Справа № 1603/2а-6500/11
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2014-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 р.Справа № 1603/2а-6500/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Сіренко О.І., Жигилія С.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Гадяцькому районі
Полтавської області на постанову
Гадяцького районного суду Полтавської
області від 21.03.2011р. по справі №
1603/2а-6500/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Гадяцькому районі
Полтавської області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

30.08.2011 р. ОСОБА_1 (надалі-позивач)
звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Гадяцькому районі Полтавської області
(надалі-відповідач) про перерахунок
підвищення до пенсії як особі, що має
статус "Дитина війни" за період з 01.01.2011
р. по 18.06.2011 р.

01.09.2011р. ухвалою Гадяцького районного
суду Полтавської області позовні
вимоги ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в Гадяцькому
районі Полтавської області про
визнання дій відповідача незаконними
та зобов'язання вчинити дії за період з
01.01.2011р. по 28.02.2011р. залишено без
розгляду.

21.03.2011р. постановою Гадяцького
районного суду Полтавської області
позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність
відповідача.

Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок пенсії позивачу та
провести виплату з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" за період з
01.03.2011р. по 18.06.2011р.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову постанову, якою
відмовити позивачу в задоволенні
позову, посилаючись на
неврегульованість на законодавчому
рівні механізму та умов виплати
допомоги особам, які мають статус
"дитина війни", прийняття оскаржуваної
постанови з порушенням норм бюджетного
законодавства України та ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Позивачем постанова та ухвала суду
першої інстанції не оскаржувалась.

Виходячи з приписів п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України справа розглядається у порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, відповідно до ст. 195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав:

Судом встановлено, що позивач
відповідно до ст.1 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" має
статус дитини війни та за приписами ст.6
цього Закону має право на отримання
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що Законом
України "Про Державний бюджет на 2011 рік"
дію ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей" не зупинено. Таким чином,
відповідач у 2011р. повинен був,
відповідно діючої статті 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей",
виплачувати позивачу щомісячне
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
виходячи із розміру пенсії, визначеної
ч.1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування", оскільки іншими законами
такий розмір не врегульовано.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції .

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищується на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначено лише в ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір немає.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Таким чином, нарахування та виплата у
2011р. дітям війни підвищення до пенсії
або щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до вимог Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" та в
ч.1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Відповідно до вимог ч.2 ст.19
Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та ч.4 ст.9 КАС України,
відповідач у 2011р. до позивача
безпідставно застосовував постанову
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р.
за № 530 , оскільки повинен був діяти у
відповідності з приписами діючої норми
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", яка має вищу
юридичну силу ніж зазначена постанова,
нараховувати та здійснювати позивачу
доплату до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Посилання відповідача на
відсутність коштів на виплату
зазначеної доплати до пенсії, колегія
суддів вважає такими, що не
заслуговують на увагу, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів, як на підставу
невиконання своїх зобов`язань, які
встановлені ст. 46 Конституції України
та зазначеною нормою Закону.

Розмір мінімальної пенсії за
віком визначено ч. 1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону,
відповідно до якої мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки, наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії,
встановленої ст.46 Конституції України
та права на отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Колегія суддів також відхиляє доводи
відповідача щодо не визначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу, на який покладено обов'язок по
виплаті підвищення до пенсії особам,
які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє відповідно
до Положення "Про Пенсійний фонд
України" і здійснює свої повноваження
на підставі п.15 зазначеного положення
через створені в установленому порядку
територіальні управління. Відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів. Таким чином, суд дійшов
обґрунтованого висновку, що обов'язок
по нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії позивача, передбаченої ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" покладено саме на
управління пенсійного фонду України за
місцем проживання позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої
територіальні управління, однак, вони
не вчинили жодної дії для нарахування
цих коштів та їх виплати, колегія
суддів вважає, що відповідач не виконав
свої обов'язки, чим порушив права
позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог є законним та обґрунтованим, а
тому не вбачає підстав для його
скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
-без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Гадяцькому
районі Полтавської області залишити
без задоволення.

Постанову Гадяцького районного суду
Полтавської області від 21.03.2011р. по
справі № 1603/2а-6500/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Любчич Л.В.Судді
Сіренко О.І. Жигилій С.П.