Справа № 826/15423/13-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Амельохін В.В.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді: Пилипенко О.Є.,

суддів: Глущенко Я.Б.
та Шелест С.Б.,

при секретарі Грабовській
Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Приватного акціонерного
товариства "Коростенський завод МДФ" на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 жовтня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Приватного акціонерного товариства
"Коростенський завод МДФ" до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання неправомірною
бездіяльності, зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року позивач - Приватне
акціонерне товариство "Коростенський
завод МДФ" звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про визнання неправомірною
бездіяльності, зобов'язання вчинити
дії, в якому просив визнати
неправомірною бездіяльність Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві щодо
не направлення висновку до органу
Державного казначейства України про
перерахування на розрахунковий
рахунок ПрАТ "Коростенський завод МДФ"
надміру сплаченої суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 21 664 191 грн. та
зобов'язати Державну податкову
інспекцію у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві направити висновок до
відповідного органу Державного
казначейства України про
перерахування на розрахунковий
рахунок ПрАТ "Коростенський завод МДФ"
надміру сплаченої суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 21 664 191 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 жовтня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
позивач звернувся із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 жовтня 2013 року та
прийняти нову, якою адміністративний
позов задовольнити в повністю. Свої
вимоги апелянт обґрунтовує тим, що при
ухваленні постанови суду першої
інстанції були порушені норми
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Коростенський завод МДФ" - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 жовтня 2013 року - залишити без змін,
виходячи із наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що Приватним
акціонерним товариством
«Коростенський завод МДФ» не
підтверджено факту надміру сплаченого
податку на додану вартість в сумі 21 664 191
грн. до Державного бюджету України,
разом з тим, з поданих позивачем
документів вбачається наявність у
останнього бюджетного відшкодування у
сумі, значно більшій ніж сума, яка
вказана Приватним акціонерним
товариством «Коростенський завод МДФ»
у заяві про повернення надміру
сплаченого ПДВ, разом з тим, порядок
повернення надміру сплаченого податку
та отримання бюджетного відшкодування
є різними, позивачем, натомість вимог
порядку отримання бюджетного
відшкодування не дотримано, а тому
підстав для визнання неправомірної
бездіяльності Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у м. Києві щодо не
направлення висновку до органу
Державного казначейства України про
перерахування на розрахунковий
рахунок ПрАТ «Коростенський завод МДФ»
надміру сплаченої суми податкового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 21 664 191 грн.
відсутні.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено колегією суддів, ПрАТ
"Коростенський завод МДФ" звернулось до
ДПІ у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві із заявою від
21.08.2013 року Вих.№ 873, якою просив
відповідача перерахувати на
розрахунковий рахунок позивача
частину надміру сплаченого податку на
додану вартість.

Відповідач листом від 04.09.2013 року
№3113/10/26-59-20-04-28 повідомив, що сума
переплати є бюджетним відшкодуванням у
зменшення податкових зобов'язань з ПДВ
наступних податкових періодів,
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок не можливо.

Вважаючи такі дії Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві протиправними, позивач звернувся
до суду.

Обговорюючи правомірність заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.115, ст.. 14 ПК України
надміру сплачені грошові зобов'язання -
суми коштів, які на певну дату
зараховані до відповідного бюджету
понад нараховані суми грошових
зобов'язань, граничний строк сплати
яких настав на таку дату.

Пунктом 43.1 ст. 43 ПК України передбачено,
що помилково та/або надміру сплачені
суми грошового зобов'язання підлягають
поверненню платнику відповідно до цієї
статті та статті 301 Митного кодексу
України, крім випадків наявності у
такого платника податкового боргу.

Статтею 43 ПК України також передбачено,
що обов'язковою умовою для здійснення
повернення сум грошового зобов'язання
є подання платником податків заяви про
таке повернення (крім повернення
надміру утриманих (сплачених) сум
податку з доходів фізичних осіб, які
розраховуються контролюючим органом
на підставі поданої платником податків
податкової декларації за звітний
календарний рік шляхом проведення
перерахунку за загальним річним
оподатковуваним доходом платника
податку) протягом 1095 днів від дня
виникнення помилково та/або надміру
сплаченої суми. Платник податків
подає заяву на повернення помилково
та/або надміру сплачених грошових
зобов'язань у довільній формі, в якій
зазначає напрям перерахування коштів:
на поточний рахунок платника податків
в установі банку; на погашення
грошового зобов'язання (податкового
боргу) з інших платежів, контроль за
справлянням яких покладено на
контролюючі органи, незалежно від виду
бюджету; повернення готівковими
коштами за чеком у разі відсутності у
платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за
п'ять робочих днів до закінчення
двадцятиденного строку з дня подання
платником податків заяви готує
висновок про повернення відповідних
сум коштів з відповідного бюджету та
подає його для виконання відповідному
органові, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган,
що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
протягом п'яти робочих днів здійснює
повернення помилково та/або надміру
сплачених грошових зобов'язань
платникам податків у порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує, державну
податкову і митну політику.

Детальніше правила повернення
помилково сплачених грошових коштів
врегульовані Порядком взаємодії
органів державної податкової служби,
місцевих фінансових органів та органів
Державного казначейства України в
процесі повернення платникам податків
помилково та/або надміру сплачених сум
грошових зобов'язань, затвердженим
спільним наказом ДПАУ, Мінфіну,
Держказначейства від 21.12.2010 р. № 974/1597/499
(далі - Порядок).

Відповідно до п. 7 цього Порядку орган
державної податкової служби на
підставі даних особових рахунків
платників готує висновок за формою
згідно з додатком 1 до Порядку, два
примірники Реєстру висновків за
платежами, належними державному
бюджету, за формою згідно з додатком 2
до Порядку, та три примірники Реєстру
висновків за платежами, належними
місцевим бюджетам, та платежами, які
підлягають розподілу між державним та
місцевими бюджетами, за формою згідно з
додатком 3 до Порядку. Згідно із
зазначеними реєстрами орган державної
податкової служби, відповідний
місцевий фінансовий орган та орган
Державного казначейства України
проводять приймання-передачу
висновків про повернення помилково
та/або надміру сплачених сум грошових
зобов'язань.

Колегія суддів наголошує, що із наявних
у матеріалах справи документів не
вбачається переплати податку на додану
вартість, про що позивачу було вказано
у Листі Державної податкової інспекції
у Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від
04.09.2013 року № 3113/10/26-59-20-04-28.

Проте варто зазначити, що відповідно до
податкової декларації з податку на
додану вартість, наданої позивачем,
вбачається, що за останнім
обліковується залишок від'ємного
значення попереднього звітного
(податкового) періоду за липень 2011 року
- у розмірі 282 487 629 грн., за квітень 2011
року - 128 637 067 грн., за березень 2011 року -
122 681 698 грн., за серпень 2011 року - 282 057 132
грн. ,за вересень 2011 року - 261 907 275 грн., за
червень 2011 року - 284 680 543 грн., за травень
2011 року - 128 637 067 грн.

Податковим кодексом України також
передбачено порядок повернення сум
бюджетного відшкодування, проте він
має суттєві відмінності у порівняні із
порядком повернення сум надміру
сплаченого податку.

Так, пп. 14.1.181 п.14.1 ст. 14 ПК України
передбачено, що податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з п.200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як
різниця між сумою податкового
зобов'язання звітного (податкового)
періоду та сумою податкового кредиту
такого звітного додаткового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України якщо в наступному
податковому періоді сума, розрахована
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має
від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Згідно з п.200.6. ст.200 Податкового кодексу
України платник податку може прийняти
самостійно рішення про зарахування в
повному обсязі належної йому суми
бюджетного відшкодування або її
частини у зменшення податкових
зобов'язань з цього податку, що виникли
протягом наступних звітних
(податкових) періодів, за наявності
умов, передбачених пунктом 200.4 цієї
статті. Зазначене рішення
відображається платником податку у
податковій декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. У разі прийняття такого рішення
зазначена сума не враховується при
розрахунку сум бюджетного
відшкодування наступних звітних
(податкових) періодів.

Відповідно до п.200.7 ст. 200 Податкового
кодексу України платник податку, який
має право на отримання бюджетного
відшкодування та прийняв рішення про
повернення суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
органу державної податкової служби
податкову декларацію та заяву про
повернення суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації.

Згідно з п.200.8 ст. 200 Податкового кодексу
України до декларації додаються
розрахунок суми бюджетного
відшкодування, а також оригінали
митних декларацій (примірників
декларанта), що підтверджують
вивезення товарів (супутніх послуг) за
межі митної території України.

Пунктом 200.9 ст. 200 ПК України
передбачено, що форма заяви про
відшкодування та форма розрахунку суми
бюджетного відшкодування визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику.
Згідно "Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість" затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України від
25.11.2011р. №1492, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 20 грудня
2011 р. за N 1490/20228 (зі змінами та
доповненнями), а саме:

пп. 4.6.2. п.4.6. ст. 4 р. 3 якщо в результаті
розрахунку значення різниці між сумою
податкових зобов'язань і податкового
кредиту отримано від'ємне значення, то
заповнюється рядок 19 декларації;

пп. 4.6.3. п.4.6. ст. 4 р. 3 якщо за
результатами поточного звітного
(податкового) періоду платником
податку визначено від'ємне значення
різниці між сумою податкових
зобов'язань і сумою податкового
кредиту (заповнено рядок 19 декларації),
така сума враховується у зменшення
суми податкового боргу за попередні
звітні (податкові) періоди з податку на
додану вартість, у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до Кодексу (що значиться на
особовому рахунку платника на перше
число звітного (податкового) періоду
(відображається у рядку 20.1 декларації)),
а решта зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду (відображається у
рядку 20.2 декларації поточного звітного
(податкового) періоду та переноситься
до рядка 21.1 декларації наступного
звітного (податкового) періоду);

п.п. 4.6.4. п.4.6. ст.4 р. 3 якщо в наступному
звітному податковому періоді різниця
між сумою податкових зобов'язань і
сумою податкового кредиту з
урахуванням залишку такого від'ємного
значення минулого звітного
(податкового) періоду, що включається
до складу податкового кредиту
поточного звітного (податкового)
періоду, має від'ємне значення (рядок 22
декларації), подається (Д2) (додаток 2);

п.п. 4.6.5. п.4.6. ст.4 р. 3 платники, які
відповідно до статті 200 розділу V
Кодексу мають право на бюджетне
відшкодування податку на додану
вартість та заповнили рядок 22
декларації, здійснюють розрахунок
бюджетного відшкодування та подають
(ДЗ) (додаток 3).

Значення рядка 3 (ДЗ) (додаток 3)
переноситься до рядка 23 декларації за
поточний звітний (податковий) період.
Залежно від обраного платником напряму
повернення суми бюджетного
відшкодування (на рахунок цього
платника у банку або у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість наступних податкових
періодів) така сума вказується або в
рядку 23.1, або у рядку 23.2, або частково
розподіляється у рядках 23.1 та 23.2
декларації.

При цьому платники податку, які мають
право на отримання бюджетного
відшкодування та прийняли рішення про
повернення суми бюджетного
відшкодування на рахунок у банку
(заповнено рядок 23.1 декларації),
подають (Д4) (додаток 4).

З урахуванням вищезазначеного, вважаю
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції щодо того, що позивач, з метою
повернення сум бюджетного
відшкодування, зобов'язаний був подати
до органу державної податкової служби
податкову декларацію та заяву про
повернення суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації, а саме в р. 23.1
або 23.2, окрім того, до такої декларації
подається розрахунок суми бюджетного
відшкодування.

Окрім того, самим апелянтом в
апеляційній скарзі зазначено, що
правомірність формування від'ємного
значення податку на додану вартість та
його сплати до Державного бюджету
України у вартості придбаних апелянтом
основних фондів та товарно -
матеріальних цінностей підтверджено
відповідачем у Акті від 18.09.2012 року №
128/15-670/37079170, а отже самим апелянтом
вказано на те, що сума, яку він хоче
повернути на власний рахунок є не сумою
переплати, а сумою бюджетного
відшкодування, а тому висновок
контролюючого органу є правомірним.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам. В
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
"Коростенський завод МДФ"- залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 жовтня 2013 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства
"Коростенський завод МДФ" - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.Є. Пилипенко

Судді:
Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання
повного тексту рішення - 21.01.2014 року.

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.