Справа № 812/10235/13-а
Суддя: Т.І. Ковальова
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 січня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/10235/13-а

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Ковальової Т.І.,

при секретарі судового засідання -
Ворошило О.Є.,

за участю :

представника позивача - Публічного
акціонерного товариства «Алчевський

коксохімічний завод» - Залманова К.О.,

представника першого відповідача -
Луганської митниці Міндоходів -
Станчевої О.В.,

представника другого відповідача -
Головного управління Державної
казначейської

служби України в Луганській області -
Філімошиної Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства «Алчевський
коксохімічний завод» до Луганської
митниці Міндоходів, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Луганській області
про визнання протиправними та
скасування рішень про визнання митної
вартості товарів, скасування карток
відмови, повернення надмірно
сплаченого ПДВ у сумі 1525905,35 грн., -

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Алчевський коксохімічний
завод» звернулося до Луганського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Луганської митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Луганській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати
рішення Луганської митниці Міндоходів
про визнання митної вартості товарів №
702020001/2013/000507/2 від 14.08.2013 року, №
702020001/2013/000602/2 від 09.09.2013 року.

- визнати протиправними та скасувати
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
702020001/2013/000102, № 702020001/2013/000125.

- повернути Публічному акціонерному
товариству «Алчевський коксохімічний
завод» надмірно сплачене ПДВ у сумі
1525905,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що між позивачем та фірмою
"Unicoal AG" (Швейцарія) 26 грудня 2011 року було
укладено зовнішньоекономічний
контракт N U-2012.60.028.01 в межах якого
позивачем на митну територію України в
липні 2013 року на умовах DAP RU станція
Соловей (ІНКОТЕРМС 2010) було ввезено
вантаж: вугілля марки «КС».

Товар надійшов для розмитнення на
Луганську митницю. На підставі
вищезазначеного контракту та додатків
до нього позивачем було заявлено до
митного оформлення в режимі імпорту
зазначений товар (ВМД №702020001/2013/007948, ВМД
№ 702020001/2013/008800) за ціною договору, а саме
122,40 долара США за одну тону, та надано
декларації митної вартості за формою
ДМВ-1 і необхідний пакет документів,
передбачений Митним кодексом України.

Для митного оформлення вантажу,
відповідач-1 пред'явив позивачу вимогу
про надання:

- договору (угоду, контракт) з
третіми особами, пов'язаний з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається;

- рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами
визначеними договором (угодою,
контрактом);

- виписку з бухгалтерської
документації;

- каталоги, специфікації,
прейскуранти виробника товару;

- інші додаткові документи за
власним бажанням.

14.08.2013 року та 09.09.2013 року відповідачем-1
були прийняти рішення №702020001/2013/000507/2 до
ВМД №702020001/2013/007948, №702020001/2013/000602/2 до ВМД
№702020001/2013/008800, згідно з яким визначення
митної вартості товару за ціною угоди
щодо товарів, які імпортуються
неможливо у зв'язку з ненаданням
декларантом інших додатково
запрошених документів.

Також, зазначено, що у зв'язку з
неможливістю застосування першого
методу, зазначеного у статті 58 Митного
кодексу України митну вартість
оцінюваного товару визначено
відповідно до ст. 59 МКУ на підставі
рівня митної вартості ідентичного
товару «Вугілля кам'яне бітумінозне
коксівне марки «КС» на однакових
умовах поставки із розрахунку 136 дол.
США/тн (МД від 14.08.13р. №702020001/2013/007935,
контракт № U-2012.60.028.01 від 26.12.11р.,
доповнення № U-2012.60.028.01.17 від 22.03.13р.».

14.08.2013 та 09.09.13р. відповідач-1, картками
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України №702020001/2013/000102,
№702020001/2013/000125 відмовив позивачеві в
митному оформленні товару. Підставою
для відмови в митному оформленні
зазначено: Проведення митної оцінки
(рішення про визначення митної
вартості №702020001/2013/000507/2,
№702020001/2013/000602/2).

Позивач вважає дії та рішення
відповідача-1 протиправними, такими, що
не відповідають нормам законодавства
України щодо митного оформлення товару
та ч.2 ст. 19 Конституції України.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
надав пояснення аналогічні
викладеному у позові, просив суд
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Представник першого відповідача у
судовому засіданні позов не визнав,
надав суду письмові заперечення проти
позову в яких зазначив, що Митниця
може вимагати, а суб'єкт господарювання
має надати лише належні документи для
перевірки та підтвердження зазначеної
митної вартості товару.

14.08.2013 декларантом відмовлено в наданні
додаткових документів по пунктах 1-4
(лист від 14.08.13 № 003-1988). Таким чином,
позивачем, в порушення вимог чинного
законодавства, не виконано в повному
обсязі законні вимоги митниці щодо
надання додаткових документів
необхідних для розгляду питання щодо
встановлення митної вартості товару, у
зв'язку з чим, органом Міндоходів
відповідно до положень Угоди про
застосування статті VII ГАТТ 1994 року,
Митного кодексу України, зокрема
частини 6 статті 54 та частини 2 статті 58
Кодексу, у застосуванні методу
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються, було відмовлено. Дані дії
відповідача є такими, що вчинені у
межах та у спосіб, передбачений Митним
кодексом України.

Враховуючи неможливість застосування
методу визначення митної вартості за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються, відповідно до положень
статті 58 Кодексу, керуючись статтею 57
Кодексу здійснено коригування митної
вартості оцінюваних товарів за 2
методом відповідно до положень статті
59 Кодексу на підставі рівня митної
вартості ідентичного товару «Вугілля
кам'яне бітумінозне коксівне марки
"КС"» на однакових умовах поставки із
розрахунку 136 дол. США/т ( МД від 14.08.13 №
702020001/2013/007935, контракт № U-2012.60.028.01 від
26.12.11, доповнення № U-2012.60.028.01.17 від 22.03.13).

Крім того, рішення прийнято з
урахуванням раніше визначеної
декларантом відповідно до положень
статті 58 Кодексу та визнаної органом
доходів і зборів митної вартості
ідентичного товару, однакового за
всіма ознаками та ввезеного на тих же
комерційних рівнях (у тому числі за тим
самим контрактом, додатковою угодою,
рахунками - проформами (від 15.07.13 № 170,
від 17.07.13 № 172) та фізико-хімічними
характеристиками) із розрахунку 136 дол.
СІПА/т (МД від 01.08.13 № 702020001/2013/007485).

В цей же день декларантом підприємства
ПАТ «Алчевськкокс» відповідно до
вищезазначеного рішення була
оформлена МД № 702020001/2013/007974.

09.09.2013 підприємством ПАТ
«Алчевськкокс» для митного оформлення
товару «вугілля марки КС» виробництва
ФІЛІЯ ВАТ "УГОЛЬНАЯ КОМПАНИЯ
"КУЗБАССРАЗРЕЗУГОЛЬ КРАСНОБРОДСКИЙ
УГОЛЬНЫЙ РАЗРЕЗ", Росія, була надана МД
№ 702020001/2013/008800 разом із пакетом
документів зазначених в 44 графі
вищезазначеної МД.

При розгляді наданого пакету
документів, а також керуючись
положеннями частини 3 статті 53 та
частини 5 статті 54 Митного кодексу
України, враховуючи спрацювання
профілю ризику системою АСАУР 105-2 та 106-2
- обов'язкова (можливе заниження митної
вартості, здійснити порівняння з
ідентичними та подібними товарами),
було встановлено, що надані для
підтвердження митної вартості
документи містять розбіжності, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, а
саме (в абзаці четвертому висновку ДП
«Укрпромзовнішекспертиза» від 04.09.13 №
3906 зазначено, що рівень цін на
концентрат вугільний марки "КС", що
імпортується згідно Доповнення №
U-2012.60.028.01.22 від 13.06.2013 р. та Доповнення №
U-2012.60.028.01.23 від 01.07.2013 р. до контракту № U-
2012.60.028.01 від 26.12.2011 p., складає 136,00 дол.
США/т на умовах поставки DAP - кордон
Росія-Україна, ст. Соловей, в той час як
згідно з наданими рахунками-проформами
та доповненням № U-2012.60.028.01.23 від 01.07.2013
р. ціна товару - 122,4 дол. США/т.) та
враховуючи ненадання рахунку-фактури
(інвойсу) (подання якого є обов'язковим,
оскільки оцінюваний товар згідно з
умовами контракту U-2012.60.028.01 від 26.12.11 є
об'єктом купівлі-продажу) всупереч
положенням пункту 3 частини 2 статті 53
Кодексу, а також документів, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів як складової митної
вартості товарів, всупереч положенням
пункту 6 частини 2 статті 53 Кодексу).

09.09.2013 декларантом відмовлено в наданні
додаткових документів по пунктах 1-4
(лист від 09.09.13 № 003-2179). Таким чином,
позивачем, в порушення вимог чинного
законодавства, не виконано в повному
обсязі законні вимоги митниці щодо
надання додаткових документів
необхідних для розгляду питання щодо
встановлення митної вартості товару, у
зв'язку з чим, органом Міндоходів
відповідно до положень Угоди про
застосування статті VII ГАТТ 1994 року,
Митного кодексу України, зокрема
частини 6 статті 54 та частини 2 статті 58
Кодексу, у застосуванні методу
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються, було відмовлено. Дані дії
відповідача с такими, що вчинені у
межах та у спосіб, передбачений Митним
кодексом України.

Враховуючи неможливість застосування
методу визначення митної вартості за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються, відповідно до положень
статті 58 Кодексу, керуючись статтею 57
Кодексу здійснено коригування митної
вартості оцінюваних товарів за 2
методом відповідно до положень статті
59 Кодексу на підставі рівня митної
вартості ідентичного товару «Вугілля
кам'яне бітумінозне коксівне марки
"КС"» на однакових умовах поставки із
розрахунку 136 дол. СІПА/т ( МД від 14.08.13 №
702020001/2013/007935, контракт № U-2012.60.028.01 від
26.12.11, доповнення № U-2012.60.028.01.17 від 22.03.13).

Крім того, рішення прийнято з
урахуванням раніше визначеної
декларантом відповідно до положень
статті 58 Кодексу та визнаної органом
доходів і зборів митної вартості
ідентичного товару, однакового за
всіма ознаками та ввезеного на тих же
комерційних рівнях (у тому числі за тим
самим контрактом, рахунком-проформою
(від 27.07.13 № 182) та фізико-хімічними
характеристиками) із розрахунку 136 дол.
США/т (МД від 06.09.13 № 702020001/2013/008763).

В цей же день декларантом підприємства
ПАТ «Алчевськкокс» відповідно до
вищезазначеного рішення була
оформлена МД № 702020001/2013/008828.

Рішенням про коригування митної
вартості товарів №702020001/2013/000507/2 від
14.08.2013 була відкоригована митна
вартість за однією ВМД - №702020001/2013/007948.
Різниця між сумою ПДВ, визначеною
декларантом та сумою ПДВ, визначеною
митним органом, за вказаним рішенням
склала 154 098,61грн. На підставі
прийнятого рішення про коригування
митної вартості товарів позивачем була
подана ВМД №702020001/2013/007974 від 14.08.13.

Рішенням про коригування митної
вартості товарів №702020001/2013/000602/2 від
09.09.2013 була відкоригована митна
вартість за однією ВМД - №702020001/2013/008800.
Різниця між сумою ПДВ, визначеною
декларантом та сумою ПДВ, визначеною
митним органом, за вказаним рішенням
склала 208 386,23 грн. На підставі
прийнятого рішення про коригування
митної вартості товарів позивачем була
подана ВМД №702020001/2013/008828 від 09.09.13.

Всі інші ВМД, а саме: №702020001/2013/008763 від
06.09.13 та №702020001/2013/009731 від 30.09.13, -
подавались позивачем із самостійним
визначенням митної вартості товарів за
другим методом.

Рішення про коригування митної
вартості товарів за зазначеними ВМД
митним органом не приймались.

Представник другого відповідача у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, надав суду письмові
заперечення у яких просив суд
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог статей 69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд прийшов до наступного.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбаченіКонституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 МКУ митниця є
митним органом, який у зоні своєї
діяльності забезпечує виконання
завдань, покладених на органи доходів і
зборів.

Наказом Державної митної служби
України № 894 від 10.08.2010 затверджено
Положення про Луганську митницю (у
редакції від 14.07.2011 № 631) за яким
відповідач є органом виконавчої влади
в галузі митної справи, безпосередньо
забезпечує дотримання законодавством
України з питань митної справи,
справляння податків, зборів та інших
платежів та виконання інших завдань,
покладених на митну службу України.

Судом встановлено, що Публічне
акціонерне товариство «Алчевський
коксохімічний завод» зареєстровано в
якості юридичної особи та внесено до
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(том І а.с.104).

26 грудня 2011 між позивачем та фірмою
"Unicoal AG" (Швейцарія) укладено
зовнішньоекономічний контракт №
U-2012.60.028.01 в межах якого позивачем на
митну територію України в липні 2013 року
на умовах DAP RU станція Соловей
(ІНКОТЕРМС 2010) було ввезено вантаж :
вугілля марки «КС» (том І а.с.32-48).

Товар надійшов для розмитнення на
Луганську митницю. На підставі
зазначеного контракту та додатків до
нього позивачем було заявлено до
митного оформлення в режимі імпорту
зазначений товар (ВМД № 702020001/2013/007948,
ВМД № 702020001/2013/008800) за ціною договору, а
саме 122,40 долара США за одну тону, та
надано декларації митної вартості за
формою ДМВ-1 і необхідний пакет
документів, передбачений Митним
кодексом України (а.с.41-48,49-56).

14.08.2013 року та 09.09.2013 року Луганською
митницею Міндоходів були прийняти
рішення про коригування митної
вартості №702020001/2013/000507/2 до ВМД
№702020001/2013/007948 (том І а.с.16,17), №
702020001/2013/000602/2 до ВМД №702020001/2013/008800 (том І
а.с.18,19), згідно з якими визначення
митної вартості товару за ціною угоди
щодо товарів, які імпортуються
неможливо, у зв'язку з ненаданням
декларантом інших додатково
запрошених документів. Також,
зазначено, що враховуючи неможливість
застосування методу визначення митної
вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, відповідно
до положень статті 58 Митного кодексу
України, керуючись ст. 57 Кодексу
здійснено коригування митної вартості
оцінюваних товарів за другим методом
відповідно до положень ст. 59 Кодексу на
підставі рівня митної вартості
ідентичного товару «Вугілля кам'яне
бітумінозне коксівне марки «КС» на
однакових умовах поставки із
розрахунку 136 дол. США/тн (МД від 14.08.13р.
№ 702020001/2013/007935, контракт № U-2012.60.028.01 від
26.12.11р., доповнення № U-2012.60.028.01.17 від
22.03.13р.».

Рішення прийнято з урахуванням раніше
визначеної декларантом відповідно до
положень статті 58 Кодексу та визнаної
органом доходів і зборів митної
вартості ідентичного товару,
однакового за всіма ознаками та
ввезеного на тих же комерційних рівнях
із розрахунку 136 дол. СШАт (МД від 01.08.2013
року № 702020001/2013/007485) (а.с.16-19).

14.08.2013 року та 09.09.2013 року Луганська
митниця Міндоходів, картками відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 702020001/2013/000102,
№702020001/2013/000125 відмовив позивачеві в
митному оформленні товару на підставі
п. 2 ч.2 ст.54 Митного кодексу України у
зв'язку з неподанням документів згідно
з переліком та відповідно до умов
зазначених у ч. 2 - 4 ст. 53 Митного кодексу
України. Роз'яснено вимоги, виконання
яких забезпечує можливість прийняття
митної декларації, митного оформлення,
випуску чи пропуску
товарів,транспортних засобів
комерційного призначення : заявити
митну вартість товарів у порядку і на
умовах, визначених розділом ІІІ
Митного кодексу України, з урахуванням
рішення про коригування митної
вартості від 14.08.2013 року № 702020001/2013/000507/2,
від 09.09.2013 року №702020001/2013/000602/2) (том І
а.с.20-29,31).

Для митного оформлення вантажу,
Луганська митниця Міндоходів,
пред'явила позивачу вимогу про надання:

- договору (угоду, контракт) з
третіми особами, пов'язаний з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається;

- рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами
визначеними договором (угодою,
контрактом);

- виписку з бухгалтерської
документації;

- каталоги, специфікації,
прейскуранти виробника товару;

інші додаткові документи за власним
бажанням.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивач, виконуючи вимогу митниці,
звернувся до фірми "Unicoal AG" з проханням
надати договір з третіми особами,
пов'язаний з договором про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається, каталоги, специфікації,
прейскуранти виробника товару, на що
було отримано відповідь про
неможливість надання зазначених
документів, у зв'язку з комерційною
таємницею.

Для підтвердження митної вартості
оцінюваного товару - ціни, що підлягає
сплаті продавцю позивачем були надані
документи, що підтверджують митну
вартість товару, а також:

- висновки ДП
«Укрпромзовнішекспертиза» № 3164 від
18.07.13р., № 3906 від 04.09.13р. де зазначено, що
згідно даних видання «Металл Курьер»,
Металл Эксперт. Уголь» та аналітичного
дослідження «Информация по рынку
коксующегося угля и кокса» середній
розрахунковий рівень цін на концентрат
вугільний, на умовах поставки DAP -
кордон Росія - Україна може становити
118-145 доларів США, що не перевищує
заявлену декларантом митну вартість
(заявлена вартість складає 122,40 дол.США
за тн.) (том І а.с.92,93);

- висновок ДП ДІАЦ № 10/331 від 18.07.2013
року, у якому зазначено, що рівень цін,
що склався на коксівне вугілля марки
«КС» на внутрішньому ринку та
світовому ринку, на умовах поставки DAP -
кордон Росія - Україна може становити
122,40 дол. США. за тн. (том І а.с.94);

- лист № 27 фірми "Unicoal AG" від 14.08.13р. про
неможливість надання контракту з
виробником у зв'язку з комерційною
таємницею (том І а.с.97);

- лист № 003-1988 від 14.08.13р. ПАТ
«Алчевськкокс» про неможливість
надання контракту з виробником у
зв'язку з комерційною таємницею (том І
а.с.95);

- лист № 37 фірми "Unicoal AG" від 09.09.13р.
про неможливість надання контракту з
виробником в зв'язку з комерційною
таємницею (том І а.с.98);

- лист № 003-2179 від 09.09.13р. ПАТ
«Алчевськкокс» про неможливість
надання контракту з виробником у
зв'язку з комерційною таємницею (том І
а.с.30,96);

- ліцензія на імпорт № 00659, що
підтверджує зазначену вартість
вугілля (том І а.с.99);

Позивачем були надані відповідачу
належним чином оформлені передплатні
рахунки (том І а.с.75-87), а також були
надані :

- рахунок фірми виробника, де
зазначено ціна виробника на умовах FСА
Тирган у розмірі 55,80 дол. США за тн.;

- декларація на товари ЕК
(експортна декларація) (том І а.с.90).

- проформа - інвойс (том І а.с.75-87).

Позивачем отримано ліцензію на імпорт
№ 00659 від 11.07.2013 року, яка була
дійсна до 31.12.2013 року, відповідно до
якої вартість вугілля марки КС складає
122,40 дол.США за тн. (том І а.с.99).

На підставі рішень Луганської митниці
про визнання митної вартості товарів №
702020001/2013/000507/2 до ВМД № 702020001/2013/007948, №
702020001/2013/000602/2 до ВМД № 702020001/2013/008800 ПАТ
«Алчевськкокс» було подано до митного
оформлення нові ВМД і декларації
митної вартості - №702020001/2013/008763 від 06.09.13
та №702020001/2013/009731 від 30.09.13, в яких
зазначена митна вартість товарів за
другим методом за ціною визначеною
митним органом в рішенні - 136 дол. США/тн,
та сплачено ПДВ у сумі 15 259 053,66 грн. (том
І а.с.57-74).

Позивачем було сплачено до державного
бюджету України за поставку вугілля
марки «КС» митну вартість визначену у
деклараціях із розрахунку 136 дол. СШАт,
що не заперечували сторони по справі.

Спір полягає у правомірності
визначення митним органом вартості
товару за другим методом, при наявності
тих документів, які були наданні
позивачем при митному оформлені, у тому
числі і додаткових документів.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 51 Митного
кодексу України митна вартість
товарів, що переміщуються через митний
кордон України, визначається
декларантом відповідно до норм цього
Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно вимог ч.ч. 1,8,9 статті 52 Митного
кодексу України заявлення митної
вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

У декларації митної вартості
наводяться відомості про метод
визначення митної вартості товарів,
числове значення митної вартості
товарів та її складових, умови
зовнішньоекономічного договору, що
мають відношення до визначення митної
вартості товарів, та надані документи,
що підтверджують зазначене.

Відомості, зазначені у частині восьмій
цієї статті, є відомостями, необхідними
для митних цілей.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає органу
доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
ішостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи: 1) виписку з
бухгалтерських та банківських
документів покупця, що стосуються
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; 2) довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам; 3)
розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа
за власним бажанням може подати
додаткові наявні у них документи для
підтвердження заявленої ними митної
вартості товару.

Згідно статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право:

1) упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим
Кодексом, письмово запитувати від
декларанта або уповноваженої ним особи
встановлені статтею 53 цього Кодексу
додаткові документи та відомості, якщо
це необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим
Кодексом, здійснювати коригування
заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному
статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до органів доходів і
зборів інших країн із запитами щодо
надання відомостей, необхідних для
підтвердження достовірності заявленої
митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Орган доходів і зборів може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і
зборів документально підтвердженої
офіційної інформації органів доходів і
зборів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

У разі якщо під час проведення митного
контролю орган доходів і зборів не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Відповідно до ч.1 статті 55 Митного
кодексу України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
органом доходів і зборів у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо органом доходів і
зборів у випадках,
передбаченихчастиною шостою статті 54
цього Кодексу, виявлено, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів.

Аналіз наведених норм, дає підстави
вважати, що органи доходів і зборів
мають виключну компетенцію в питаннях
перевірки та контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості.

Згідно статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до статті 58 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у
якому товари можуть бути перепродані
(відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на
вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням
положеньчастини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Платежі можуть бути здійснені прямо чи
опосередковано. Прикладом
опосередкованого платежу може бути
врегулювання покупцем повністю чи
частково боргу продавця.

Платежі необов'язково повинні бути
здійснені у вигляді переказу грошей
(зокрема, але не виключно). Такі платежі
можуть бути здійснені шляхом
акредитива, інкасування або за
допомогою інших розрахунків (вексель,
передача цінних документів тощо).

Термін "ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті" стосується лише
ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або
інші платежі покупця на користь
продавця, не пов'язані з оцінюваними
товарами, не є частиною митної
вартості. Додавання, якщо вони не
включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, згідно з
цією статтею робляться лише на основі
об'єктивних даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

Розрахунки згідно із цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

Згідно статті 59 Митного кодексу
України у разі якщо митна вартість
оцінюваних товарів не може бути
визначена згідно з положеннями статті
58 цього Кодексу, за основу для її
визначення береться вартість операції
з ідентичними товарами, що продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу
визначення митної вартості за основу
береться прийнята органом доходів і
зборів вартість операції з ідентичними
товарами з дотриманням умов,
зазначених у цій статті. При цьому під
ідентичними розуміються товари,
однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими, як:

1) фізичні характеристики;

2) якість та репутація на ринку;

3) країна виробництва;

4) виробник.

Незначні зовнішні відмінності не
можуть бути підставою для відмови у
розгляді товарів як ідентичних, якщо в
цілому такі товари відповідають
вимогам частини другої цієї статті.

Ціна договору щодо ідентичних товарів
береться за основу для визначення
митної вартості товарів, якщо ці товари
ввезено приблизно в тій же кількості та
на тих же комерційних рівнях, що й
оцінювані товари.

У разі відсутності такого продажу
використовується вартість операції з
ідентичними товарами, що продавалися в
Україну в іншій кількості та/або на
інших комерційних рівнях. При цьому їх
ціна коригується з урахуванням
зазначених розбіжностей незалежно від
того, чи веде це до збільшення або
зменшення вартості. Інформація, що
використовується при здійсненні
коригування, повинна бути
документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені
в пунктах 5-7 частини десятої статті 58
цього Кодексу, включаються у вартість
операції, здійснюється коригування для
врахування значної різниці в таких
коштах і витратах між оцінюваними
товарами та відповідними ідентичними
товарами, що зумовлено різницею у
відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування
цього методу виявляється більш як одна
вартість договору щодо ідентичних
товарів, для визначення митної
вартості оцінюваних товарів
використовується найменша така
вартість.

З вищенаведеного вбачається, що вимоги
статті 59 Митного Кодексу України,
встановлюють можливість застосування 2
методу, за умови неможливості
визначення митної вартості товару за 1
методом.

Відповідачем було пред'явлено вимогу
до позивача про надання додаткових
документів, а саме - договору (угоди,
контракту) з третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунків
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами визначеними
договором (угодою, контрактом); виписки
з бухгалтерської документації;
каталогів, специфікації, прейскурантів
виробника товару; інших додаткових
документів за власним бажанням.

Вимога органу доходів і зборів
унеможливлювало для позивача надати
такі додатково витребувані документи в
силу їх відсутності у позивача, у
зв'язку з комерційною таємницею
третьої особи.

Подання визначених першим
відповідачем, як обов'язкових
додаткових документів, залежить також
від можливості їх надання декларантом.

На думку суду перелічені вище
документи не мають відношення для
підтвердження митної вартості товару,
визначеної за 1-м методом «за ціною
контракту», оскільки не можуть
свідчити про наявність та розмір
додаткових витрат імпортера, які мають
включатися до митної вартості
імпортованого товару згідно ч.10 статті
58 МК України.

Митна вартість імпортного вугілля
визначена у контракті та додатку до
нього. Згідно умови контракту та умов
поставки, позивач не несе додаткових
витрат, які обумовлюють коригування
митної вартості вугілля відповідно, а
отже - будь-який інший документ, окрім
тих що були надані, не в змозі
підтвердити ціну товару, що сплачена чи
підлягає сплаті на користь
нерезидента-постачальника.

Позивач, відповідно до ст.53 Митного
кодексу України, надав органу доходів і
зборів повний пакет документів для
визначення митної вартості вугілля -
ціни, що сплачена або підлягає до
сплати продавцю.

Документи, які були надані позивачем у
повному обсязі підтверджують ціну, що
ним була сплачена продавцю оцінюваного
товару.

На думку суду, митна вартість
оцінюваного товару могла бути
визначена за методом 1 «за ціною
договору», згідно з положеннями статті
58 МК України, виходячи з повного пакету
документів, наданих позивачем митному
органу, та зважаючи на відсутність
умов, наявність яких виключає
можливість застосування 1-го методу, що
фактично позбавляє першого
відповідача права застосовувати інші,
ніж обраний позивачем, методи
визначення митної вартості
імпортованого товару.

До того ж, відповідач ознайомившись з
наданими позивачем документами не
висловив жодної невпевненості або
неточності будь-якої заяви, документа
чи декларації, поданої для цілей
визначення митної вартості, що
свідчить про точність та достовірність
поданих позивачем документів.

В даному випадку матеріали справи не
містять доказів того, що використані
декларантом відомості при визначенні
митної вартості імпортованого вугілля
за 1-м методом є недостовірними, чи
такими, які не піддаються обчисленню та
є необ'єктивними, тобто такими, які на
думку органу доходів і зборів,
перешкоджають застосуванню 1-го методу
визначення митної вартості
імпортованого товару.

Наданими позивачем документами
підтверджена митна вартість
придбаного вугілля в сумі 122,40 дол. США
за 1 т.

Оплата за товар здійснена і ці
обставини сторонами не спростовуються.

Наявними обов*язковими документами
підтверджуються митна вартість, яка
становить 122,4 дол. США/т і
спростовується вартість в сумі 136 дол.
США/т визначена відповідачем.

Позивачем надано достатньо доказів
обґрунтованості митної вартості
вугілля 122,4 дол. США/т. і ці обставини
наданими відповідачем доказами не
спростовані.

Доказів визначення позивачем митної
вартості того ж вугілля, і у той же
період в сумі 136 дол. США/т відповідачем
не надано, а виходячи із пояснень
сторін декларування за вказаною ціною
відбулось саме за рішенням митниці, а
не підприємства, що не підтверджує
надання останнім недостовірних
відомостей щодо митної вартості
товару.

Митницею, як суб'єктом владних
повноважень суду не наведено
обґрунтованих доказів, чому
представлені документи, які базуються
на об'єктивних даних, не можуть бути
підставою для визначення митної
вартості за 1-м основним методом її
визначення, враховуючи відсутність
умов, що унеможливлюють використання
обраного декларантом методу
визначення митної вартості.

Позивачем доведено протиправність
відмови відповідача у митному
оформленні товару, за вказаною
позивачем ціною.

Виходячи із наявних матеріалів справи,
та документів наданих для митного
оформлення, оцінюючи докази у їх
взаємній сукупності, суд не вбачає
відсутність будь-яких умов чи
застережень, які унеможливлюють
визначення вартості імпортованого
вугілля за 1 методом.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, про протиправність та
необґрунтованість рішення митного
органу №702020001/2013/000507/2 до ВМД
№702020001/2013/007948 (том І а.с.16,17), №
702020001/2013/000602/2 до ВМД №702020001/2013/008800 щодо
застосування другого методу
визначення митної вартості товару -
вугілля марки «КС», та відповідно
карток відмови в прийнятті митних
декларацій, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
702020001/2013/000102, №702020001/2013/000125.

Відповідно до статті 301 Митного кодексу
України повернення помилково та/або
надміру сплачених сум митних платежів
здійснюється відповідно до Бюджетного
та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової
та/або надмірної сплати митних
платежів орган доходів і зборів не
пізніше одного місяця з дня виявлення
такого факту зобов'язаний повідомити
платника податків про суми надміру
сплачених митних платежів.

Помилково та/або надміру зараховані до
державного бюджету суми митних
платежів повертаються з державного
бюджету в порядку, визначеному
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Якщо надмірна сплата сум митних
платежів сталася внаслідок помилки з
боку посадових осіб органу доходів і
зборів, повернення надміру сплачених
сум митних платежів здійснюється у
першочерговому порядку.

Повернення сум відповідних митних
платежів здійснюється також у разі,
якщо:

1) законом передбачено повернення сум
сплаченого мита при поміщенні товарів
у митний режим реімпорту або у митний
режим реекспорту відповідно до розділу
V цього Кодексу, а також в інших
випадках, визначених цим Кодексом;

2) у випадках та в порядку, визначених
цим Кодексом, здійснюється зміна
раніше заявленого митного режиму, якщо
суми митних платежів, належних до
сплати при поміщенні товарів у новий
митний режим, є меншими, ніж суми митних
платежів, сплачених при поміщенні їх у
попередній митний режим;

3) відновлюється режим найбільшого
сприяння, вільної торгівлі;

4) митну декларацію змінено або визнано
недійсною;

5) у товарах, що ввозяться на митну
територію України або вивозяться за її
межі, виявлено дефекти або вони якимось
іншим чином не відповідають погодженим
специфікаціям, за умови, що ці товари не
ремонтувалися і не використовувалися
відповідно на території України та за
її межами (крім операцій, необхідних
для виявлення дефектів або
невідповідності) і повертаються
протягом строку, визначеного
підпунктом "а" пункту 3 частини другої
статті 78 цього Кодексу;

6) платником податків подано органу
доходів і зборів документи, які
підтверджують наявність у нього на
день подання органу доходів і зборів
митної декларації для митного
оформлення права на звільнення від
сплати митних платежів.

Повернення сум митних платежів у
випадках, передбачених частиною п'ятою
цієї статті, здійснюється у тому самому
порядку, що і повернення помилково
та/або надміру сплачених сум митних
платежів за заявою платника податків
за умови, що така заява подається не
пізніше одного року з дня, наступного
за днем виникнення обставин, що тягнуть
за собою повернення сплачених сум
митних платежів.

Повернення сплачених сум митних
платежів здійснюється у валюті
України. Якщо сплата або стягнення
митних платежів здійснювалася в
іноземній валюті, повернення сум
митних платежів здійснюється за курсом
Національного банку України,
встановленим на день, коли відбулася їх
сплата.

Повернення не здійснюється:

1) якщо сума митних платежів, що
підлягає поверненню, не перевищує 20
гривень;

2) в інших випадках, встановлених
Податковим кодексом України.

Оформлення Митницею товару згідно з
поданою позивачем вантажною митною
декларацією є дією суб'єкта владних
повноважень, що породжує для позивача
певні правові наслідки й може бути
оскаржено до суду. При цьому право
позивача на оскарження не залежить від
того чи сам він помилково зазначив
ціну, чи в результаті вказівки митного
органу, оскільки останній має діяти
лише в спосіб, на підставі та в межах
закону

Враховуючи те, що саме на підставі
рішень Луганської митниці Міндоходів
про визнання митної вартості товарів №
702020001/2013/000507/2 до ВМД № 702020001/2013/007948, №
702020001/2013/000602/2 до ВМД № 702020001/2013/008800 ПАТ
«Алчевськкокс» було подано до митного
оформлення нові ВМД і декларації
митної вартості - №702020001/2013/008763 від 06.09.13
та №702020001/2013/009731 від 30.09.13, в яких
зазначена митна вартість товарів за
другим методом за ціною визначеною
митним органом в рішенні - 136 дол. США/тн,
та сплачено ПДВ у сумі 15 259 053,66 грн.
(замість 13733148,31 грн. при визначенні
митної вартості по ціні контракту 122,40
дол. США), суд дійшов висновку що
позивачем здійснено переплату ПДВ із
рахунку 136 дол. США, яка складає 1 525 905,35
грн.

Згідно пп.17.1.10 ст. 17 Податкового кодексу
України платник податків має право на
залік чи повернення надміру сплачених,
а також надміру стягнутих сум податків
та зборів, пені, штрафів у порядку,
встановленому цим Кодексом.

Податок на додану вартість, який
сплачений на різницю між базою
оподаткування, визначеною за другим та
першим методом по вищезазначеним ВМД у
сумі 1 525 905,35 грн. є переплатою та таким,
що підлягає поверненню відповідно до
пункту 17.1.10 статті 17 Податкового
кодексу України.

Стосовно позовних вимог до Головного
управління Державної казначейської
служби України в Луганській області,
суд зазначає наступне.

Повернення надміру сплачених митних
платежів з Державного бюджету України
здійснюється шляхом того, що митний
орган добровільно готує висновок про
повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних
платежів.

Такий порядок повернення надмірно
сплачених платежів встановлено
спільним наказом Державної митної
служби України, Державного
казначейства України від 20 липня 2007
року №611/147, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 25 вересня
2007 р. за №1095/14362 «Про затвердження
Порядку взаємодії митних органів з
органами Державного казначейства
України в процесі повернення з
Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи».

Даний Порядок регламентує
взаємовідносини митних органів та
органів Державного казначейства
України в процесі повернення помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи.

Відповідно до зазначеного Порядку,
Митний орган на підставі заяви
платника готує висновок про повернення
з Державного бюджету України,
помилково та/або надмірно зарахованих
до бюджету митних та інших платежів,
контроль за справлянням яких
покладається на митні органи (далі -
Висновок про повернення), та не пізніше
п'яти робочих днів від дня прийняття
керівником (заступником керівника)
митного органу рішення про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, направляє його для виконання
відповідному органу Казначейства
разом із супровідним листом, в якому
вказується кількість висновків,
загальна сума, яка підлягає поверненню,
а також наводиться перелік висновків
із зазначенням такої інформації:
номера та дати висновку, найменування
юридичної або ім'я фізичної особи -
платника, ідентифікаційного коду за
ЄДРПОУ платника - юридичної особи або
ідентифікаційного номера за ДРФО
платника - фізичної особи (за
наявності), суми, яка підлягає
поверненню за кожним з висновків.

Висновки про повернення реєструються
органами Казначейства в журналі обліку
висновків, наданих митними органами.

На підставі отриманого Висновку про
повернення відповідний орган
Казначейства готує платіжні документи
на перерахування коштів з рахунку з
обліку доходів державного бюджету на
рахунок, зазначений у Висновку про
повернення, та протягом п'яти робочих
днів від дати отримання Висновку про
повернення здійснює повернення коштів
з бюджету.

Інший спосіб повернення з Державного
бюджету помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних платежів
здійснюється органами Казначейства на
підставі рішення суду, та в наведеному
нижче порядку.

Згідно п. 19 Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого ПКМУ №845 від
03.08.2011 (в редакції ПКМУ № 45 від 30.01.2013) -
безспірне списання коштів державного
та місцевих бюджетів і їх
перерахування на рахунок, зазначений у
виконавчому документі про стягнення
надходжень бюджету або у заяві про
виконання рішення про стягнення
надходжень бюджету, здійснюються
органами Казначейства з відповідного
рахунка, на який такі кошти зараховані,
шляхом оформлення розрахункових
документів.

П. 22 даного Порядку, зазначено, що
стягувач, на користь якого прийняті
судові рішення про стягнення коштів,
зарахованих до державного бюджету в
іноземній валюті, подає документи,
зазначені у пункті 6 цього Порядку, до
Казначейства. Для виконання рішень про
стягнення сплачених до бюджету митних
платежів орган Казначейства після
закінчення строку подання інформації
органом, що контролює справляння
надходжень бюджету, передає виконавчий
документ та інші документи, необхідні
для його виконання, до Казначейства.
Казначейство здійснює безспірне
списання коштів державного бюджету та
перераховує такі кошти на рахунок
стягувача.

Відповідно до Порядку здійснення
безспірного списання коштів
державного бюджету щодо виконання
судових рішень про сплачення до
бюджету митних платежів, затвердженого
Наказом ДКСУ № 35 від 07.03.2012 Головні
управління Державної казначейської
служби України у разі надходження
виконавчого документа суду про
стягнення сплачених до бюджету митних
платежів повідомляють протягом п'яти
робочих днів після надходження такого
документа відповідний орган, що
контролює справляння надходжень
бюджету, про надходження зазначеного
виконавчого документа та, у разі
потреби, звертаються до цього органу за
інформацією про підтвердження
зарахування коштів до державного
бюджету або встановлення залишку
неповернутих з державного бюджету
коштів.

Пунктами 18, 19 Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 03 серпня 2011р. №845
(у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 30 січня 2013р. №45)
встановлено, що безспірне списання
коштів державного бюджету
здійснюється органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти були зараховані за наявністю
підтвердження органу, що контролює
справлення надходжень бюджету,
зарахування цих коштів до державного
бюджету.

Отже, враховуючи вищенаведене суд не
вбачає протиправності дій
(бездіяльності) з боку Головного
управління Державної казначейської
служби України в Луганській області,
оскільки до останнього не надходило
відповідних документів, на підставі
яких можливо здійснити повернення
надмірно сплачених митних платежів та
податку на додану вартість у сумі 1525905,35
грн.

З платіжного доручення № 7201 від 03.12.2013
року вбачається, що позивачем за подачу
адміністративного позову майнового
характеру було сплачено судовий збір у
сумі 527,62 грн.

Відповідно до частини 3 ст. 94 КАС
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог,
а відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Враховуючи те, що фактично позовні
вимоги позивача задоволено, за
виключенням вимог у відношенні
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Луганській області , суд вважає за
необхідне повернути позивачу судовий
збір у сумі 527,62 грн.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 157-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства «Алчевський
коксохімічний завод» до Луганської
митниці Міндоходів, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Луганській області
про визнання протиправними та
скасування рішень про визнання митної
вартості товарів, скасування карток
відмови, повернення надмірно
сплаченого ПДВ у сумі 1525905,35 грн., -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Луганської митниці Міндоходів
про визнання митної вартості товарів №
702020001/2013/000507/2 від 14.08.2013 року, №
702020001/2013/000602/2 від 09.09.2013 року.

Визнати протиправними та скасувати
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
702020001/2013/000102, № 702020001/2013/000125.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Алчевський коксохімічний
завод» надмірно сплачене ПДВ у сумі
1525905,35 грн. (один мільйон п'ятсот
двадцять п'ять тисяч дев'ятсот п'ять
гривень 35 коп.).

У задоволенні позовних вимог стосовно
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Луганській області відмовити за
необґрунтованістю.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Алчевський коксохімічний
завод» судовий збір у сумі 527,62 грн.
(п'ятсот двадцять сім гривень 62 коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Повний текст постанови складено 03
лютого 2014 року.

Суддя
Т.І. Ковальова