Справа № 2а/1818/1076/12 (2а/1818/32/12)
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/73818/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Чалого С. Я. Гончар Л.Я. Конюшка К.В.
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30 серпня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
Тростянецькому районі Сумської
області про перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИЛА:

В березня 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
Тростянецького районного суду
Сумської області з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Тростянецькому районі Сумської
області про визнання протиправними та
скасування рішення про відрахування з
пенсії ОСОБА_4 суми переплати пенсії в
розмірі 7 499,03грн.

Постановою Тростянецького районного
суду Сумської області від 24.05.2012 року
адміністративний позов ОСОБА_4
задоволено. Скасовано рішення
міжвідомчої комісії з інвентаризації
пенсійних справ та особових рахунків і
списання сум переплат пенсії та
грошової допомоги Управління
пенсійного фонду України в
Тростянецькому районі Сумської
області №185 від 18.01.2012 року про суму
переплати в розмірі 7499,03 грн. ОСОБА_4 у
зв'язку з веденням підприємницької
діяльності.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30 серпня 2012
року, рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове, яким в
задоволенні позову ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
Тростянецькому районі Сумської
області про визнання незаконним
рішення про відрахування переплати
пенсії - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_4
звернувся з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України
в якій, посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норма
матеріального права просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів прийшла до висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, що згідно копії посвідчення
НОМЕР_1, ОСОБА_4 в період з 19.10.2004р. по
31.10.2009р. отримував пенсію по
інвалідності, будучи інвалідом II групи.

Відповідно довідки до акту огляду МСЕК
серія АС №065539, з 22.10.2009р. ОСОБА_4
встановлено III групу інвалідності.

24.12.2004 р. ОСОБА_4 звернувся до УПФУ в
Тростянецькому районі із заявою про
призначення йому пенсії по
інвалідності.

01.11.2009 р. ОСОБА_4 звернувся до УПФУ в
Тростянецькому районі про призначення
йому пенсії по інвалідності в розмірі
пенсії за віком.

18.01.2012 р. міжвідомчою комісією з
інвентаризації пенсійних справ та
особових рахунків і списання сум
переплат пенсії та грошової допомоги
управління Пенсійного фонду України в
Тростянецькому районі Сумської
області прийнято рішення №185 про
повернення ОСОБА_4 суми переплати
пенсії в розмірі 7499,03грн. за період з
01.04.2009р. по 31.01.2012р., у зв'язку з веденням
позивачем підприємницької діяльності.

Листом від 16.01.2012р. відділу з виплати
пенсій УПФУ в Тростянецькому районі
поінформовано ОСОБА_4 про те, що згідно
даних персоніфікованого обліку за
2009-2012 роки останній зареєстрований як
підприємець, однак про даний факт орган
Пенсійного фонду не повідомив, в
зв`язку з чим утворилася переплата
пенсії за період 2009-2012р.р в розмірі 7499,03
грн., яка буде утримана з його по 20% до
повного погашення.

14.03.2012р. ОСОБА_4 звернувся до УПФУ в
Тростянецькому районі із заявою щодо
оскарження рішення про утримання з
його пенсії переплати в розмірі
7499,03грн. Згідно листа УПФ України в
Тростянецькому районі №К/15 від 22.03.2012р.,
відповідачем розглянуто звернення
ОСОБА_4 з приводу утримання переплати
пенсії та надано пояснення з
обґрунтуванням прийнятого рішення.

Не погодившись з рішенням УПФУ в
Тростянецькому районі Сумської
області № 185 від 18.01.2012 р., ОСОБА_4
звернувся до суду з даним позовом про
скасування вказаного рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4
суд першої інстанції вказав, що на час
припинення підприємницької діяльності
законом не встановлено обов'язку
звернення до державного реєстратора
для реєстрації припинення
підприємницької діяльності, а дана
функція покладена законом на органи
податкової служби, а не на позивача.

Натомість суд апеляційної інстанції,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволення
позову ОСОБА_4 сказав, що управління
Пенсійного фонду України в
Тростянецькому районі Сумської
області приймаючи рішення №185 від
18.01.2012 року, про стягнення переплати
пенсії позивача за період 2009-2012р.р в
розмірі 7499,03грн. діяв правомірно, на
підставі, у межах та у спосіб
передбачений Конституцією України та
чинним законодавством.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції враховуючи
наступне.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи
ОСОБА_4 перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Тростянецькому районі Сумської
області як одержувач пенсії по
інвалідності відповідно до Закону
України «Про загальнообов`язкове
державне пенсійне страхування».

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 198 від 28.03.2009 р. "Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян" встановлено у 2009 році з 1
квітня підвищення до пенсії,
щомісячного довічного грошового
утримання, державної соціальної
допомоги інвалідам з дитинства та
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам (далі -
підвищення), у розмірі 7,5 гривні,
збільшуючи його з 1 липня - до 14,2 гривні,
а з 1 жовтня - до 28,4 гривні.

Підвищення здійснюється незалежно від
дати призначення (перерахунку) пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання, державної соціальної
допомоги) непрацюючим особам, а особам,
які одержують пенсію (державну
соціальну допомогу) на дітей та/або
недієздатних осіб - незалежно від
одержуваного доходу.

Відповідно до ч.2 ст.33 Закону України
«Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування» (далі по тексту -
Закон № 1058) за наявності у непрацюючих
інвалідів II і III груп - у чоловіків 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу за їх
вибором пенсія по інвалідності
призначається в розмірі пенсії за
віком, обчисленої відповідно до статей
27 і 28 цього Закону.

Зі змісту наведених норм вбачається, що
підвищення до пенсії, передбачене
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 198 від 28.03.2009 р. та нарахування пенсії
по інвалідності в розмірі пенсії за
віком передбачено виключно для
непрацюючих інвалідів.

Згідно наявної і матеріалах справи
заяви ОСОБА_4 від 01.11.2009 року пенсія йому
нараховувалась та виплачувалась
відповідно до ч.2 ст.33 Закону України
«Про загальнообов`язкове державне
пенсійне страхування».

При цьому, ОСОБА_4 у заяві самостійно
вказав, що він не працює, та
зобов`язався повідомити органи
Пенсійного фонду про обставини, що
можуть вплинути на його пенсійне
забезпечення.

Управлінням Пенсійного фонду України в
Тростянецькому районі Сумської
області після отримання 17.06.2011 року
відомостей від ДП «Інформаційний центр
персоніфікованого обліку Пенсійного
фонду України» виявлено факт подання
недостовірних даних про
працевлаштування пенсіонера ОСОБА_4, а
саме, факт реєстрації його як суб`єкта
підприємницької діяльності.

Частиною 1 статті 102 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» встановлено, що
пенсіонери зобов'язані повідомляти
органу, що призначає пенсії, про
обставини, що спричиняють зміну
розміру пенсії або припинення її
виплати.

Відповідно статті 103 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» суми
пенсії, надміру виплачені пенсіонерові
внаслідок зловживань з його боку (в
результаті подання документів з явно
неправильними відомостями, неподання
відомостей про зміни у складі членів
сім'ї тощо), стягуються на підставі
рішень органу, що призначає пенсії.

Вищенаведена норма права кореспондує
також з приписами частини 1 статті 50
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», якою, зокрема,
встановлено, що суми пенсій, виплачені
надміру внаслідок зловживань з боку
пенсіонера або подання
страхувальником недостовірних даних,
можуть бути повернуті пенсіонером
добровільно або стягуються на підставі
рішень територіальних органів
Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Механізм повернення коштів, надміру
виплачених за призначеними пенсіями
визначено постановою правління
Пенсійного фонду України «Про Порядок
відшкодування коштів, надміру
виплачених за призначеними пенсіями,
та списання сум переплат пенсій та
грошової допомоги, що є безнадійними до
стягнення» від 21.03.2003 р. № 6-4,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 15.05.2003 р. № 374/7695 (далі по тексту -
Порядок № 6-4).

Так, відповідно п.3 Порядку № 6-4,
повернення коштів, надміру виплачених
за призначеними пенсіями, проводиться
відповідно до статті 103 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" у випадках
виявлення подання громадянами
недостовірних відомостей про
заробітну плату чи інший дохід, стаж
роботи, несвоєчасного подання
відомостей про зміни у складі сім'ї
тощо.

Суми пенсії, надміру виплачені
пенсіонерові внаслідок зловживань з
його боку, стягуються на підставі
рішень органу, що призначає пенсії.

Підставою для прийняття спірного
рішення стало допущене ОСОБА_4
зловживання своїм правом на отримання
пенсійних виплат, яке полягало в
неповідомленні органам Пенсійного
фонду про обставини, які впливають на
призначення йому пенсії, а саме, про
реєстрацію позивача як суб`єкта
підприємницької діяльності.

Як встановлено частиною 3 статті 45
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» фізична особа
позбавляється статусу підприємця з
дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця. На момент
надання Державною податковою
інспекцією в Тростянецькому районі
Сумської області ОСОБА_4 довідки від
12.03.2003п. про зняття з обліку платника
податків правовідносини, пов'язані з
державною реєстрацією суб'єктів
підприємницької діяльності та її
скасуванням, регулювались Законом
України «Про підприємництво».

Відповідно до ст.11 Закону України «Про
підприємництво» діяльність підприємця
припиняється: з власної ініціативи
підприємця; на підставі рішення суду
або арбітражного суду у випадках,
передбачених законодавством України; у
разі закінчення строку дії ліцензії
або її анулювання; на інших підставах,
передбачених законодавчими актами
України.

Положеннями абз. 1 ч.18 ст.8 Закону
України «Про підприємництво»
визначено, що скасування державної
реєстрації здійснюється за заявою
власника (власників) або уповноважених
ним (ними) органів чи за особистою
заявою підприємця-громадянина, а також
на підставі рішення суду (арбітражного
суду) в разі: визнання недійсними або
такими, що суперечать законодавству,
установчих документів; здійснення
діяльності, що суперечить установчим
документам та законодавству України;
несвоєчасного повідомлення суб'єктом
підприємницької діяльності про зміну
його назви, організаційної форми, форми
власності та місцезнаходження;
визнання суб'єкта підприємницької
діяльності банкрутом (у випадках,
передбачених законодавством);
неподання протягом року до органів
державної податкової служби
податкових декларацій, документів
фінансової звітності згідно з
законодавством.

Відповідно до п. 37 Порядку державної
реєстрації суб'єктів підприємницької
діяльності, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 25
травня 1998 року № 740, чинного на час
виникнення спірних правовідносин (далі
- Порядок № 740), скасування державної
реєстрації суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи
здійснюється шляхом виключення його з
Реєстру суб'єктів підприємницької
діяльності на підставі таких
документів: особистої заяви
підприємця-громадянина або рішення
суду (господарського суду) у випадках,
передбачених законодавством; довідки
органу державної податкової служби про
зняття з обліку; довідки установ банків
про закриття рахунків; довідки органу
внутрішніх справ про здачу печаток і
штампів; оригіналу свідоцтва про
державну реєстрацію.

З аналізу приписів абзацу 1 частини 18
статті 8 цього Закону України «Про
підприємництво» та пункту 37 Порядку №
740 вбачається, що в період чинності
вказаних нормативних актів скасування
державної реєстрації фізичної
особи-підприємця здійснювалось за
умови подання до органу державної
реєстрації, якими відповідно до п. 2
Порядку № 740 були виконавчий комітет
міської, районної у місті ради або
районна, районна міст Києва і
Севастополя державна адміністрація
(далі - органи державної реєстрації)
особистої заяви
підприємця-громадянина та довідки
органу державної податкової служби про
зняття з обліку; довідки установ банків
про закриття рахунків; довідки органу
внутрішніх справ про здачу печаток і
штампів оригіналу свідоцтва про
державну реєстрацію.

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає, що отримання ОСОБА_4 довідки
ДПІ у Тростянецькому районі Сумської
області від 12.03.20003 р. про зняття
позивача з обліку як платника податків
саме по собі не є достатньою підставою
для скасування державної реєстрації
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи без подання ним
відповідної заяви до органу державної
реєстрації разом з документами,
визначеними п.37 Порядку № 740, оскільки
підставою для скасування державної
реєстрації суб`єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи, у
відповідності до ст.8 Закону України
«Про підприємництво», є саме особиста
заява підприємця.

Обов`язку органів державної податкової
служби направляти до органів державної
реєстрації довідку про зняття з обліку
платника податків, встановленому
пунктами 8.3, 8.9 Порядку зняття з обліку
платників податків в органах державної
податкової служби, затвердженого
наказом ДПА України від 19.02.1998 р., № 80,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16.03.1998 року за № 172/2612
(чинного на час видання Тростянецькою
ОДПІ довідки від 12.03.2003 року), не
кореспондує обов`язок органів
державної реєстрації автоматично
скасовувати державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця після
отримання такої довідки від органів
державної податкової служби.

Отже, відповідно абзацу 1 частини 18
статті 8 цього Закону України «Про
підприємництво» та пункту 37 Порядку №
740 обов'язок звернення до органу
державної реєстрації був покладений на
громадянина-підприємця, а не на орган
податкової адміністрації.

Неподання позивачем заяви та інших,
визначених п. 37 Порядку № 740, документів
до органу державної реєстрації, на
думку колегії суддів, свідчить про
недотримання ОСОБА_4 запровадженої
державою реєстраційної дисципліни
припинення підприємницької
діяльності.

З огляду на положення ч.3 ст.45 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», колегія суддів
зазначає, що особа, державна реєстрація
якої не скасована в установленому
законом порядку, вважається суб'єктом
підприємницької діяльності.

Із запровадженням Законом України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», який
набрав чинності 01.07.2004 р., не було
передбачено обов'язкової
перереєстрації фізичних
осіб-підприємців, зареєстрованих до
моменту прийняття цього Закону
фізичних осіб-підприємців.

Проте, відповідно до пункту 2
Прикінцевих положень (у редакції до
19.06.2011) вказаного Закону державний
реєстратор протягом 2004-2005 років при
надходженні від юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців
реєстраційної картки, відповідно до
вимог статті ст.9 цього Закону,
зобов'язаний провести заміну раніше
виданих їм свідоцтв про державну
реєстрацію на свідоцтва про державну
реєстрацію єдиного зразка.

З набранням чинності 19.06.2011 року змін до
Закону № 755 державний реєстратор при
надходженні від юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців
реєстраційної картки зобов'язаний,
відповідно до вимог статті 19 цього
Закону, провести включення відомостей
про діючі юридичні особи та фізичних
осіб - підприємців і видати їм виписку з
Єдиного державного реєстру.

Зі змісту наведеної норми слідує, що
відомості про фізичних
осіб-підприємців, які були
зареєстровані до створення Єдиного
державного реєстру і не зареєстрували
в установленому порядку припинення
своєї діяльності, включаються до
Єдиного державного реєстру із наданням
їм виписки з Єдиного державного
реєстру відповідно до ст. 19 Закону № 755,
яка регулює питання внесення змін до
Єдиного державного реєстру.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
згідно Довідки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серія АЕ № 881651 станом
на 16.08.2012 р. реєстраційна картка ОСОБА_4
до державного реєстратора подана у 2012
році, а відомості до Єдиного державного
реєстру включені 18.01.2012 р. Отже, як
вбачається зі змісту вказаної довідки,
а також повідомлення державного
реєстратора Тростянецької
райдержадміністрації № 48 від 21.03.2012 р.,
державна реєстрація припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 за його
рішенням здійснена 21.03.2012 р.

Таким чином, ОСОБА_4 з 11.03.2001 р. по 21.03.2012
р. мав статус фізичної
особи-підприємця, про який при
зверненні із заявою про призначення
пенсії не повідомив УПФУ в
Тростянецькому районі.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
зайнятість населення» зайнятість - це
діяльність громадян, пов'язана із
задоволенням особистих та суспільних
потреб і така, що, як правило, приносить
їм доход у грошовій або іншій формі.

Пунктом «б» частини 1 статті 3 Закону
України «Про зайнятість населення»
визначено, що в Україні до зайнятого
населення належать, зокрема, громадяни,
які самостійно забезпечують себе
роботою, включаючи підприємців, осіб,
зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України "Про особисте селянське
господарство".

Таким чином, ОСОБА_4 станом на час
звернення до УПФУ в Тростянецькому
районі Сумської області із заявою про
призначення йому пенсії по
інвалідності (24.12.2004 р.) та на час
звернення до відповідача із заявою про
призначення пенсії по інвалідності в
розмірі пенсії за віком (01.11.2009 р.) був
зайнятою особою у розумінні положень
Закону України «Про зайнятість
населення», а відтак, не мав права на
нарахування та виплату підвищення до
пенсії, передбаченого Постановою
Кабінету Міністрів України № 198 від
28.03.2009 р. та призначення йому пенсії по
інвалідності в розмірі пенсії за віком
відповідно до ч.2 ст.33 Закону № 1058.

Неповідомлення ОСОБА_4 Управління
Пенсійного фонду України в
Тростянецькому районі Сумської
області про факт реєстрації як суб`єкта
підприємницької діяльності призвело
до необґрунтованої виплати позивачеві
коштів у сумі 7499,03 грн., що, у
відповідності до ч.1 ст.103 Закону
України «Про пенсійне забезпечення», є
підставою для прийняття відповідачем
рішення про повернення суми переплати
шляхом відрахування її з пенсії ОСОБА_4

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування. їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, враховуючи вище
викладене, колегія судів приходить до
висновку, що управлінням Пенсійного
фонду України в Тростянецькому районі
Сумської області правомірно прийнято
рішення №185 від 18.01.2012року про
стягнення з ОСОБА_4 надміру сплачених
сум пенсії в розмірі 7 499,03грн.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 224, 230, 231, КАС
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення. Постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 30 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237- 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді