Справа № 810/5205/13-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/5205/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Панченко Н.Д.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Київського обласного відділення фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Київського обласного
відділення фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Екоклін" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Київське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
звернулось з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Екоклін»
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 20941,54 грн. та пені у розмірі
615,93 грн., так як відповідач не виконав
встановлених чинним законодавства
вимог щодо нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2013
року в задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
представник Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та винести нове
рішення, яким позов задовольнити в
повному обсязі. В своїй апеляційній
скарзі апелянт посилається на
незаконність, необґрунтованість та
необ'єктивність рішення суду, неповне
з'ясування всіх обставин, що мають
значення для вирішення справи,
порушення судом норм матеріального та
поцесуального права, що є підставою для
скасування судового рішення

Відповідно до ч.1 ст.197 КАС України
апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанову суду
слід залишити без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, у
лютому місяці 2013 року відповідач подав
до Київського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звіт про зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2012 рік (форма 10-ПІ) (а.с.6) у
якому зазначено, що середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу відповідача
становить 65 осіб, з них:
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 2 особи; кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
становить 3 особи; фонд оплати праці
штатних працівників становить 1361200,00
грн. та середньорічна заробітна плата
штатного працівника складає 20941,54 грн.

За невиконання нормативу щодо
створення робочих місць для
працевлаштування інвалідів до
відповідача було застосовано штраф у
розмірі 20941,54 грн. та нарахована пеня за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 615,93 грн.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позовних вимог прийшов до
висновку, що відповідачем було вжито
усіх необхідних заходів, спрямованих
на виконання покладеного на нього
обов'язку щодо створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів та
працевлаштовано інвалідів..

Колегія суддів погоджується з
висновком першої інстанції та зазначає
наступне.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" для підприємств,
установ і організацій незалежно від
форми власності і господарювання
нормативи робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів,
становить чотири відсотки
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 15 осіб - у кількості
одного робочого місця.
Відповідальність за незабезпечення
зазначених нормативів відповідно до
ст.19 вказаного Закону покладається на
керівників підприємств. В разі, коли
кількість працюючих інвалідів менша,
ніж встановлено нормативом, то
підприємства зобов'язані сплачувати
штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати (чи половини
її розміру, якщо працює від 8 до 15 осіб).

Згідно до ч.2 ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу
встановленого частиною першою цієї
статті і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 цього Закону встановлено, що
підприємства, установи (організації)
незалежно від їх форм власності, де
кількість працюючих інвалідів менша
ніж встановлено нормативом, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду України соціального захисту
інвалідів штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
відповідному підприємстві за кожне
робоче місце, не зайняте інвалідом.

У відповідності до ч. 2 ст. 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Розмір
пені обчислюється, виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
фактично на підприємстві у період з
01.02.2012 по 01.10.2012 працювало 2 особи, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність; у період з
01.10.2012 по .01.11.2012 - 3 особи та у період з
01.11.2012 по 31.12.2012 - 4 особи.

З метою безумовного дотримання вимог
чинного законодавства ТОВ «Екоклін» у
січні, серпні, вересні, жовтні,
листопаді та грудні місяцях 2012 року,
подавались до Білоцерківського
міськрайонного центру зайнятості
звіти про наявність вакансій форми 3-ПН,
у яких зазначалося про наявність
вакансій прибиральників та робітників
з комплексного прибирання та утримання
будинків з прилеглими територіями.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно п. 5 Положення, підприємства
розробляють заходи щодо створення
робочих місць для інвалідів, включають
їх до колективного договору,
інформують центри зайнятості. Місцеві
органи соціального захисту населення
та відділення Фонду соціального
захисту інвалідів про створення
(пристосування) робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Пунктом 10 Положення передбачено, що
працевлаштування інвалідів
здійснюється державною службою
зайнятості, органами Мінсоцзахисту,
місцевими Радами народних депутатів,
громадськими організаціями інвалідів
з урахуванням побажань, стану здоров'я
Інвалідів, їхніх здібностей і
професійних навичок відповідно до
висновків МСЕК.

Таким чином, чинним законодавством
передбачений обов'язок повідомлення
підприємствами, установами та
організаціями уповноважених органів
про наявність вільних робочих місць
для працевлаштування інвалідів (форма
3-ПН), за наслідками розгляду яких
компетентні органи направляють на
підприємство для працевлаштування
інвалідів.

Разом з тим, судом першої інстанції
встановлено, що відповідач, в час коли у
нього не були працевлаштовані
інваліди, подавав відповідні звіти
форми 3ПН до районного центру
зайнятості про наявність вакантних
робочих місць, тобто, на думку суду
підприємство вжило усі можливі заходи
щодо працевлаштування інвалідів.

Доводи апелянта стосовно того, що
відповідач не ввів в дію робочі місця
для одного інваліда шляхом
працевлаштування інвалідів, а тому
зобов'язане сплатити
адміністративно-господарські санкції,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки обов'язок підприємства з
створення робочих місць для інвалідів,
інформування підприємством
уповноважених органів щодо наявності
на підприємстві робочих місць для
працевлаштування осіб, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність, не супроводжується
обов'язком підприємства займатись
пошуком інвалідів для їх
працевлаштування на створених робочих
місцях для працівників-інвалідів на
підприємстві, а створення робочих
місць і введення їх в дію має
відбуватись з урахуванням стану
здоров'я, здібностей і професійних
навичок інвалідів, забезпечення прав
яких на працевлаштування та на
оплачувану роботу здійснюється,
відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», в редакції закону
від 23.02.2006р., шляхом безпосереднього
звернення інвалідів до підприємств,
установ, організацій чи до державної
служби зайнятості.

Крім того, статтею 218 Господарського
кодексу України встановлено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відноси
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу
України передбачено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Відтак, при вирішенні питання про
правомірність стягнення
адміністративно-господарських санкцій
слід виходити із загальних норм права
відносно відповідальності за
порушення зобов'язань та встановлення
в діях або бездіяльності роботодавця
складу правопорушення з метою
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій.

Елементами правопорушення є вина та
наявність причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що відповідачем виконано
зазначені вимоги законодавства, а не
зайнятість необхідної кількості
робочих місць для працевлаштування
інвалідів виникла не з його вини.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню

При цьому апеляційні скарги не містять
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційних скаргах
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційні скарги залишаються без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 197, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Київського
обласного відділення фонду
соціального захисту інвалідів -
залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 21 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС
України). Касаційна скарга на судові
рішення подається безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.