Справа № 813/439/14
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/439/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді Брильовського Р.М.,
при секретарі Косів М.Б.
представника позивача - Тимків О.М.
розглянувши у відкритому судовому з
асіданні у місті Львові справу за
адміністративним позовом управління
Пенсійного фонду України в
Жидачівському районі Львівської
області до відділу Державної
виконавчої служби Жидачівського
районного управління юстиції у
Львівській області про скасування
Управління Пенсійного фонду в
Жидачівському районі Львівської
області звернулось до суду з
адміністративним позовом до відділу
Державної виконавчої служби
Жидачівського районного управління
юстиції у Львівській області про
скасування постанови від 16.12.2013 року ВП
№37916034 про повернення виконавчого
Позовні вимоги мотивовані тим, що
спірна постанова винесена без
мотивованих підстав для повернення
виконавчого документу. Зазначає, до
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачеві, державним
виконавцем не долучено жодних
документів (акт державног виконавця
про відсутність майна, коштів чи не
проживання за адесою реєстрації), що
підтверджують вчинені державним
виконавцем, передбачені Законом,
заходи щодо розшуку боржника, майна та
коштів, на які можна було б звернути
стягнення. Також, зазначає, що
державний виконавець не звернувся до
суду з позовом про обмеження права
виїзду за кордон боржника - ОСОБА_2
Таким чином, державний виконавець вжив
не всіх заходів, передбачених
законодавством, для виконання рішення
суду.
В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав з мотивів,
вказаних в позовній заяві, просив позов
Відповідач подав до суду заяву, в
якій просив розгляд справи проводити у
його відсутності, по суті позовних
вимог нічого не пояснив.
Заслухавши думку представника
позивача, з'ясувавши обставини, на які
позивач посилається як на підставу
своїх вимог та дослідивши докази, якими
вони обґрунтовуються, суд виходив з
У справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
відповідно до вимог частини третьої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони: на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Частиною 1 статті 181 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначені Законом України від
21.04.1999 № 606-ХІV «Про виконавче
провадження» (далі - Закон № 606).

Відповідно до статті 1 Закону №
606 виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу» (стаття 2).

Статтею 11 Закону № 606 передбачено,
що державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, п. 17 постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду, від
21.05.2012 р., № 5 "Про внесення змін до
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 13
грудня 2010 року № 3 "Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби" визначено, державний
виконавець зобов'язаний здійснювати
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб і порядок, визначені
виконавчим документом.

Крім того, державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Державний виконавець
роз'яснює особам, які беруть участь у
виконавчому провадженні або
залучаються до проведення виконавчих
дій, їхні права згідно з вимогами цього
Закону. Рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця можуть бути
оскаржені в порядку, встановленому цим
Законом. (стаття 6).

Відповідно до статті 17 Закону №
606 примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, зокрема, вимог про сплату
боргу.

Відповідно до ст. 32 Закону
заходами примусового виконання рішень
є: звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

Згідно з п. 5.1.1. Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року
№74/5, звернення стягнення на майно
боржника полягає в його виявленні
(шляхом надіслання запитів до органів
державної податкової інспекції,
банків, дорожньої автомобільної
інспекції, бюро технічної
інвентаризації, нотаріату тощо), описі,
арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Судом встановлено, що на адресу
відділу Державної виконавчої служби
Жидачівського районного управління
юстиції у Львівській області надійшла
вимога про сплату боргу від 09.04.2013 року
№Ф-18 про стягнення з ОСОБА_2 недоїмки
зі сплати єдиного внеску, штрафів та
пені на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 4191,00 грн.

З метою встановлення майнового
стану боржника - ОСОБА_2 в.о. заступника
начальника ВДВС Жидачівського РУЮ
01.11.2013 року за №2683/09-20 направлена вимога
начальнику ВДАІ Жидачівського РВ
ГУМВСУ у Львівській області,
начальнику Пенсійного фонду України у
Жидачівському районі, начальнику
Жидачівського районного центру
зайнятості, начальнику
Держземагентсва у Жидачівському
районі, начальнику Державної інспекції
сільського господарства України у
Львівській області.

На дану вимогу щодо наявності
зареєстрованих земельних ділянок
відділ Держземагентва у Жидачівському
районі Львівської області листом від
04.11.2013 року №01-12/05-1650 повідомив, що за за
фізичною особою ОСОБА_2 земельних
ділянок на території Жидачівського
району Львівської області не
зареєстровано.

Згідно з листом управління
Пенсійного фонду України в
Жидачівському районі Львівської
області від 11.10.2013 року №5832/09-12 згідно
даних системи персоніфікованого
обліку ОСОБА_2 перебувала у трудових
відносинах з ДП «ДГ» «Таїровське» ННЦ
«ІВІВ ім. В.Є. Таїрова» та отримувала
дохід у серпні 2013 року включно.

Листом від 07.11.2013 року №1611/03
Жидачівсьий районний центр зайнятості
інформував, що ОСОБА_2 на обліку не
перебуває.

Державна інспекція сільського
господарства у Львівській області
листом від 04.12.2013 року №9322/4-14-14
повідомила, що згідно електронної бази
даних зареєстрованих машин за ОСОБА_2
на території Львівської області жодних
транспортних засобів не зареєстровано.

Як вбачається з листа ВДАІ
Жидачівського РВ ГУМВСУ у Львівській
області від 23.11.2013 року за ОСОБА_2
транспортних засобів не зареєстровано.

Відповідно до витягу державного
реєстратора речових прав на нерухоме
майно встановлено, що за ОСОБА_2 не
зареєстровано прав власності та
відповідно до витягів Державної
податкової служби України про джерела
отримання доходів боржників - фізичних
осіб та про номери рахунків, відкритих
у банках та інших фінансових установах
боржниками - фізичними особами
встановлено, що сто воно боржника така
інформація відсутня.

Згідно з ч.2 ст.47 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі, коли у
боржника відсутнє майно, на яке може
бути звернуто стягнення, а, здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними, державний
виконавець складає акт.

Судом встановлено, що 19.11.2013 року
державним виконавцем складено акт б/н,
з якого вбачається, що в ході
проведення виконавчих дій майна, на яке
може бути звернуто стягнення у
боржника не виявлено.

16 грудня 2013 року державним
виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст.
50 Закону України «Про виконавче
провадження» винесено постанову ВП №
37916034 про повернення виконавчого
документа стягувачу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»,
яка регулює питання повернення
виконавчого документа стягувачу,
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Частинами 4 та 5 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що про повернення
стягувачу виконавчого документа та
авансового внеску державний
виконавець виносить постанову з
обов'язковим мотивуванням підстав її
винесення, яка затверджується
начальником відділу, якому він
безпосередньо підпорядкований. Копія
постанови у триденний строк
надсилається сторонам і може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Повернення виконавчого документа
стягувачу з підстав, передбачених цією
статтею, не позбавляє його права
повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання протягом
строків, встановлених статтею 22 цього
Закону.

Відповідачем дотримані наведені
вимоги законодавства: зокрема,
оскаржена постанова містить
мотивуванням підстав її винесення,
містить посилання на відповідні норми
права, на підставі яких вона винесена.

З урахуванням викладеного, суд
дійшов висновку, що державний
виконавець здійснив всі, передбачені
законом, заходи щодо примусового
стягнення з боржника суми боргу в
розмірі 4191 грн., а встановивши
відсутність у боржника майна, на яке
може бути звернуто стягнення,
враховуючи, що здійснені ним,
відповідно до цього Закону, заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними, правомірно склав
постанову про повернення виконавчого
документу стягувачеві, що відповідає
вимогам ч. 4 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження».

Щодо посилання представника
позивача на ту обставину, що державний
виконавець не звернувся до суду з
позовом про обмеження права виїзду за
кордон ОСОБА_2, суд зауважує, що у
відповідності до п. 18 ч. 3 статті 11
Закону України «Про виконавче
провадження» зазначені заходи
являються правом державного виконавця,
а не його обов'язком.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За наведених обставин, державний
виконавець при винесенні спірної
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачу ВП № 37916034 від
16.12.2013 діяв в межах наданих йому
повноважень, на підставі та у спосіб,
передбачені законом. Відтак, достатніх
та обґрунтованих підстав для
скасування такої постанови відділу
Державної виконавчої служби
Жидачівського районного управління
юстиції у Львівській області щодо
повернення виконавчого документа
немає, тому в задоволенні позову слід
відмовити повністю.

Питання щодо присудження судових
витрат не вирішується, оскільки
позивач звільнений від їх сплати у
встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 86,
160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Суддя
Брильовський Р.М.

Повний текст постанови виготовлений
29.01.2014 року

Повний текст постанови виготовлений
29.01.2014 року.