Справа № 809/3638/13-а
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"22" січня 2014 р.
Справа № 809/3638/13-a

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Матуляка Я.П.,

при секретарі Дубінській І.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Мелінишин
С.Б.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Галицькому районі ГУ
Міндоходів в Івано-Франківської
області про визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення
№ від 13.11.2013 р.,-

ВСТАНОВИВ:

27.11.2013 року приватний підприємець
ОСОБА_3 (далі-позивач) звернувся до суду
з позовом до Державної податкової
інспекції у м. Галицькому районі (далі -
відповідач) про скасування податкового
повідомлення-рішення за № від
13.11.2013 року та рішення про застосування
штрафних санкцій за №1 від 14.11.2013 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
оскаржувані рішення прийнято з
порушенням норм Податкового кодексу
України, оскільки в оскаржуваний
період позивач не мав взаємовідносин з
неоформленими належним чином
найманими працівниками. Вказує, що в
акті перевірки відсутні будь-які
посилання на фактичні дані та первинні
документи на підставі яких зроблено
такий висновок. Під час перевірки ні
позивач, ні його працівники жодних
пояснень не надавали. В зв'язку з чим
вважає, що перевірка проведена не
належно, а отже й підстав для винесення
оскаржуваних рішень у відповідача не
було.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, з підстав викладених у
позовній заяві. Просив позов
задовольнити. Крім того, зазначив, що із
двома працівниками, щодо яких
податковим органом було зроблено
висновок про їх неналежне
працевлаштування, позивач уклав
договори про надання послуг від 02.01.2011
року та від 02.01.2013 року. Також зазначив,
що на виконання вказаних договорів
сторонами були складені акти виконаних
робіт, які надав суду для огляду в
судовому засіданні. Просив суд
врахувати ту обставину, що на даний час
між позивачем та працівниками укладено
трудові угоди, які зареєстровані в
центрі зайнятості. Звернув увагу суду
на ту обставину, що відносно підприємця
ОСОБА_3, було порушено кримінальне
провадження щодо грубого порушення ним
законодавства про працю, яке на даний
час згідно ухвали Галицького районного
суду закрито на підставі ст. 45 КК
України, а особи які визначені
перевіркою та слідством як неоформлені
працівники - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, під
час розгляду даної справи в Галицькому
районному суді подали заяви згідно з
якими претензій до ОСОБА_3 не мають.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнала, з мотивів викладених
в письмовому запереченні на
адміністративний позов. Просила
відмовити в задоволенні
адміністративного позову повністю,
оскільки позивачем як працедавцем не
нараховано, не утримано та не сплачено
(перераховано) до бюджету податок з
доходів у вигляді заробітної плати та
не проведено нарахування і сплату
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, судом встановлено
наступне.

28.10.2013 року ДПІ у Галицькому районі було
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 з питань
дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування за
період з 10.10.2010 року по 10.10.2013 року, за
наслідками якої складено акт від 04.11.2013
року за №3701700/НОМЕР_1.

За результатами проведеної перевірки
ДПІ у Галицькому районі було прийнято
податкове повідомлення-рішення за
№ від 13.11.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на доходи фізичних
осіб в розмірі 7014,94грн., в тому числі за
основним платежем 5611,95грн. та 1402,99грн.
за штрафними (фінансовими) санкціями та
рішення №1 про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску від
14.11.201З року, яким відповідачу
донараховано 15196,89 грн. єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та штрафні
санкції в розмірі 5305,87грн (а.с. 15-27).

Слід зазначити, що вказана перевірка
проведена в зв'язку із отриманням
інформації від прокуратури Галицького
району направленої листом за №80-2489
вих.13 від 17.10.2013 року.

Так, прокуратурою Галицького району
проводилась перевірка дотримання
вимог законодавства, спрямованого на
забезпечення якості пасажирських
перевезень на автомобільному
транспорті, а також легалізації
найманої праці перевізниками
Галицького району, в ході якої виявлено
факт використання фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3, який
здійснює перевезення пасажирів у
Галицькому районі, праці найманих осіб
без належного оформлення трудових
відносин. Так, ОСОБА_6 працював у
підприємця ОСОБА_3 з 10.10.2012 року, що
підтверджується записами журналів
обліків передрейсового та
післярейсового контролю автомобілів,
медичних оглядів водіїв та журналу
обліку транспортних листів, але
трудовий договір між ФОП ОСОБА_3 та
водієм ОСОБА_6 на момент проведення
перевірки (10.10.13р.) не укладений і не
зареєстрований в центрі зайнятості,
чим порушено вимоги ч.1, 3 ст.24 КЗпП
України. Аналогічні порушення
встановлені і щодо водіїв ОСОБА_5, та
ОСОБА_7, які працювали у позивача без
укладення трудової угоди. Заробітна
плата виплачувалась від мінімальної
заробітної плати за відпрацьований
час.

З урахуванням отриманої інформації,
ДПІ у Галицькому районі, під час
проведення перевірки встановлено, що
податок на доходи фізичних осіб з
виплаченої заробітної плати вказаним
працівникам не нараховано, не утримано
та не перераховано до бюджету, чим
порушено п. 171.1 ст. 171 Податкового
кодексу України.

Даною нормою передбачено, що особою,
відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з доходів у вигляді
заробітної плати, є роботодавець, який
виплачує такі доходи на користь
платника податку.

Згідно вимог ст.18 Податкового кодексу
України податковим агентом визнається
особа, на яку цим Кодексом покладається
обов'язок з обчислення, утримання з
доходів, що нараховуються
(виплачуються, надаються) платнику, та
перерахування податків до
відповідного бюджету від імені та за
рахунок коштів платника податків.

Пунктом 176.2 статті 176 Податкового
Кодексу України встановлено, що особи,
які відповідно до цього Кодексу мають
статус податкових агентів, зобов'язані
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок.

Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
встановлено, що єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (єдиний внесок) -
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі.

Пунктами 2,3 частини першої статті 4
вказаного Закону передбачено, що
платниками єдиного внеску є
роботодавці - фізичні особи-підприємці,
або особи, які забезпечують себе
роботою самостійно, та в діяльності
використовують працю інших осіб.

Відповідно до частини 2 ст.6 Закону,
платник єдиного внеску зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати та
сплачувати єдиний внесок.

Перевіркою правильності нарахування
єдиного внеску з сум заробітної плати,
на які нараховується єдиний внесок, а
також утримання єдиного внеску із сум
заробітної плати, нарахованої особам,
які працюють на умовах трудового
договору (контракту) встановлено, що
самозайнятою особою ОСОБА_3 не
нараховувався єдиний внесок із сум
заробітної плати, на які нараховується
єдиний внесок, а також утримання
єдиного внеску із сум заробітної плати,
нарахованої особам, які працюють на
умовах трудового договору.

Як наслідок, у відповідності до ст. 7 та
п.5 ст.9 та п.8 ст.9 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» податковим
органом прийнято оскаржуване рішення
за №1 про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску від 14.11.2013
року, яким позивачу донараховано 15
196,89грн. єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та на підставі
пункту 3 частини 11 статті 25 Закону
застосовано штрафні санкції в розмірі 5
305,87грн.

Судом встановлено, що Територіальною
державної інспекції з питань праці в
Івано-Франківській області ФОП -
ОСОБА_3, під час якої виявлено порушення
вимог ч.1,3 ст. 24, ч.2 ст. 48 Кодексу законів
про працю України, ч.2 ст. 30 Закону
України «Про оплату праці», та як
наслідок, винесено припис за
№09-08-070/1022/949 від 11.10.2013 року.

Крім того, як зазначено вище,
прокуратурою Галицького району у
зв'язку із виявленням фактів
використання фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 найманої
праці без належного оформлення
працівників ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, під
час проведення перевірки встановлено
фактичну кількість відпрацьованих
робочих днів, на підставі даних
відображених у журналах обліку
передрейсового та післярейсового
контролю автомобілів, медичних оглядів
водіїв та журналу обліку транспортних
листів, що й було використано
відповідачем під час проведення
перевірки, розрахунку податкових
зобов'язань та штрафних санкцій, з
урахуванням встановленого
мінімального розміру заробітної плати
за вказаний період та фактично
відпрацьованого часу.

В судовому засіданні встановлено, що
прокуратурою Галицького району
внаслідок виявлених порушень, було
відкрито кримінальне провадження про
обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні
кримінального правопорушення
передбаченого ст. 172 ч.1 КК України.

Ухвалою Галицького районного суду по
справі №341/2937/13-к, встановлено, що
ОСОБА_3, в порушення вимог чинного
законодавства не уклав із працівниками
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, трудових
договорів, не вніс відповідні записи
про працевлаштування даних осіб в їх
трудові книжки, не забезпечив
достовірний облік витрат на оплату
праці у встановленому порядку, і в
період з жовтня 2010 року по жовтень 2013
року не подавав звітності в державні
контролюючі органи про фактичну
кількість найманих працівників та не
перерахував за неоформлених
працівників внески в Пенсійний фонд
України.

Обвинувачений ОСОБА_3, вину у вчиненому
злочині визнав повністю, у вчиненому
розкаявся та підтвердив обставини
вчинення злочину відповідно до
викладеного в обвинувальному акті, в
результаті чого його було звільнено
від кримінальної відповідальності у
зв'язку з дійовим каяттям. Вказана
ухвала набрала законної сили.

Відповідно до ч.4 ст. 72 КАС України вирок
суду у кримінальному провадженні або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Враховуючи те, що розгляд справи про
обвинувачення ОСОБА_3, завершено
винесенням ухвали про закриття
провадження у справі, якою однак,
встановлено що ОСОБА_3, допустив
порушення вимог чинного законодавства,
а саме не уклав із працівниками ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, трудових договорів, не
вніс відповідні записи про
працевлаштування даних осіб в їх
трудові книжки, не забезпечив
достовірний облік витрат на оплату
праці у встановленому порядку, і в
період з жовтня 2010 року по жовтень 2013
року не подавав звітності в державні
контролюючі органи про фактичну
кількість найманих працівників та не
перерахував за неоформлених
працівників внески в Пенсійний фонд
України, то вказані обставини не
підлягають доказуванню та вказують на
фактичне допущення порушень позивачем,
відображених в акті ДПІ у Галицькому
районі.

Як наслідок, суд приходить до висновку,
що оскаржувані рішення винесені
податковим органом є правомірними, а
позов є таким, що не підлягає до
задоволення.

Що стосується посилань представника
позивача на ту обставину, що із двома
працівниками, щодо яких податковим
органом було зроблено висновок про їх
неналежне працевлаштування, позивач
уклав договори про надання послуг від
02.01.2011 року та від 02.01.2013 року, то слід
зазначити наступне. Позивачем на
підтвердження фактичного виконання
вказаних договорів надано суду для
огляду акти виконаних робіт, однак,
жодним чином не підтверджено факту
проведення розрахунків між сторонами,
як то касові ордери, квитанції,
платіжні доручення. Крім того, вказані
договори не надавались позивачем ні
під час проведення перевірки, ні під
час розгляду кримінального
провадження. А отже, вказані докази не є
допустимими в контексті положень КАС
України та не спростовують попередніх
висновків суду щодо допущення
позивачем порушень виявлених під час
перевірки.

Частиною 1 статті 9 КАС України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються вимоги
та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач довів суду правомірність
прийнятих оскаржуваних рішень та
відповідність його принципам,
передбаченим частиною 3 статі 2 КАС
України.

Крім того, при зверненні позивача до
адміністративного суду із позовними
вимогами майнового характеру, судовий
збір сплачується у відповідності до
частини 2 статті 4 Закону України «Про
судовий збір», тобто розмір судового
збору, повинен становити 1720,50 гривень.

Згідно вимог частини 3 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги. Оскільки
розмір судового збору, сплачений
позивачем при зверненні до суду із
вказаним позовом становить 172,05
гривень, то у відповідності до
вищенаведеної норми, слід стягнути з
ОСОБА_3 в дохід бюджету решту суми
судового збору в розмірі 1548,45 гривень.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід
державного бюджету решту суми судового
збору в розмірі 1548 (одна тисяча п'ятсот
сорок вісім) 45 грн.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого
Кодексом адміністративного
судочинства України, якщо таку скаргу
не було подано.

Суддя:
/підпис/ Матуляк Я.П.

Постанова складена в повному
обсязі 27.01.2014 року.