Справа № 872/5267/13
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2013-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2013 р.справа № 804/146/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ясенової
Т.І.

суддів: Баранник Н.П.
Головко О.В.

секретар судового засідання:
Троянов А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2013
року у справі № 804/146/13-а за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Новомосковської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у
січні 2013 року звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Новомосковської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, в якому
просив, визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення №№ , ,
від 19 грудня 2012 року.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 14
лютого 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду та
прийняту нову, якою позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла
наступних висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що Новомосковською ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області у період з
17.09.2012 по 23.11.2012 було проведено
документальну планову виїзну
перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.10.2009 по
31.12.2011, за результатами якої складено
Акт 416/172/НОМЕР_4 від 26 листопада 2012 року.

За висновками викладеними в акті
перевірки ФОП ОСОБА_1 допущено
порушення ст.13 розділу IV Декрету № 13-92,
п. 167. 1 ст. 167 Податкового кодексу
України, в результаті чого позивачу
донараховано податок на доходи
фізичних осіб від підприємницької
діяльності у розмірі 1539778,82 грн. в тому
числі по періодах: 2009 рік - 77736,15 грн., 2010
рік - 466645, 94 грн., 2011 рік - 995396,73 грн.; пп.
7.3.1 п. 7.3 ст. 7, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» та п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
позивачем занижено податок на додану
вартість у розмірі 1398587, 27 грн.; п. 1 ст. 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

На підставі висновків
Акту перевірки відповідачем винесено
податкові повідомлення рішення №
від 19.12.2012, яким ФОП ОСОБА_1
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем на суму 1398587,27 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями на
суму 487521,30 грн.; № від 19.12.2012, яким
ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування за основним
платежем на суму 1539778,82 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями на
суму 248849,18 грн.; № від 19.12.2012, яким
до ФОП ОСОБА_1 застосовано суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
1 грн.

Надаючи оцінку
обґрунтованості висновків податкового
органу та правомірності оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень колегія
суддів зазначає, що відповідно до
статті 13 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» № 13-92 від 26.12.1992, чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин, оподаткуванню
підлягають доходи громадян, одержані
протягом календарного року від
здійснення підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також
інші доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету. Оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу.

Згідно зі статтею 177
Податкового кодексу України доходи
фізичних осіб - підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу. Об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця. До
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
виробництва (обігу) згідно з розділом III
цього Кодексу.

В ході перевірки
податковим органом було встановлено
заниження позивачем валового доходу у
період з 01.01.2010 по 31.12.2010 на суму 349979,08
грн. та за період з 01.01.2011 по 31.12.2011 на
суму 368730,25 грн. у зв'язку з не
відображенням останнім в повному
обсязі надходження грошових коштів на
розрахунковий рахунок за реалізований
товар, крім того встановлено завищення
валових витрат за 4 квартал 2009 року на
суму 518241,0 грн., за 2010 рік на суму 2760993,84
грн., за 2011рік на суму 5499829,36 грн., що
відбулося внаслідок включення до
складу валових витрат сум витрат, які
документально не підтверджені.

Відповідно до пункту 44.1
статті 44 Податкового кодексу України
для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та(або) податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з п. 44.5 ст. 44 ПК
України у разі втрати, пошкодження або
дострокового знищення документів,
зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї
статті, платник податків зобов'язаний у
п'ятиденний строк з дня такої події
письмово повідомити орган державної
податкової служби за місцем обліку в
порядку, встановленому цим Кодексом
для подання податкової звітності, та
митний орган, яким було здійснено митне
оформлення відповідної митної
декларації.

Платник податків
зобов'язаний відновити втрачені
документи протягом 90 календарних днів
з дня, що настає за днем надходження
повідомлення до органу державної
податкової служби, митного органу.

У разі якщо до закінчення
перевірки або у терміни, визначені в
абзаці другому пункту 44.7 цієї статті
платник податків не надає посадовим
особам органу державної податкової
служби, які проводять перевірку,
документи (незалежно від причин такого
ненадання, крім випадків виїмки
документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності (п. 44.6 ст. 44 ПК України).

Як вбачається з матеріалів
справи у зв'язку з отриманням
направлення на проведення перевірки,
ФОП ОСОБА_1 у червні 2011 року та у жовтні
2012 року звертався до відповідача з
заявами про втрату у травні 2011 року
бухгалтерських документів та про
зупинення перевірки у зв'язку з
потребою в відновленні вказаних
документів за період з 2009 року та 2
півріччя 2010 року.

Разом з тим на момент
перевірки бухгалтерські документи не
були відновленні, до перевірки не
надавались, не були надані первинні
документи й до суду, що свідчить про їх
відсутність у позивача та як наслідок
про обґрунтованість висновків
податкового органу щодо завищення
позивачем валових витрат та заниження
валових доходів.

Таким чином суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо
правомірності винесеного відповідачем
податкового повідомлення-рішення №
від 19.12.2012, яким ФОП ОСОБА_1
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб на
суму 1539778,82 грн.

Також за висновками
податкового органу ФОП ОСОБА_1 занижено
податкове зобов'язання у сумі 1661,50 грн.
у результаті не зазначення в
декларації за травень 2010 року суми
податкового зобов'язання з ПДВ по
контрагенту ОСОБА_2

Вказана обставина не
спростована апелянтом.

Окрім того за висновками
викладеними в акті перевірки позивачем
за період з 01.10.2009 по 31.12.2011 було
завищено податковий кредит в сумі
1396926,00 грн.

Так, підпунктом 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», в редакції чинній на
час виникнення спірних правовідносин,
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду, зокрема, у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг) (пп. 7.5.1
п.7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість»).

Згідно з підпунктом 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою
для нарахування податкового кредиту.

Відповідно до
підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 цього
Закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Положеннями підпункту
14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1
статті 198 Податкового кодексу України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України визначено,
що датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату товарів
(послуг) або дата отримання платником
податку товарів (послуг), що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту
198.3 статті 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду,
зокрема, у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Положеннями пункту 198.6
статті 198 Податкового кодексу України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання товарів
(послуг), на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
(п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України).

Відповідно до статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Проте судом встановлено,
апелянтом не спростовано, що на момент
проведення перевірки, останнім не було
надано перевіряючим податкових
накладних по ряду контрагентів,
зокрема, ТОВ «Вояджер», ТОВ
«Дніпросталь», ПП «Трубопрогрес-СОТ»,
ТОВ ВКФ «Турботорг», ФОП ОСОБА_3, ПП
«Вектор Пром», ТОВ «Гендуб Плюс», ТОВ
«Хімонт Трейд», ПВКП «Спецінструмент»,
ПАТ «Дніпропетровський трубний завод»,
ТОВ «Сігма-Імпекс», ТОВ
«Атлантік-Сіті», ТОВ «Техно-Паралель».

Разом з тим надані до
суду первинні документи не дають змоги
встановити факт здійснення
господарських операцій по вказаним
контрагентам у період, що перевірявся.

З огляду на викладене
суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо правомірності
висновків податкового органу про
завищення позивачем податкового
кредиту та правомірності винесення
останнім податкового
повідомлення-рішення № від
19.12.2012, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем
на суму 1398587,27 грн., адже підставою для
віднесення сум ПДВ, сплачених в ціні
товару, до податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування є
наявність належних та достатніх
первинних документів бухгалтерського
обліку, що підтверджують факт
здійснення господарських операцій.

Враховуючи сукупність
викладених обставин колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

В свою чергу колегія
суддів зазначає, що апелянт не навів в
апеляційній скарзі жодних доводів та
обґрунтувань в спростування
правомірності винесення
Новомосковською ОДПІ Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області податкового
повідомлення-рішення № від
19.12.2012, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано
суму штрафних (фінансових) санкцій у
розмірі 1 грн., а тому постанова суду
першої інстанції в цій частині не
переглядається в силу приписів ст. 195
КАС України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.ст.
200, 205, 206 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
залишити без задоволення.

Постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 14 лютого 2013
року у справі № 804/146/13-а - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
Н.П. Баранник

Суддя:
О.В. Головко