Справа № 2а-7572/10/0870
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/68130/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Мироненка О.В.,
Сороки М.О., розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу Запорізької митниці на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 19
листопада 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 07 грудня 2011
року у справі за позовом приватного
підприємства - фірми «Дарьял» до
Запорізької митниці про визнання
нечинним рішення, -в с т а н о в и л
а:Приватне підприємство - фірма
«Дарьял» звернулось до суду з позовом
до Запорізької митниці про визнання
нечинним рішення.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду

від 19 листопада 2010 року позов
задоволено.

Скасовано рішення Запорізької митниці
про визначення митної вартості товарів

від 29 березня 2010 року № 112000006/2010/000254/1.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь приватного
підприємства-фірми «Дарьял» судовий
збір у розмірі 3 (три) грн. 40 коп.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду

від 07 грудня 2011 року постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду

від 19 листопада 2010 року залишено без
змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій, Запорізька
митниця звернулась до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій посилається
на неправильне застосування судами
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд касаційної скарги проводиться
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що 20 березня 2009
року між позивачем та відкритим
акціонерним товариством
«Ванадій-Тула» укладено контракт №
01-200309

та 02 березня 2010 року підписано додаток
до контракту № 26, за яким продавець
зобов'язався поставити позивачу товар
відповідно до специфікацій на умовах DDU
Запоріжжя, відповідно до правил
Інкотермс (в редакції 2000 року).

Відкрите акціонерне товариство
«Ванадій-Тула» є виробником
ферованадію, що підтверджується
сертифікатом про походження товару від
12 березня 2010 року

№ RUUA .

Для проведення митного оформлення
поставленого товару - феросплавів
ферованадію - позивачем було подано до
Запорізької митниці вантажну митну
декларацію від 15 березня 2010 року №
112000010/2010/001626, в якій митну вартість
визначено за першим методом (ціною
угоди).

Відповідно до наданої вантажної митної
декларації та поданим для її
оформлення пакетом документів,
вартість імпортованого товару складає
166407,85 доларів США згідно з попереднім
рахунком (інвойсом) від 09 березня 2010
року № 01-200309-27Р та

від 11 березня 2010 року № 01-200309-28, а також
експортною митною декларацією з
Російської Федерації від 12 березня 2010
року № 10116030/110310.

На підтвердження оплати вартості
товару позивачем надані платіжні
доручення

№ 727 від 26 січня 2010 року на суму 8875,20
доларів США та № 745

від 10 березня 2010 року на суму 157532,65
доларів США.

Запорізькою митницею було витребувано
додаткові документи для підтвердження
митної вартості, заявленої позивачем:
відповідна бухгалтерська
документація; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) фірми -
виробника товару; калькуляція фірми -
виробника товару; висновки про якісні
та вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; інші документи для
підтвердження заявленої у декларації
митної вартості товарів за бажанням
декларанта.

У зв'язку з ненаданням додаткових
документів на підтвердження заявленої
митної вартості товару, відповідачем
було прийнято рішення про визначення
митної вартості товарів № 112000006/2010/000254/1
від 29 березня 2010 року за шостим
(резервним) методом з коригуванням
вартості ферованадію FeV-80 з 16, 64 доларів
США за 1 кг до

20, 94 доларів США за 1кг.

27 квітня 2010 року за узгодженням із
відповідачем товар було задекларовано
та випущено у вільний обіг під
гарантійні зобов'язання відповідно до
Порядку випуску товарів у вільний обіг
під гарантійні зобов'язання при
ввезенні їх на митну територію України,
затвердженого Наказом Державної
митної служби України № 230

від 17 березня 2008 року.

На виконання пункту 13 вищенаведеного
Порядку 19 травня 2010 року позивач подав
додаткові відомості для підтвердження
заявленої митної вартості: прайс-лист
відкритого акціонерного товариства
«Ванадій-Тула» від 12 березня 2010 року та
висновок Держзовнішінформ № 6/181 від 16
квітня 2010 року.

Листом № 07-02-09-24/4043 від 23 липня 2010 року
Запорізька митниця повідомила
позивача про неможливість
застосування заявленої декларантом
митної вартості.

Не погодившись з прийнятим рішенням
Запорізької митниці від 29 березня 2010
року за №112000006/2010/000254/1 про визначення
митної вартості товарів за шостим
(резервним) методом, позивач оскаржив
його до суду.

Задовольняючи позов, суди виходили з
того, що рішення відповідача є
неправомірним та суперечить вимогам
чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції
України державні органи зобов'язані
діяти лише на підставах і в межах
повноважень та у спосіб, які
передбачені Конституцією України та
законами.

Відповідно до Митного кодексу України
переміщення через митний кордон
України товарів та інших предметів
підлягає митному оформленню, яке
відповідно до частини 2 статті 27 цього
Кодексу (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
завершується тільки після здійснення
встановлених законодавством України
необхідних для цього товару видів
контролю.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 339

від 9 квітня 2008 року (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин),
контроль за правильністю визначення
митної вартості товарів під час
проведення операцій їх митного
контролю і митного оформлення
здійснюється митним органом
відповідно до статті 41 Митного кодексу
України шляхом проведення перевірки
документів, поданих для підтвердження
заявленої митної вартості товарів, і
відомостей, що необхідні для
здійснення митного контролю, згідно з
«Порядком декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження»,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006 року
№ 1766 (чинній на момент виникнення
спірних правовідносин).

Положеннями статті 54 Митного кодексу
України передбачено, що документи,
необхідні для здійснення митного
контролю, подаються митному органові
при перетинанні товарами і
транспортними засобами митного
кордону України, декларуванні товарів
і транспортних засобів, повідомленні
митного органу про намір здійснити
переміщення товарів і транспортних
засобів через митний кордон України,
здійсненні митними органами інших
контрольних функцій відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до статті 81 Митного кодексу
України визначено, що декларування
здійснюється шляхом заявлення за
встановленою формою (письмовою, усною,
шляхом вчинення дій) точних відомостей
про товари і транспортні засоби, мету
їх переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення.

Згідно зі статтею 86 Митного кодексу
України митна декларація приймається
та реєструється митним органом у
порядку, що визначається Кабінетом
Міністрів України або уповноваженим
ним органом. Подання митної декларації
повинно супроводжуватися наданням
митному органу комерційних
супровідних та інших необхідних
документів, перелік яких визначається
Кабінетом Міністрів України або
уповноваженим ним органом. Митна
декларація приймається митним органом,
якщо встановлено, що в ній містяться
всі необхідні відомості і до неї додано
всі необхідні документи.

Положеннями статті 262 Митного кодексу
України передбачено, що митна вартість
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, визначається
декларантом відповідно до положень
Митного кодексу України.

Митна вартість товарів і метод її
визначення заявляються (декларуються)
митному органу декларантом під час
переміщення товарів через митний
кордон України шляхом подання
декларації митної вартості.

Відповідно до статті 264 Митного кодексу
України заявлена декларантом митна
вартість товарів і подані ним
відомості про її визначення повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

У разі потреби у підтвердженні
заявленої митної вартості товарів
декларант зобов'язаний подати митному
органу необхідні для цього відомості
та забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України. Митний орган здійснює
контроль правильності визначення
митної вартості товарів згідно з
положеннями цього Кодексу.

Умови та механізм декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, подання
декларантом відомостей для її
підтвердження визначені положеннями
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 1766 від 20 грудня 2006
року (чинною на момент виникнення
спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 7 вищезазначеного
Порядку для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товарів
декларант зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт); рахунок-фактуру (інвойс);
банківські платіжні документи (якщо
рахунок сплачено), а також інші
платіжні та/або бухгалтерські
документи, що підтверджують вартість
товару та містять реквізити, необхідні
для ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Відповідно до пункту 13 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1766

від 20 грудня 2006 року декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи, визначені у пункті 11 цього
Порядку, протягом 10 календарних днів
після ознайомлення із записом митного
органу про їх подання. У разі відмови
подати додаткові документи декларант
робить відповідний запис із
зазначенням дати, прізвища та
проставляння свого підпису на
зворотному боці основного аркуша
декларації митної вартості.

Згідно з пунктом 14 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, якщо декларантом не
подано в установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Положеннями статті 266 Митного кодексу
України передбачено, що визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України,
здійснюється шляхом застосування
таких методів: за ціною угоди щодо
товарів, які імпортуються (метод 1); за
ціною угоди щодо ідентичних товарів
(метод 2); за ціною угоди щодо подібних
(аналогічних) товарів (метод 3); на
основі віднімання вартості (метод 4); на
основі додавання вартості (метод 5);
резервного (метод 6).

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 Митного кодексу
України, проводиться процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості відповідно до вимог статей 268
і 269 Митного кодексу України. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 Митного кодексу України за основу
може братися або ціна, за якою
оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю відповідно до вимог статті 271
Митного кодексу України, або обчислена
відповідно до вимог статті 272 Митного
кодексу України вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 Митного
кодексу України.

Разом з тим, як встановлено судами,
відповідачем таких консультацій із
позивачем проведено не було, а також не
надано жодних доказів на підтвердження
неможливості послідовного
застосування методів визначення
митної вартості товарів.

Згідно з частиною 4 статті 267 Митного
кодексу України метод визначення
митної вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості
операції), використовується в разі,
якщо: немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів; стосовно продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, що унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; жодна
частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не може бути
зроблено відповідне коригування
відповідно до положень частини другої
цієї статті; покупець і продавець не є
пов'язаними між собою особами або хоч і
є пов'язаними між собою особами, але ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до пункту 13 Порядку випуску
товарів у вільний обіг під гарантійні
зобов'язання при ввезенні їх на митну
територію України, затвердженого
Наказом Державної митної служби
України від 17 березня 2008 року № 230
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин), декларант повинен
подати митному органу необхідні
відомості для підтвердження заявленої
митної вартості та забезпечити
можливість їх перевірки.

Пунктом 14 вищенаведеного Порядку
визначено, що митний орган перевіряє
надані декларантом відомості, а в разі
необхідності вживає додаткових форм
контролю, передбачених законодавством.
На підставі результатів такої
перевірки, але не пізніше 10 днів до
завершення строку дії гарантійних
зобов'язань митний орган приймає
рішення та повідомляє декларанта про
можливість/неможливість застосування
митної вартості, заявленої
декларантом.

При цьому судами встановлено, що
позивачем були надані всі необхідні
документи на підтвердження
задекларованої митної вартості
товарів за першим методом, тобто ціною
договору.

Окрім того, наданий позивачем в межах
дій гарантійних зобов'язань висновок
Держзовнішінформ № 6/181 від 16 квітня 2010
року відповідачем взятий до уваги не
був.

Разом з тим, Листом Державної митної
служби України № 1М2-1131 повідомлено
митні органи, що експертні висновки,
підготовлені «Держзовнішінформом»,
мають чинність офіційних експертиз
стосовно умов виконання імпортно -
експортних контрактів, рівнів цін за
цими контрактами, а також інших
аспектів зовнішньо-економічної
діяльності, та повинні прийматися до
уваги митними органами при ціновому
контролі.

Отже, суди дійшли обґрунтованого
висновку про неправомірність
винесеного Запорізькою митницею
рішення про визначення митної вартості
товарів

від 29 березня 2010 року № 112000006/2010/000254/1.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що вирішуючи даний спір, суди
першої та апеляційної інстанцій дали
правильну правову оцінку обставинам у
справі.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
рішеннях судів попередніх інстанцій.

Постановлені у справі рішення судів
першої та апеляційної інстанцій є
законними і обґрунтованими, а тому
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Запорізької митниці
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду

від 19 листопада 2010 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 07 грудня 2011
року у справі за позовом приватного
підприємства - фірми «Дарьял» до
Запорізької митниці про визнання
нечинним рішення - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: