Справа № К/9991/13757/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року м.
Київ К/9991/13757/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті в особі
Територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті у Полтавській області про
визнання нечинними постанов, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2011
року, -

у с т а н о в и л а :

У квітні 2008 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до Головної державної
інспекції на автомобільному
транспорті в особі Територіального
управління Головної державної
інспекції на автомобільному
транспорті у Полтавській області (далі
Інспекція) про визнання нечинними та
скасування постанов про застосування
фінансових санкцій у вигляді штрафу і
розмірі 1700 грн., за порушення правил
нерегулярних пасажирських перевезень,
згідно статей 39, 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт» № 2344 від 5
квітня 2001 року (далі Закон № 2344-ІІІ).

В обґрунтування позову зазначав, що
Закону № 2344-ІІІ не порушував, фінансові
санкції відповідачем застосовано
протиправно, а тому просив про
задоволення позову.

Постановою Господарського суду
Полтавської області від 20 травня 2010
року позовні вимоги задоволено
частково.

Оскаржуваною постановою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17 січня 2011 року постанову суду
першої інстанції скасовано в частині
задоволених позовних вимог і
відмовлено в позові у повному обсязі.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить ухвалене
ним судове рішення скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхиленні скарги з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, апеляційний суд на
підставі наявних у справі даних
встановив і правильно виходив з того,
що ОСОБА_4, як власник транспортних
засобів, які здійснювали нерегулярні
пасажирські перевезення, порушив
вимоги статті 39 Закону № 2344-ІІІ.

Зокрема суд встановив, що при
здійсненні Інспекцією позапланової
перевірки дотримання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт, було складено спірні акти
від 16 березня, 26 квітня, 5 травня, 15
травня та 14 травня 2007 року. Згідно цих
актів було виявлено, що під час
здійснення нерегулярних пасажирських
перевезень у водія транспортних
засобів були відсутні документи про
сплату транспортних послуг та не
оформлений договір із замовником
транспортних послуг.

На підставі зазначених актів,
Інспекцією винесено постанову та
застосовано до суб'єкта господарювання
ОСОБА_4 фінансові санкції в сумі 1700
грн., у відповідності до статті 60 Закону
№ 2344-ІІІ, за відсутність у водія
автобуса документів, передбачених
вимогами статті 39 Закону № 2344-ІІІ.

Правовідносини сторін
регулюються Законом № 2344-ІІІ та
Порядком здійснення державного
контролю на автомобільному
транспорті, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України від 8
листопада 2006 року № 1567 (далі Порядок №
1567).

Відповідальність за надання послуг з
перевезень пасажирів та вантажів без
оформлення документів, перелік яких
визначений статтями 39 та 48 цього
Закону, передбачена статтею 60 Закону №
2344-ІІІ.

Статтею 39 Закону № 2344-ІІІ (в редакції
спірного періоду) визначено документи,
на підставі яких виконуються
пасажирські перевезення, так зокрема
частинами 1, 4 цієї статті визначено, що
автомобільні перевізники, водії,
пасажири повинні мати і пред'являти
особам, які уповноважені здійснювати
контроль на автомобільному транспорті
та у сфері безпеки дорожнього руху,
документи, на підставі яких
виконуються пасажирські перевезення.

Документи для нерегулярних
пасажирських перевезень: для
автомобільного перевізника - ліцензія,
документ, що засвідчує використання
автобуса на законних підставах, інші
документи, передбачені законодавством
України; для водія автобуса -
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб, ліцензійна картка,
дорожній лист, договір із замовником
транспортних послуг, документ, що
засвідчує оплату транспортних послуг,
інші документи, передбачені
законодавством України.

Процедура здійснення державного
контролю за додержанням суб'єктами
господарювання, які провадять
діяльність у сфері автомобільного
транспорту (далі - суб'єкти
господарювання), вимог законодавства
про автомобільний транспорт, норм та
стандартів щодо організації
перевезень пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом, норм
міжнародних договорів про міжнародне
автомобільне сполучення, наявністю
відповідних ліцензій і ліцензійних
карток, виконанням ними ліцензійних
умов, а також процедуру здійснення
державного нагляду за забезпеченням
такими суб'єктами господарювання
безпеки автомобільних перевезень,
встановлюється Порядком № 1567.

Згідно пункту 27 Порядку № 1567 за
наявності підстав керівник органу
державного контролю або його
заступник виносить постанову про
застосування фінансових санкцій.

Судом апеляційної інстанції правильно
встановлено, що підставою для
застосування фінансових санкцій
відносно відповідача слугували
відповідні акти, якими встановлено
відсутність у водія автобуса, що
здійснював нерегулярні пасажирські
перевезення, вказаних документів, що
передбачені у статті 39 Закону № 2344-ІІІ.

Суди дійшли правильного висновку, що
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, в межах наданої йому
компетенції, за наслідками перевірки
правильності здійснення пасажирських
перевезень застосував до позивача
фінансові санкції, що відповідає
вимогам статтею 39, 60 Закону № 2344-ІІІ,
Порядку № 1567 і обставинам справи.

При цьому колегія суддів не
приймає доводів скаржника про те, що
передбачений Законом договір
перевізника із замовником послуг
наданий під час розгляду справи по
суті, оскільки такі суперечать пункту 61
Постанови Кабінету Міністрів України
від 18 лютого 1997 року № 176 "Про
затвердження Правил надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту», яким визначено, що під час
здійснення нерегулярних перевезень
водій повинен мати копію договору
перевізника із замовником послуг і
копію договору обов'язкового
особистого страхування від нещасних
випадків на транспорті.

Тобто, дані правила встановлюють
обов'язковість наявності копії цього
договору у водія транспортного засобу
під час здійснення нерегулярний
пасажирських перевезень, що
кореспондується статтею 39 Закону №
2344-ІІІ.

Таким чином, рішення апеляційного
суду відповідає дійсним обставинам
справи та нормам процесуального права,
доводи касаційної скарги його
висновків не спростовують, і підстав
для скасування судового рішення
колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4
відхилити, а постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 17 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.