Справа № 826/10957/13-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2013-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Маруліна Л.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

14 листопада 2013 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря:
Морей Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 19 серпня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Головного управління юстиції
у Київській області про визнання
рішення протиправним, зобов'язання
вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до Головного управління
юстиції у Київській області про
визнання рішення (листа) від 04 липня 2013
року № П-38-13/13-22 протиправним,
зобов'язання повідомити, яке саме його
звернення або який саме запит
відповідач зареєстрував 26 червня 2013
року за № П-38-13/13-22.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 серпня 2013 року
закрито провадження у справі в частині
позовних вимог.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач -
ОСОБА_3 звернувся з апеляційною
скаргою, просить скасувати ухвалу суду
першої інстанції та постановити нову,
якою позов задовольнити в частині
закритих позовних вимог.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Так, постановляючи ухвалу про закриття
провадження у справі в частині
позовних вимог, суд першої інстанції
посилався на те, що лист відповідача не
є рішенням суб'єкта владних
повноважень, а тому спір не є
публічно-правовим і в цій частині вимог
справа не може розглядатися в порядку
адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04
липня 2013 року Головним управлінням
юстиції у Київській області ОСОБА_3
було направлено відповідь за
результатами розгляду його запиту на
інформацію від 25 червня 2013 року, що
зареєстрований в Головному управлінні
юстиції у Київській області 26 червня 2013
року за вхідним № П-38-13/13-22.

В силу ч. 2 ст. 2 КАС України, до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Кодекс адміністративного судочинства
України не містить визначення термінів
нормативно-правовий акт та правовий
акт індивідуальної дії. В теорії права
нормативно-правовий акт - це виданий
суб'єктом владних повноважень
документ, який встановлює, змінює чи
припиняє дію обов'язкових правил
поведінки, обмежених в часі, просторі
та за колом осіб, та призначений для
неодноразового застосування. Правовий
акт індивідуальної дії - виданий
суб'єктом владних повноважень
документ, прийнятий з метою реалізації
положень нормативно-правового
акту(актів) щодо конкретної життєвої
ситуації, не містить
загальнообов'язкових правил поведінки
та стосується прав і обов'язків чітко
визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому
він адресований.

Так, обов'язковою ознакою як
нормативно-правового, так і правового
акту індивідуальної дії є юридичний
характер, тобто обов'язковість його
приписів для відповідного суб'єкта
(суб'єктів), дотримання якої
забезпечується правовими механізмами.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
звернення громадян», до рішень, дій
(бездіяльності), які можуть бути
оскаржені, належать такі у сфері
управлінської діяльності, внаслідок
яких: порушено права і законні інтереси
чи свободи громадянина (групи
громадян); створено перешкоди для
здійснення громадянином його прав і
законних інтересів чи свобод;
незаконно покладено на громадянина
які-небудь обов'язки або його незаконно
притягнуто до відповідальності.

Водночас, статтями 8, 15, 17 та 19 Закону
України «Про звернення громадян»
передбачено прийняття наступних
рішень: рішення про припинення
розгляду такого звернення; рішення про
відмову в задоволенні вимог,
викладених у заяві (клопотанні);
рішення вищого державного органу, який
розглядав скаргу; рішення про
обмеження доступу громадянина до
відповідної інформації при розгляді
заяви чи скарги.

Згідно ч. 1 ст. 15 вищевказаного Закону,
органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань).

Пунктом 6 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про
звернення громадян» передбачено, що
громадянин, який звернувся із заявою чи
скаргою до органів державної влади,
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, об'єднань громадян,
засобів масової інформації, посадових
осіб, має право одержати письмову
відповідь про результати розгляду
заяви чи скарги.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що лист
відповідача від 04 липня 2013 року №
П-38-13/13-22 не є рішенням суб'єкта владних
повноважень, тому зазначений спір, в
розумінні ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не є публічно-правовим, що
виключає розгляд справи в цій частині у
порядку адміністративного
судочинства.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про закриття провадження у
справі в частині позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції вірно застосував
положення чинного законодавства
України при постановленні
оскаржуваної ухвали із дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для її скасування
не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.199 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 199, 205, 206, 212, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 серпня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Повний текст ухвали виготовлено 20.11.2013
року.

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.