Справа № К/9991/86239/11-С
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/86239/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М.,

суддів
Амєліна С.Є.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення апеляційного суду Вінницької
області від 08 липня 2010 року у справі за
її позовом до управління Пенсійного
фонду України в Липовецькому районі
Вінницької області про перерахунок
пенсії,

встановила:

У березні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Липовецькому районі Вінницької
області про перерахунок пенсії.

Постановою Липовецького районного
суду Вінницької області від 28 травня 2009
року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Липовецькому районі
Вінницької області виплатити позивачу
недосплачену щомісячну державну
соціальну допомогу до пенсії за період
з січня по лютий 2009 року в сумі 4077 грн 90
коп.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 08 липня 2010 року постанову
суду першої інстанції скасовано та
прийнято нове рішення, яким позов
ОСОБА_2 задоволено частково.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Липовецькому районі
Вінницької області здійснити
перерахунок та виплату позивачу
недосплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги до пенсії у
розмірі, встановленому статтею 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", починаючи з 09 липня 2007 року по
31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року
по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року
по лютий 2009 року. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду апеляційної інстанції
скасувати, а за справою постановити
нове рішення, яким задовольнити її
позовні вимоги у повному обсязі,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає,
оскільки рішення суду апеляційної
інстанції постановлене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана вірно, а доводи касаційної
скарги є необґрунтованими і не дають
підстав, які передбачені статтями 225 - 229
Кодексу адміністративного судочинства
України, для зміни чи скасування
судового рішення.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 17 статті 77 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2006 рік"
зупинено на 2006 рік дію статті 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Законом України від 19 січня 2006 року №
3367-IV внесені зміни до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2006
рік", відповідно до яких виключено
пункт 17 статті 77, а стаття 110 викладена в
іншій редакції. Зокрема установлено, що
державна соціальна підтримка дітей
війни, передбачена статтею 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", запроваджується у 2006 році
поетапно, за результатами виконання
бюджету у першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету.

Оскільки Кабінет Міністрів України у
2006 році не визначив порядку
нарахування та виплати надбавки до
пенсії, передбаченої статтею 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", то суд апеляційної інстанції
дійшов до правильного висновку, що
вимоги позивача стосовно такої виплати
у зазначеному році задоволенню не
підлягають.

Дію статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" з
урахуванням статті 111 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2007 рік"
відповідно до пункту 12 частини першої
статті 71 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2007 рік" було
призупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України, пункт 12 статті 71 та стаття 111
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2007 рік".

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, в період з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року відповідач був
зобов'язаний нараховувати та
сплачувати підвищення до пенсії в
розмірі, встановленому статтею 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", в редакції закону від 18
листопада 2004 року.

Аналогічні правовідносини склалися і в
2008 році, оскільки зміни до статті 6
вищезазначеного Закону, що внесені
пунктом 41 розділу 2 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28
грудня 2007 року, визнані
неконституційними рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-пр/2008.

Відповідно до статті 71 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2009
рік" від 26 грудня 2008 року №835-VI Кабінету
Міністрів України надано право у 2009
році встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Зазначені норми передбачають
встановлення в абсолютних сумах
розмірів лише тих виплат, вихідним
критерієм розрахунку яких є розмір
мінімальної заробітної плати.
Відповідно їх дія не поширюється на
спірні відносини, оскільки розмір
соціальних виплат згідно із Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни" залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році
дітям війни підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

Вихідним критерієм обрахунку доплати
до пенсії дітям війни виступає
мінімальна пенсія за віком.
Мінімальний розмір пенсії за віком,
згідно статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Будь-яких
інших нормативно-правових актів, які б
визначали механізм вирахування
мінімальної пенсії за віком або
встановлювали її розмір, немає.

За таких обставин, положення частини
третьої статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" щодо застосування
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого частиною першою цієї
статті тільки стосовно визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не є перешкодою для
застосування даної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
для обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Відповідно до частини 7 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі відсутності закону, що регулює
відповідні правовідносини, суд
застосовує закон, що регулює подібні
правовідносини (аналогія закону).

Отже, вирішуючи даний спір, суд
апеляційної інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку, що при
розрахунку розміру доплати до пенсії,
передбаченої статтею 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни",
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, встановлений
в законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, із якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а рішення апеляційного
суду Вінницької області від 08 липня 2010
року у справі за її позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Липовецькому районі Вінницької
області про перерахунок пенсії - без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.М. Заїка

Судді
С.Є. Амєлін

О.П.
Стародуб