Справа № 802/4693/13-а
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 січня 2014 р.
Справа № 802/4693/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Свентуха Віталія Михайловича,

за участю:

секретаря судового засідання:
Старожилової Дар'ї Олександрівни

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1
- представник за довіреністю;

відповідача:
Цибко В.В. - представник за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_3

до: головного управління
Держземагенства у Вінницькій області

про: визнання протиправною відмову та
зобов'язання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 року до Вінницького
окружного адміністративного суду
звернулась ОСОБА_3 з позовом до
головного управління Держземагенства
у Вінницькій області про визнання
протиправною відмови на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність,
викладену у листі № 03-55/6627 від 12.09.2013р.,
зобов'язати повторно розглянути заяву.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач 06.08.2013р. звернулась до
відповідача із письмовою заявою про
надання їй дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки із земель резервного фонду
сільськогосподарського призначення
(землі державної власності, рілля),
площею 2, 00 га для ведення особистого
селянського господарства, яка
розташована за межами населених
пунктів на території Браїлівської
селищної ради Жмеринського району
Вінницької області. Листом від 12.09.2013р.
за № 03-55/6627 відповідач повідомив
позивача про те, що земельна ділянка
сільськогосподарського призначення,
зазначена на наданих позивачем
графічних матеріалах включається до
переліку земельних ділянок, на які
надано дозвіл на проведення
інвентаризації. Запропоновано
вирішити підняте питання за рахунок
земель комунальної власності або після
проведення інвентаризації земель
сільськогосподарського призначення
державної власності. На думку позивача,
такі дії відповідача є протиправними.

У судовому засіданні представник
позивача надав пояснення, що
відтворюють зміст позовної заяви.
Позовні вимоги просив задовольнити
повністю.

Представник відповідача заперечив
щодо заявленого адміністративного
позову з підстав викладених у
письмових запереченнях (а.с.17-19). В
задоволенні позову просив відмовити
повністю.

Дослідивши подані сторонами документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд прийшов до висновку про те, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.08.2013р. позивач
звернулась до відповідача із письмовою
заявою про надання їй дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки із земель
резервного фонду
сільськогосподарського призначення
(землі державної власності, рілля),
площею 2, 00 га для ведення особистого
селянського господарства, яка
розташована за межами населених
пунктів на території Браїлівської
селищної ради Жмеринського району
Вінницької області. (а.с. 10).

Головне управління Держземагентства у
Вінницькій області листом 12.09.2013р. за №
03-55/6627 (а.с. 11) повідомило позивача про
те, що відповідно до плану заходів
головного управління Держземагенства
у Вінницькій області по бюджетній
програмі "Проведення земельної
реформи" на 2013 рік передбачено
проведення інвентаризації земель
сільськогосподарського призначення
державної власності за рахунок коштів
державного бюджету. Ділянка
сільськогосподарського призначення,
зазначена в наданих позивачем
графічних матеріалах включається до
переліку земельних ділянок, які
плануються для проведення
інвентаризації. Позивачу
запропоновано вирішити підняте
питання за рахунок земель комунальної
власності або після проведення
інвентаризації земель
сільськогосподарського призначення
державної власності.

Не погодившись із відмовою відповідача
у наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для ведення
особистого селянського господарства
площею 2,0 гектара на території
Браїлівської селищної ради
Жмеринського району Вінницької
області, позивач звернулась до суду з
адміністративним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог
суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 33 Земельного кодексу
України (далі - ЗК України), громадяни
України можуть мати на праві власності
та орендувати земельні ділянки для
ведення особистого селянського
господарства.

Пунктом "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України
визначено, що безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі одержання земельних
ділянок із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни
України мають право на безоплатну
передачу земельних ділянок із земель
державної або комунальної власності
для ведення особистого селянського
господарства - не більше 2.0 гектара.

Крім того, ч. 4 ст. 122 ЗК України
визначено, що центральний орган
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів у галузі земельних відносин
та його територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Так, наказом Міністерства аграрної
політики та продовольства України від
25.01.2013 року № 40, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14.02.2013
року за № 260/22792, внесено зміни до
Положення про Головне управління
Держземагентства в області, яким
передбачено, що Головне управління
відповідно до покладених на нього
завдань зокрема: передає відповідно до
закону земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або в
користування для всіх потреб в межах
області.

Частиною 6 ст. 118 ЗК України визначено,
що громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У такому клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України
визначено, що відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу, може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Як вже було встановлено судом, 06.08.2013р.
позивач звернулась до головного
управління Держземагенства у
Вінницькій області із письмовим
клопотанням про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для ведення особистого
селянського господарства.

З листа головного управління
Держземагенства у Вінницькій області
№ 03-55/6627 від 12.09.2013р. (а.с. 11) вбачається,
що підставою для відмови в наданні
вказаного дозволу є заплановане
проведення інвентаризації земель
сільськогосподарського призначення
державної власності. При цьому,
відповідач посилається на Порядок
проведення інвентаризації земель,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 23.05.2012р. № 513.

Так, відповідно до п. 6 Порядку
проведення інвентаризації земель,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23.05.2012 р. № 513, під
час проведення інвентаризації земель
установлення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та оформлення
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку, не здійснюються.

За змістом ст. 50 Закону України "Про
землеустрій" проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
включають, зокрема, перенесення меж
земельної ділянки в натуру (на
місцевість) (у разі формування
земельної ділянки).

Згідно з п. 8 Порядку проведення
інвентаризації земель підставою для
проведення інвентаризації земель є
рішення відповідного органу
виконавчої влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим чи органу
місцевого самоврядування щодо
виконання відповідних робіт, договори,
укладені між юридичними чи фізичними
особами (землевласниками і
землекористувачами) та розробниками
документації із землеустрою, судові
рішення.

Враховуючи, що підставою для
проведення інвентаризації згідно з п. 8
Порядку проведення інвентаризації
земель є, зокрема, рішення відповідного
органу виконавчої влади, початком
проведення інвентаризації земель, в
даному випадку, необхідно вважати день
прийняття наказу Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області
"Про проведення робіт по
інвентаризації земель
сільськогосподарського призначення
державної власності".

З матеріалів справи суд вбачає, що
наказ № 67 щодо проведення
інвентаризації земель
сільськогосподарського призначення
державної власності прийнято головним
управлінням Держземагенства у
Вінницькій області - 12.08.2013 р. Даним
наказом визначено місце розташування
та площу земельних ділянок на яких
заплановано провести інвентаризацію,
зокрема, на території Браїлівської
селищної ради Жмеринського району
Вінницької області 138,8 га.

В судовому засіданні представник
відповідача пояснив, що на час надання
відповіді позивачу на її письмове
клопотання про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою
відповідачу не було відомо, що
запитувана ділянка не увійшла до
переліку земельних ділянок, які
плануються для проведення
інвентаризації.

Проте, в матеріалах справи міститься
копія наказу головного управління
Держземагенства у Вінницькій області
№ 67 від 12.08.2013р. разом із додатком в
якому визначено площу земельних
ділянок, які потрібно про
інвентаризувати на території
Браїлівської селищної ради.

З оглянутих в судовому засіданні
матеріалів технічної документації із
землеустрою щодо інвентаризації
земель та земельної ділянки
сільськогосподарського призначення,
яка перебуває у державній власності (за
межами населених пунктів) на території
Браїлівської селищної ради
Жмеринського району Вінницької
області, а саме, розпорядження № 405 від
10.12.2013р. "Про затвердження технічних
документацій із землеустрою щодо
інвентаризації земель та земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення, які перебувають у
державній власності (за межами
населених пунктів) на території
Жмеринського району Вінницької
області", інформації про земельні
ділянки державної власності
сільськогосподарського призначення,
які планується про інвентаризувати в
поточному році на території
Жмеринського району, зведеного
інвентаризаційного плану земель
сільськогосподарського призначення
державної власності на території
Браїлівської селищної ради
Жмеринського району Вінницької
області вбачається, що станом на дань
надання відповіді позивачу, а саме, на
12.09.2013р. відповідачу було відомо, що
запитувана позивачем ділянка не
увійшла до переліку земельних ділянок,
які плануються для проведення
інвентаризації.

Суд приймає до уваги твердження
відповідача, що зі змісту наказу
головного управління Держземагенства
у Вінницькій області № 67 від 12.08.2013р. не
вбачається перелік та межі земельних
ділянок, які увійшли до визначеної
площі 138,8 га, на якій плануються для
проведення інвентаризації.

Однак, оглянувши матеріали технічної
документації, суд вважає, що посадові
особи головного управління
Держземагенства у Вінницькій області
могли та повинні були знати про перелік
земельних ділянок, які плануються для
проведення інвентаризації, відповідно
до наказу № 67 від 12.08.2013р., оскільки,
останній був виданий головним
управлінням Держземагенства у
Вінницькій області та на його
виконання готувалась інформація, яка
міститься в матеріалах технічної
документації із землеустрою щодо
інвентаризації земель та земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення, яка перебуває у державній
власності (за межами населених пунктів)
на території Браїлівської селищної
ради Жмеринського району Вінницької
області.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
відмови у наданні дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність для
ведення особистого селянського
господарства, викладених у листі
головного управління Держземагенства
у Вінницькій області № 03-55/6627 від
12.09.2013р..

Що стосується позовної вимоги про
зобов'язання відповідача повторно
розглянути клопотання позивача від
06.08.2013р. про надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність для
ведення особистого селянського
господарства площею 2 гектари на
території Браїлівської сільської ради
Жмеринського району Вінницької
області (за межами населеного пункту),
то така підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України,
у разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії.

Тому, з огляду на право, суду при
задоволенні вимог адміністративного
позову прийняти рішення про
зобов'язання відповідача вчити певні
дії, а також на встановлені ознаки
протиправності відмови відповідача
яка мала місце за наслідками розгляду
клопотання позивача від 06.08.2013р. про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою, суд вважає, що позивачем
обрано вірний спосіб захисту
порушеного права який і підлягає
застосуванню при прийнятті рішення у
даній справі.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 30.10.2013р. по
справі № 802/3742/13-а.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Частиною першою статті 257 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у разі необхідності
спосіб, строки і порядок виконання
можуть бути визначені у самому
судовому рішенні.

Відповідно до підпункту 3 пункту 9
розділу VI Прикінцевих та перехідних
положень Бюджетного кодексу України у
разі безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Водночас пунктом 19 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ (Постанова N 845) встановлено, що
безспірне списання коштів державного
та місцевих бюджетів і їх
перерахування на рахунок, зазначений у
виконавчому документі про стягнення
надходжень бюджету та/або заяві про
виконання рішення про стягнення
надходжень бюджету, здійснюються
органами Казначейства з відповідного
рахунка, на який такі кошти зараховані,
шляхом оформлення розрахункових
документів.

З огляду на викладене та з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами, стягнути судові
витрати із Державного бюджету України
шляхом їх безспірного списання із
рахунка суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена в
інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від
21.11.2011 р. N 2135/11/13-11.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправною відмову
Головного управління Держземагенства
у Вінницькій області № 03-55/6627 від 12.09.2013
р. у наданні ОСОБА_3 дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність для
ведення особистого селянського
господарства орієнтовною площею 2,0
гектари на території Браїлівської
сільської ради Жмеринського району
Вінницької області.

3. Зобов'язати Головне управління
Держземагенства у Вінницькій області
повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від
06.08.2013 р. про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для ведення особистого
селянського господарства орієнтовною
площею 2,0 га на території Браїлівської
сільської ради Жмеринського району
Вінницької області.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_3 судові
витрати в сумі 68 грн. 82 коп. (шістдесят
вісім грн. 82 коп.) шляхом їх безспірного
списання органом Державної
казначейської служби України із
рахунків Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Свентух Віталій Михайлович