Справа № 813/8764/13-а
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2014 року 15 год. 25 хв. м. Львів
№ 813/8764/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд, суддя Кедик М.В., секретар судового
засідання Жовковська Ю.В., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1до Відділу державної
виконавчої служби Пустомитівського
районного управління юстиції
Львівської області, представник -
Партем М.Б. провизнання протиправними
дій та зобов'язання вчинити дії,-
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до
Львівського окружного
адміністративного суду із позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Пустомитівського районного управління
юстиції Львівської області (далі - ВДВС
Пустомитівського РУЮ, відповідач), в
якому просить визнати дії державного
виконавця ВДВС Пустомитівського РУЮ
Пакош О.О. протиправними та зобов'язати
Позивач в обґрунтування позову
покликається на те, що постановою
відповідача повернуто виконавчий
документ у зв'язку з відсутністю у
боржника майна, на яке може бути
звернуто стягнення, хоча на думку
позивача державним виконавцем не було
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження» здійснено всіх
заходів щодо виконання стягнення з
ОСОБА_4 на користь позивача коштів за
виконавчим листом виданим Мостиським
районним судом Львівської області.
Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала у повному обсязі з
підстав викладених у позовній заяві.
Позиція відповідача викладена у
запереченні, у яких просить відмовити в
задоволені позовних вимог повністю.
Вважає, що державним виконавцем
правомірно винесено постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження» на
підставі того, що у боржника відсутнє
майно, на яке може бути звернуто
стягнення, а здійснені державним
виконавцем відповідно до Закону
України «Про виконавче провадження»
заходи щодо розшуку такого майна
виявилися безрезультатними.
Представник відповідача у судовому
засіданні надав пояснення аналогічні
викладеним у запереченні, просив у
задоволенні позовних вимог відмовити
Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд,
Мостиським районним судом Львівської
області 06.07.2011 року було видано
виконавчий лист у справі № 1-85-2010 про
стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1
2397,75 грн матеріальної шкоди та 2500 грн
07.08.2012 року державним виконавцем Пакош
О.С. відділу ДВС Пустомитівського РУЮ у
Львівській області винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 33720132.
Державним виконавцем ВДВС
Пустомитівського РУЮ 17.08.2012 року
скеровано запити в органи, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження з
метою виявлення майна належного
боржнику на праві власності.
17.08.2012 року відповідачем винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
Згідно відповіді ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»
від 28.08.2012 року постанова державного
виконавця від 17.08.2012 року про арешт
майна ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 та
оголошення заборони на його відчуження
залишена без виконання у зв'язку з
відсутністю даних про реєстрацію права
власності на нерухоме майно належного
боржнику за вказаною адресою.
20.09.2012 року державним виконавцем
повторно скеровано запити в органи, що
здійснюють реєстрацію майна боржника
та ведуть реєстр заборон на його
відчуження з метою виявлення об'єктів
рухомого та нерухомого майна належних
боржнику на праві власності.
Згідно відповіді ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»
від 28.09.2012 року бюро не володіє
інформацією щодо реєстрації права
власності на об'єкти нерухомості
належні гр. ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1.
Відповідно до повідомлення Управління
Держкомзему у Пустомитівському районі
від 22.10.2012 року № 01-15/2678 відомості щодо
земельних ділянок гр. ОСОБА_4 в
автоматизованій базі даних відсутні.
Згідно відповідей Державної
року інформація стосовно ОСОБА_4 щодо
сум доходу, нарахованого (сплаченого)
податковим агентом на користь
платників податку, та сум утриманого з
них податку в ДРФО відсутня.
Відпоідно до рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно від
29.03.2013 року № 1228851 щодо отримання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно за
результатом розгляду запиту, у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно та Реєстрі прав
власності на нерухоме майно відсутні
відомості про нерухоме майно ОСОБА_4
Як вбачається з повідомлення Державної
14.08.2013 року інформація про номери
рахунків, відкриті боржником у банках
та інших фінансових установах України,
до ДПС України від відповідних
фінансових установ не надходила.
Згідно актів державного виконавця від
26.09.2012 року, 18.04.2013 року та 29.05.2013 року,
при виході за адресою за місцем
реєстрації боржника (вул. Шевченка, 136,
с. Лани) встановлено, що боржник за
вказаною адресою відсутній, двері
замкнені, перевірити майновий стан не
Державним виконавцем ВДВС
Пустомитівського РУЮ 17.10.2012 року, 25.01.2013
року та 29.05.2013 року винесено постанови
про примусовий привід боржника через
органи внутрішніх справ у відділ ДВС
Пустомитівського РУЮ для проведення
виконавчих дій та скеровано їх для
виконання в Пустомитівський РВ УМВСУ у
19.02.2013 року ОСОБА_4 надав пояснення, з
яких вбачається, що причина несплати
боржником коштів полягала у
відсутності роботи і доходів. Боржник
зобов'язався частково сплачувати борг
починаючи з березня 2013 року.
29.05.2013 року державним виконавцем
скеровано подання в Пустомитівський
районний суд Львівської області про
тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві
виїзду за межі України.
Відповідно до ухвали Пустомитівського
районного суду Львівської області
тимчасово обмежено ОСОБА_4 у праві
виїзду за межі України.
29.05.2013 державним виконавцем ВДВС
Пустомитівського РУЮ відповідно до ст.
214 Кримінально-процесуального кодексу
України скеровано в Пустомитівський РВ
УМВСУ у Львівській області для
внесення відповідних відомостей до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань та проведення
розслідування відносно ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_3, місце проживання та реєстрації
(АДРЕСА_1) за фактом умисного
невиконання рішення суду винесеного на
підставі ч. 1 ст. 122 КК України.
Повідомлення про підозру у вчиненні
ОСОБА_4 кримінального правопорушення
за ст. 382 ч. 1 КК України внесено до ЄРДР
23.10.2013 року державним виконавцем
винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачу на
підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження», а саме: у
боржника відсутнє майно, на яке може
бути звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
Закону України «Про виконавче
провадження» заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
Не погодившись із діями державного
виконавця щодо винесення постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачу позивач оскаржила її до суду.
Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, виходив з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутись до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.
ст. 2 КАС України, у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку. Умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку визначається
Законом України від 21 квітня 1999 року №
606-ХІV «Про виконавче провадження» із
наступними змінами та доповненнями
(далі - Закон № 606-ХІV).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому ж Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього ж Закону
підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч. 1 ст. 6 Закону № 606-ХІV,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
Відповідно до ст. 11 Закону № 606-ХІV,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим же Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим же Законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-ХІV,
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а, здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього ж Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Як передбачено ст. 50 цього ж Закону,
у разі закінчення виконавчого
провадження, повернення виконавчого
документа до суду або іншого органу
(посадовій особі), який його видав,
арешт, накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження.

Як встановлено в судовому
засіданні та підтверджується
матеріалами справи, державним
виконавцем своєчасно і в повному
обсязі вчинено виконавчі дії та вжито
вичерпних заходів щодо розшуку майна
ОСОБА_4 для примусового виконання
рішення суду. Проте, як вбачається із
матеріалів виконавчого провадження, у
боржника відсутнє майно, на яке може
бути звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що відповідач правомірно
виніс постанову про повернення
виконавчого документа стягувачу на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження», оскільки
в матеріалах справи є належні та
допустимі докази здійснення державним
виконавцем заходів, передбачених
Законом України «Про виконавче
провадження», щодо виявлення та
розшуку майна боржника, які виявилися
безрезультатними.

Стаття 70 КАС України встановлює
правила належності доказів, які
визначають об'єктивну можливість
доказу підтверджувати обставину, що
має значення для вирішення справи, а
також правила допустимості доказів, що
визначають легітимну можливість
конкретного доказу підтверджувати
певну обставину у справі. Предметом
доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС
України, є обставини (факти), якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Враховуючи вищезазначене, судом не
враховуються обґрунтування позивача
щодо визнання протиправними дій
відповідача та зобов'язанняи
відповідача прийняти до виконання
виконавчий лист №1-85-2010 від 06.07.2011
року, оскільки позивач не вказує в
позовній заяві в чому полягають
неправомірні дії відповідача та не
зазначає якими належними та
допустимими доказами підтверджуються
такі дії.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім того, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, а суд згідно
ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

За результатами судового розгляду
справи позивачем не доведено
підставності позовних вимог, натомість
відповідач належними та допустимими
доказами підтвердив, що у спірних
правовідносинах він діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб,
встановлений законом, обґрунтовано та
розсудливо, з урахуванням усіх
необхідних обставин.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено,
що завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Оскільки судом не встановлено
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів позивача зі сторони
суб'єкта владних повноважень, позовні
вимоги до задоволення не підлягають.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач
згідно ч. 5 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження», не позбавлений
права повторно пред'явити виконавчий
документ до виконання.

Щодо судового збору, то такий на
підставі статті 94 КАС України
покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції може
бути оскаржена до Львівського
апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього ж Кодексу
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень
було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо в суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду першої інстанції,
набирає законної сили у порядку та
строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова в повному обсязі
складена 28.01.2014 року.

Суддя
Кедик М.В.