Справа № 812/8292/13-а
Суддя: Казначеєв Е.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Качуріна Л.С.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року
справа №812/8292/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Казначеєва
Е.Г., суддів: Яманко В.Г., Васильєвої І.А.,
за участі секретаря судового засідання
Коханюк А.Р., представника відповідача
Артюхової Л.Т., за довіреністю від 20.06.2013
року, розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Рубіжанської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 13
листопада 2013 р. у справі № 812/8292/13-а
(головуючий І інстанції Качуріна Л.С.)
за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Рубіжанської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Луганській області про визнання
незаконним та скасування податкового
повідомлення-рішення № від 18.09.2013
року,-

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до Луганського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Рубіжанської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області про визнання незаконним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 18.09.2013
року.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року задоволено позовні вимоги. Суд
першої інстанції визнав незаконним та
скасував податкове
повідомлення-рішення № від 18.09.2013
року Рубіжанської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову
якою відмовити в задоволені позовних
вимог. Обґрунтовано апеляційну скаргу
тим, що висновки суду не відповідають
обставинам справи, щодо здійснення
господарських операцій та вказана
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому
засіданні доводи викладені в
апеляційній скарзі підтримав, з
мотивів викладених в апеляційній
скарзі, вважає, апеляційну скаргу
обґрунтованою та такою що підлягає
задоволенню.

Представник позивача у судове
засідання не з'явися, про час, дату та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, що дає суду право
провести апеляційний перегляд справи у
його відсутність.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, встановила наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований в якості
фізичної особи-підприємця, є платником
податків, перебуває на обліку
платників податків в Рубіжанській ОДПІ
20.03.2006 року.

З 01 січня 2011 року по 31 грудня 2012 року
позивач перебував на загальній системі
оподаткування та був платником
податків.

Відповідно до свідоцтва серія НОМЕР_6,
виданого Рубіжанською ОДПІ від 09.09.2013
року, є платником єдиного податку ІІІ
групи, ставка єдиного податку 3%.

Відповідно до ліцензії міністерства
транспорту та зв'язку, що видана
Головною державною інспекцією на
автомобільному транспорті, ФОП ОСОБА_1
має право на здійснення послуг з
перевезення пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом загального
користування (крім надання послуг з
перевезення пасажирів та їх багажу на
таксі).

Для здійснення господарської
діяльності позивач використовує
належні йому на праві приватної
власності вантажні транспортні засоби:
марки «ИВЕКО» реєстраційний номер
НОМЕР_1 дата реєстрації 08.04.2009 року,
марки «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_2
дата реєстрації 31.03.2012 року, марки «МАН»
реєстраційний номер НОМЕР_3 дата
реєстрації 09.10.2018 року, марки
«БЛУМХАРДТ» реєстраційний номер
НОМЕР_4 дата реєстрації 08.04.2009 року, що
підтверджено реєстраційними
документами.

Відповідно до матеріалів справи в
період з 05.08.3013 по 16.08.2013 року та з 19.08.2013
по 23.08.2013 року Рубіжанською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Луганській області проведена
документальна планова виїзна
перевірка позивача з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2011 року по 31.12.2012
року, дотримання законодавства про
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2012 року.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт від 02.09.2013
року №579/1702/НОМЕР_5 (а.с.21-37). Зазначеним
актом встановлено порушення позивачем
п.138.1, п.138.4, пп. «в» пп.138.10.2, п.138.10, ст.138,
п.144.1, ст.144, п.164.1 ст.164, п.177.4 ст.177 ПК
України, в результаті чого визначено
суму податкових зобов'язань з податку
на доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся, на суму 14792,62 грн., в тому
числі по звітних періодах: 2011 рік на
суму 10480,13 грн., 2012 рік на суму 4312,49 грн.

Позивач не погодившись з висновками
зазначеного акту звернувся до позивача
з запереченнями на акт (а.с.38-39) в яких
просив не приймати податкове
повідомлення-рішення, оскільки,
висновок перевіряючих про відсутність
у нього права на включення до складу
валових витрат витрати з ремонту
автомобіля, є необґрунтованим.
Відповіддю від 13.09.2013 року №3/968-1702
відповідач відмовив позивачу в
перегляді висновків акта з підстав їх
відповідності приписам чинного
законодавства (а.с.40-41).

18.09.2013 року на підставі висновків
зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «Р», яким
позивачу визначене податкове
зобов'язання за платежем: податок на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування у сумі 15870,75 грн., з
яких 14792,62 за основним платежем, 1078,12 за
штрафними санкціями (а.с.42).

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до пункту «в» підпункту
138.10.2 статті 138 ПК України, витрати на
утримання основних засобів (комплекс
операцій чи операція з підтримки
роботоздатності або справності виробу
під час використання за призначенням;
зберігання і транспортування)
придбання пально-мастильних
матеріалів, амортизація, ремонт
(комплекс операцій щодо відновлення
справності або роботоздатності
виробів та відновлення ресурсів
виробів чи їх складових частин )
відносяться до витрат операційної
діяльності, а тому за умови їх
документального підтвердження
включаються до складу витрат фізичної
особи-підприємця на загальній системі
оподаткування.

Колегія суддів з висновком суду першої
інстанції погоджується, з наступних
підстав.

Відповідно до додатку 7 Декларації за
2011 рік у колонці 6 «інші витрати,
включаючи вартість виконаних робіт,
наданих послуг» позивачем до витрат
включено:

- вартість придбання пневматичних
автошин від ФОП ОСОБА_2 на суму 22116,67 грн.
за накладними: №3141 від 20.05.2011 на суму
3725,00 грн. без ПДВ, № 4510 від 01.07.2011 на суму
5766,67 грн. без ПДВ, №10002491 від 26.10.2011 на
суму 6291,67 грн. без ПДВ, №10003929 від 01.12.2011
на суму 6333,33 грн. без ПДВ;

- вартість придбаних запасних частин на
суму 47750,84 грн. від ТОВ «Торанссервіс»
за видатковою накладною №РН-0001173 від
29.09.2011 на суму 6450,00 грн. без ПДВ (комплект
сцеплення);

- вартість придбаних запасних частин
від ТОВ «Спецторгсервіс-КВВ» за
видатковими накладними: №389 від 16.12.2011
на суму 16217,50 грн. без ПДВ (колінчатий
вал), та №602 від 26.12.2011 на суму 25083,34 без
ПДВ (головки блока циліндрів в зборі -
1шт., розпредвал МАН - 1шт., стартер - 1шт.).

У додаток 5 Декларації за 2012 рік у
колонці 6 «інші витрати, включаючи
вартість виконаних робіт, наданих
послуг» до витрат включено:

- вартість придбання пневматичних
автошин від ФОП ОСОБА_2 на суму 12250,00 грн.
за видатковими накладними: №3357 від
26.04.2012 на суму 5583,33 грн. без ПДВ, та №8498
від 15.09.2012 на суму 6666,67 грн. без ПДВ;

- вартість придбаних запасних частин на
суму 16500,00 грн., в тому числі від ФОП
ОСОБА_5 за видатковою накладною: №3 від
11.06.2012 на суму 4000,00 грн. без ПДВ (РМК -
диференціала);

- вартість придбаних запасних частин
від ТОВ «Карго-Транс-Сервіс, за
видатковими накладними: №РН-000321 від
15.06.2012 на суму 6250,00 грн. без ПДВ
(радіатор), №РН-0000364 від 29.06.2012 на суму
6350,00 грн. без ПДВ (радіатор).

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконаних робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами

Згідно п.п. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14 ПК України
визначено, що витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Підпунктом 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України визначено, що основні
засоби - це матеріальні активи, у тому
числі запаси корисних копалин наданих
у користування ділянок надр (крім
вартості землі, незавершених
капітальних інвестицій, автомобільних
доріг загального користування,
бібліотечних і архівних фондів,
матеріальних активів, вартість яких не
перевищує 2500 гривень, невиробничих
основних засобів і нематеріальних
активів), що призначаються платником
податку для використання у
господарській діяльності платника
податку, вартість яких перевищує 2500
гривень і поступово зменшується у
зв'язку з фізичним або моральним зносом
та очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких з дати
введення в експлуатацію становить
понад один рік (або операційний цикл,
якщо він довший за рік).

Згідно з п.7.1.2. ст. 7 Податкового кодексу
«об'єкт оподаткування» є одним із
елементів податку.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Податкового
кодексу об'єктом оподаткування можуть
бути майно, товари, дохід (прибуток) або
його частина, обороти з реалізації
товарів (робіт, послуг), операції з
постачання товарів (робіт, послуг) та
інші об'єкти, визначені податковим
законодавством, з наявністю яких
податкове законодавство пов'язує
виникнення у платника податкового
обов'язку.

Тобто, зазначеною нормою визначено, що
об'єктом оподаткування доходів
фізичних осіб-підприємців, що отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) i документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи-підприємця.

Згідно з пп. 17.1.3 п. 17.1 ст. 17 Податкового
кодексу України платник податків має
право обирати самостійно метод ведення
обліку доходів і витрат.

У відповідності до вимог п. 44.1. ст.. 44 ПК
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Так, за приписами п. 138.1. ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, складаються,
зокрема, із витрат операційної
діяльності та інших витрат.

Згідно п.п. 138.1.1. п. 138.1, п.138.6 наведеної
статті витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати. Собівартість
придбаних та реалізованих товарів
формується відповідно до ціни їх
придбання з урахуванням ввізного мита
і витрат на доставку та доведення до
стану, придатного для продажу.

У п. 138.2. ст. 138 Податкового кодексу
України встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів.

Відповідно до п. 138.4. та п. 138.5. ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг. Інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку, з урахуванням
того, що датою здійснення витрат,
нарахованих платником податку у
вигляді сум податків та зборів,
вважається останній день звітного
податкового періоду, за який
проводиться нарахування податкового
зобов'язання з податку та збору.

Згідно п. «в» п. 138.10.2 п.138.10 ст. 138
Податкового кодексу України, до складу
інших витрат включаються
адміністративні витрати, спрямовані на
обслуговування та управління
підприємством, крім іншого, витрати на
утримання основних засобів, інших
необоротних матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому числі оренда
легкових автомобілів), придбання
пально-мастильних матеріалів, стоянка,
паркування легкових автомобілів,
страхування майна, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона).

Пунктом 139.1.5 та п. 139.1.9 статті 139 ПК
України, визначено, що не включаються
до складу витрат: витрати на придбання,
виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів та
витрати, пов'язані з видобутком
корисних копалин, а також з придбанням
(виготовленням) нематеріальних
активів, які підлягають амортизації
згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу,
з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті
146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу;
та витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства; первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення; фінансова звітність -
бухгалтерська звітність, що містить
інформацію про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства за звітний період.

Частиною 3 ст. 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
суб'єкти підприємницької діяльності,
яким відповідно до законодавства
надано дозвіл на ведення спрощеного
обліку доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

Відповідно до частини 1 статі 9 цього
Закону, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Тобто, Закон України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» надає фізичній
особі - підприємцю право вести
спрощений облік доходів і витрат, при
цьому ніяким чином не позбавляє його
права вести бухгалтерський облік
валових витрат основних фондів, що
підлягають амортизації.

Відповідно до пунктів 1.2, 2.1, 2.2, 2.15
Положення про документальне
забезпечення записів в
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
№ 168/704, господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Положення.

Первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Первинні документи повинні
бути складені у момент проведення
кожної господарської операції або,
якщо це неможливо, безпосередньо після
її завершення. При реалізації товарів
за готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи (далі -
первинні документи). Первинні
документи підлягають обов'язковій
перевірці працівниками, які ведуть
бухгалтерський облік, за формою і
змістом, тобто перевіряється наявність
у документі обов'язкових реквізитів та
відповідність господарської операції
чинному законодавству, логічна ув'язка
окремих показників.

Колегія суддів погоджується з
твердженням суду першої інстанції, що
Податковий кодекс України, та Закон
України «Про бухгалтерській облік та
фінансову звітність в Україні» надає
фізичній особі - підприємцю право вести
спрощений облік доходів і витрат, при
цьому не позбавляє права та не
забороняє фізичній особі-підприємцю,
яка переьуває на загальній системі
оподаткування, вести бухгалтерський
облік валових витрат основних фондів,
що підлягають амортизації, а
враховуючи норми пункту 44.1 статті 44 ПКУ
- зобов'язує платника податків вести
облік основних засобів, які в силу пп.
139.1.5 п. 139.1 ст. 139 розділу III ПК України
підлягають амортизації, що спростовує
посилання апелянта на те, що ведення
такого бухгалтерського обліку
законодавством не передбачено.

З аналізу зазначених норм вбачається,
що платник податків повинен мати намір
одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності, а
тому витрати які несе платник податків,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку не
включаються до складу витрат.

Пунктом 177.1. ст.177 ПК України для доходів
підприємців Податковим кодексом
передбачено розміри ставок податку з
доходів фізичних осіб (ПДФО), які
застосовуються і для оподаткування
доходів, отриманих у вигляді
заробітної плати, а саме: 15 % та 17 % (п. 167.1
ст. 167 ПКУ).

Пунктом 177.2. ст.177 ПК України визначено,
що об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Пунктом 177.3. ст.177 ПК України
встановлені особливості визначення
витрат і доходу для фізичної
особи-підприємця, зареєстрованого як
платник податку на додану вартість.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 ПК України, до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, які включаються до витрат
виробництва (обігу) згідно з розділом
ІІІ Кодексу.

Статті 138-143 ПК України визначають:
правила щодо складу витрат та порядок
їх визнання; витрати, що не
враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку;
особливості визнання витрат
подвійного призначення; особливості
визначення складу витрат платника
податку у разі сплати процентів за
борговими зобов'язаннями; особливості
визначення складу витрат на виплати
фізичним особам згідно з трудовими
договорами та договорами
цивільно-правового характеру;
особливості віднесення до складу
витрат сум внесків на соціальні заходи

Витрати на утримання основних засобів,
інших необоротних матеріальних
активів загальногосподарського
використання включаються до складу
адміністративних витрат (пп. "в" пп. 138.10.2
п. 138.10 ст. 138 цього Кодексу).

Таким чином, з аналізу вищезазначених
норм вбачається, що не може бути
зараховано до складу витрат з метою
визначення чистого оподатковуваного
доходу ті витрати, які безпосередньо не
пов'язані з провадженням господарської
діяльності. При визначенні чистого
оподатковуваного доходу фізичних
осіб-підприємців, зареєстрованих як
платник податку на додану вартість, не
включаються до витрат і доходу суми
податку на додану вартість, які входять
до ціни придбаних або проданих товарів
(робіт, послуг).

Згідно п. 4 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 7 «Основні
засоби», затвердженого наказом
Міністерства фінансів України N 92 від
27.04.2000 року, основні засоби -
матеріальні активи, які
підприємство/установа утримує з метою
використання їх у процесі
виробництва/діяльності або постачання
товарів, надання послуг, здавання в
оренду іншим особам або для здійснення
адміністративних і
соціально-культурних функцій,
очікуваний строк корисного
використання (експлуатації) яких
більше одного року (або операційного
циклу, якщо він довший за рік).

Таким чином автомобілі
підприємця-позивача в даному випадку є
основними засобами, витрати з їх
використання та утримання, а саме
витрати з ремонту, підлягають
амортизації у порядку, визначному
статтями 144 - 146 Податкового кодексу
України та включаються до валових
витрат у вигляді амортизаційних
відрахувань, в разі їх документального
(бухгалтерського) підтвердження.

Разом з цим нормами діючого
законодавства не визначено обов'язок
ФОП вести облік балансової вартості
основних фондів та здійснених операцій
пов'язаних з їх ремонтом та утриманням.

Пунктом 24 Правил надання послуг з
технічного обслуговування і ремонту
автомобільних транспортних засобів
(затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 11 листопада 2002
р. N 792) визначено, що виконавець
оформляє для юридичних осіб окремі
фінансові документи на оплату
матеріалів і послуг з технічного
обслуговування (включаючи необхідні
діагностичні роботи) і окремі
документи на оплату матеріалів і
виконання робіт з ремонту (включаючи
необхідні діагностичні роботи).
Виконані роботи відносяться чи то до
технічного обслуговування, чи то до
ремонту на підставі переліків і
порядку виконання робіт,
регламентованих розробником
(виробником) ДТЗ та їхніх складових і
(чи) за записами, зробленими в
інструкціях з експлуатації і (або) в
сервісних книжках, а також у
нормативних документах.

Якщо експлуатаційна документація
Дорожнього транспортного засобу
відсутня, віднесення виконаних робіт
здійснюється за Положенням про
технічне обслуговування і ремонт
дорожніх транспортних засобів
автомобільного транспорту (далі -
Положення про технічне обслуговування
і ремонт), затвердженим наказом
Міністерства транспорту України від
30.03.98 N 102 та зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 28.04.98 за N
268/2708.

Пунктом 1.3 Положення про технічне
обслуговування і ремонт), затвердженим
наказом Міністерства транспорту
України від 30.03.98 N 102, визначено:

-технічне обслуговування (ТО) - комплекс
операцій чи операція щодо підтримки
роботоздатності або справності виробу
під час використання за призначенням,
зберігання та транспортування;

-ремонт - комплекс операцій щодо
відновлення справності або
роботоздатності виробів та
відновлення ресурсів виробів чи їх
складових частин;

Тобто, при здійсненні технічного
обслуговування чи ремонту
транспортного засобу в першу чергу, для
визначення конкретної процедури
(ремонт чи технічне обслуговування),
визначальним є експлуатаційна
документація Дорожнього транспортного
засобу, а не Положення про технічне
обслуговування і ремонт дорожніх
транспортних засобів автомобільного
транспорту.

Таким чином, з урахуванням
вищезазначених норм ПК України та
Положення № 102, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що "витрати на утримання
основних засобів" зокрема
транспортного засобу, включають в себе
і технічне обслуговування і ремонт
транспортного засобу, а тому витрати на
утримання основних засобів придбання
пально-мастильних матеріалів,
амортизація, ремонт відносяться до
витрат операційної діяльності, та за
умови їх документального
підтвердження включаються до складу
витрат фізичної особи-підприємця на
загальній системі оподаткування.

Позивачем було надано відповідні
картки обліку пробігу (наробітку)
пневматичних шин, в яких зазначено
дати встановлення шин (2009 -2008 роки), дати
зняття шин (2011-2012 року), пробіг з початку
експлуатації та технічний стан на дату
встановлення (а.с.170-205), що підтверджує
обґрунтованість заміни шин.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апелянта на те, що попередні
автошини, які були включені до суми
ціни основного засобу (автомобілю)
позивачем не були списані, оскільки,
основним засобом в даному випадку є
автомобіль який може бути списаний,
автомобільні шини є лише складовою
основного засобу (автомобілю), а тому не
можуть бути списані, як основний засіб.

Таким чином, позивачем були надані усі
первинні документи, які підтверджують
факт придбання автошин, запасних
частин та обґрунтованість підстав
віднесення до складу витрат фізичної
особи-підприємця на загальній системі
оподаткування витрати, понесені на
технічне обслуговування транспортних
засобів, що використовуються ним для
здійснення господарської діяльності.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає, що постанова прийнята судом
першої інстанції з дотриманням вимог
матеріального та процесуального права,
тому апеляційна скарга відповідача
залишається без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200,
205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Рубіжанської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Луганській області на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 р. у справі № 812/8292/13-а залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 р. у справі № 812/8292/13-а залишити без
змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
адміністративного суду України, а в
разі складення в повному обсязі - з дня
складення в повному обсязі.

Повний текст складено та підписано
колегією суддів 31 січня 2014 року

Головуючий суддя:
Е.Г.Казначеєв

Судді:
В.Г.Яманко

І.А.Васильєва