Справа № К/9991/35266/11-С
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/35266/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Міністерства України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
про визнання рішення протиправним,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2009 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив визнати протиправним рішення
відповідача і зобов'язати визнати його
учасником бойових дій та видати
відповідне посвідчення.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 16 квітня 2010
року, яку залишено без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2011
року, у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі представник
позивача, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального і процесуального
права, просить скасувати рішення цих
судів та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач
відповідно до наказу Львівського
пожежно-технічного училища МВС СРСР №37
від 6.04.1989 року «Про створення окремого
батальйону для виконання завдання МВС
СРСР в Закавказькому регіоні»
знаходився у відрядженні на території
Нагорно-Карабахської автономної
області Азербайджанської РСР у складі
зведеного батальйону училища для
виконання завдання по охороні
громадського порядку.

У Переліку держав і періодів бойових
дій на їх території, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1994 року № 63 "Про
організаційні заходи щодо
застосування Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту"(далі -Перелік)
названі вище країни відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що територія та
періоди бойових дій, на які посилається
позивач, не віднесені до вказаного
Переліку.

Зі змісту примітки 6 до Переліку
стосовно можливості визнання осіб
учасниками бойових дій, якщо такі мали
місце в інших країнах після грудня 1979
року, та не названі у Переліку,
вбачається, що її положення
поширюються лише на військових
фахівців, які направлялися Генеральним
штабом Збройних Сил колишнього Союзу
РСР у країни, на території яких велися
бойові дії і пільги яким надавалися на
підставі довідок 10-го Головного
управління Генерального штабу
Збройних Сил СРСР про їх особисту
участь у бойових діях.

Аналогічна правова позиція була також
висловлена Верховним Судом України в
постановах від 18 травня 2010 року (№
21-74во10) та 3 жовтня 2011 року (№ 21-162а11), в
яких міститься висновок, що у Переліку
колишні республіки Союзу РСР (в тому
числі Азербайджанська РСР) відсутні.

За приписами статті 2442 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність рішенням Верховного
Суду України.

Із змісту примітки 6 до Переліку
стосовно можливості визнання осіб
учасниками бойових дій, якщо такі мали
місце в інших країнах після грудня 1979
року та не названі у Переліку,
вбачається, що ці положення
поширюються лише на військових
фахівців, яких Генеральний штаб
Збройних Сил колишнього Союзу РСР
направляв у країни, на території яких
велися бойові дії, і пільги яким
надавалися на підставі довідок 10-го
Головного управління Генерального
штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту
участь у бойових діях.

За таких обставин у відповідача не було
правових підстав для визнання позивача
учасником бойових дій, оскільки згідно
статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, висновки судів
першої і апеляційної інстанцій про
відмову у задоволенні позову
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги зроблених
цими судами висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскаржених судових рішень не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
16 квітня 2010 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я.Олендер