).

Постановою головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Севастополі
від 30.08.2013 закінчено виконавче
провадження з примусового виконання
судового рішення у справі № 2а-1585/11 на
підставі пункту 8 частини 1 статті 49,
статті 50 Закону України "Про виконавче
провадження".

Підставою для закінчення вказаного
виконавчого провадження також стало
повідомлення боржника від 29.05.2013 про
виконання рішення суду (розпорядження
№ 165969 від 30.06.2011).

Проте, вказані дії державного
виконавця є назаконними з наступних
підстав.

Згідно з частиною 2 статті 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Частиною 1 статті 27 цього Закону
встановлено, що у разі ненадання
боржником у строки, встановлені
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення,
документального підтвердження повного
виконання рішення державний
виконавець на наступний день після
закінчення відповідних строків
розпочинає примусове виконання
рішення.

Тобто, добровільне, самостійне
виконання боржником рішення суду
можливо тільки після відкриття
виконавчих проваджень.

Виконавчі провадження з примусового
виконання судових рішень у справах №
1958/10 та № 2а-1585/11 були відкриті
державним виконавцем 25.04.2013, а
закінчені на підставі розпоряджень
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі міста Севастополя
№ 165969 від 25.05.2011 та № 165969 від 30.06.2011, що
не відповідає вимогам діючого
законодавства.

Крім того, матеріалами справи, а саме
відомостями, що містяться в ощадній
книжці Публічного акціонерного
товариства "Державний ощадний банк
України", вкладником якого є позивач, за
період з вересня 2013 року по січень 2014
року, підтверджується відсутність
нарахування пенсії органом Пенсійного
фонду України відповідно до судових
рішень у справах № 1958/10 та № 2а-1585/11.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог про: визнання незаконними дій
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Севастополі щодо невиконання у
примусовому порядку судових рішень у
справах № 2а-1958/10 та № 2а-1585/11 у
встановлений Законом України "Про
виконавче провадження" шестимісячний
строк, тобто до 25.10.2013; визнання
незаконними та скасування постанов
головного державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Севастополі про закінчення
виконавчого провадження № 41054667 від
30.08.2013 та № 41053785 від 30.08.2013; зобов'язання
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Севастополі виконати у
примусовому порядку судові рішення у
справах № 2а-1958/10 та № 2а-1585/11 у
встановлений Законом України "Про
виконавче провадження" строк.

Згідно з частиною 1 статті 51 Закону
України "Про виконавче провадження" У
разі якщо постанова державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа стягувачу
визнана судом незаконною чи скасована
начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

Частиною другою статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів правомірності оскаржуваний
дій та рішень відповідачів
відповідачами суду не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про задоволення позову у
повному обсязі.

Керуючись статтями 21, 158-163, 167, 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати неправомірними дії Головного
управління юстиції у місті Севастополі
по наданню неповної інформації на
інформаційні запити ОСОБА_1 від 01.10.2013
(вхідні №№ Пі-32/11, Пі-33/11) про доступ до
публічної інформації щодо ходу
виконавчих дій з примусового виконання
судових рішень у справах № 2а-1958/10 та №
2а-1585/11.

3. Визнати незаконними дії Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
місті Севастополі щодо невиконання у
примусовому порядку судових рішень у
справах № 2а-1958/10 та № 2а-1585/11 у
встановлений Законом України "Про
виконавче провадження" шестимісячний
строк, тобто до 25.10.2013.

4. Визнати незаконними та скасувати
постанови головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Севастополі
про закінчення виконавчого
провадження № 41054667 від 30.08.2013 та № 41053785
від 30.08.2013.

5. Зобов'язати Відділ примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у місті Севастополі
виконати у примусовому порядку судові
рішення у справах № 2а-1958/10 та № 2а-1585/11 у
встановлений Законом України "Про
виконавче провадження" строк.

Постанова може бути оскаржена у строки
і порядку, встановлені частинами
першою, другою статті 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
до Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Суддя підпис
О.В. Прохорчук

Постанову складено та підписано в
порядку частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
25 січня 2014 року.

З оригіналом згідно.

Постанова не набрала законної сили.

Суддя
О.В. Прохорчук