Справа № 124/5134/13-а
Суддя: Ілюхіна Ганна Павлівна
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

Справа № 124/5134/13-а

22.01.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Ілюхіної Г.П.,

суддів Яковенко С.Ю. ,

Лядової Т.Р.

секретар судового засідання
Бєлоглазова Ю.О.

за участю сторін:

від позивач (ОСОБА_2): не з'явилась,

від відповідача (Управління
Пенсійного фонду України в
Сімферопольському районі АР Крим)
Меметова Марія Рустемівна, довіреність
№ б/н від 17.10.12

розглянувши апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Сімферопольському районі АР Крим на
постанову Центрального районного суду
м. Сімферополя (суддя Федоренко Е.Р. )
від 30.07.13 у справі № 124/5134/13-а

за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1 Крим, 97513)

до Управління Пенсійного фонду України
в Сімферопольському районі АР Крим
(вул. Дм. Ульянова, 6, м. Сімферополь,
Автономна Республіка Крим, 95013)

про зобов'язання провести перерахунок
пенсії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Центрального районного
суду м. Сімферополя від 30.07.13 року позов
ОСОБА_2 - задоволено частково.

Визнано дії Управління Пенсійного
фонду України в Сімферопольському
районі АР Крим щодо відмови в
перерахунку пенсії ОСОБА_2 відповідно
до статті 50-1 Закону України "Про
прокуратуру" в редакції Закону від 23
грудня 2010 року - неправомірними.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Сімферопольському
районі АР Крим здійснити ОСОБА_2
перерахунок пенсії з 18.02.2013 на підставі
довідки Прокуратури АР Крим від 03.12.2012
№ 18ф-214, відповідно до статті 50-1 Закону
України "Про прокуратуру" в редакції
Закону від 23 грудня 2010 року виходячи з
розрахунку 90 % від середнього заробітку
та здійснити відповідні виплати.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 понесені судові
витрати у розмірі 32,40 коп. (арк. с. 22-23).

Не погодившись із
зазначеною постановою суду,
відповідач-Управління Пенсійного
фонду України в Сімферопольському
районі АР Крим, звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову Центрального районного суду
м. Сімферополя від 30.07.13 року та
прийняти нове рішення по справі, яким у
задоволенні позову відмовити повністю
(арк. с. 37-38).

Доводи апеляції мотивовані тим, що
судове рішення прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, основні з яких
полягають в тому, що застосування
статті 58 Конституції України є
безпідставним оскільки не стосується
даного адміністративного позову, у
зв'язку з тим, що мови про
відповідальність особи або Управління
не йде; посилання на ст. ст. 24, 64
Конституції України не доводять
неправомірність дій Управління, а лише
доводить правомірність та
правильність дій при здійсненні
перерахунку пенсії, оскільки згідно з
ч. 2 ст. 64 Конституції України можуть
бути обмежені права і свободи,
передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40. 51, 52,
55. 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції;
отже, дана норма Основного закону
України не поширюється на ст. 22
Конституції ; діючим законодавством не
передбачено призначення або
перерахунок пенсії за вислугою років
працівникам прокуратури у розмірі 90 %
відповідних сум заробітної плати.

В судовому засіданні 22.01.2014 представник
відповідача підтримав апеляційну
скаргу, просить її задовольнити,
рішення суду першої інстанції
скасувати по мотивам, викладеним в ній.

В судове засідання, призначене на 22.01.2014
позивач явку уповноважених
представників не забезпечив, про дату,
час та місце апеляційного розгляду
справи повідомлений належним чином та
своєчасно, про причини неявки суд не
повідомив.

Згідно з частиною четвертою статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

При викладених обставинах, враховуючи
те, що позивач викликався в судове
засідання, явку своїх представників в
судове засідання не забезпечив, суд
вважає можливим розглянути справу у
відсутність представників позивача
за наявними матеріалами.

Розглянувши справу в
порядку статей 195, 196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів встановила
наступне.

Позивач перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Сімферопольському районі АР Крим, як
отримувач пенсії, призначеної на
підставі статті 50-1 Закону України «Про
прокуратуру», в розмірі 90% від суми
місячного заробітку.

18.02.2013 позивач звернувся до Управління
Пенсійного фонду України в
Сімферопольському районі АР Крим із
заявою про перерахунок пенсії у зв'язку
з підвищенням розміру заробітної
плати, додавши довідку про заробітну
плату від 03.12.2012 року № 18ф-214.

З довідки Прокуратури АР Крим від
03.12.2012 № 18ф-214, вбачається, що ОСОБА_2
працювала в Прокуратурі АР Крим на
посаді заступника Сімферопольського
міжрайонного природоохоронного
прокурора.

Заробітна плата на 14 червня 2012 року
згідно постанови Кабінету міністрів
України від 31 травня 2012 року № 505
складається з основного окладу - 1994,00
грн. ; класичного чину: радник юстиції -
130,00 грн., вислуги років 25% - 531,00грн.,
щомісячної премії, на яку
нараховуються страхові внески 30% - 1354,05
грн.; премії до Дня Конституції України
(1/12 посадового окладу) - 166,17 грн.

Доплати, які передбачені чинним
законодавством: надбавка за особливо
важливі завдання 70% - 1858,50 грн.;
матеріальна допомога на оздоровлення
(1/12) - 376,12 грн.; матеріальна допомога на
вирішення соціально - побутових потреб
(1/12)- 376,12 грн. Всього: 6785,96 грн. (Шість
тисяч сімсот вісімдесят п'ять грн., 96
коп.) (арк. с. 4).

27.02.2013 Рішенням Управління Пенсійного
фонду України в Сімферопольському
районі АР Крим відмовлено позивачу в
перерахунку пенсії як працівнику
прокуратури, мотивувавши тим, що
відповідно до Закону України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», від 08.07.2011 № 3668-VI, внесені
зміни до статті 50 Закону України «Про
прокуратуру» згідно якої, пенсія
призначається в розмірі 80% від суми
місячної заробітної плати, в яку
включаються усі види оплати праці, з
якою був сплачений єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 01.01.2011 року -
страхові внески на загальнообов'язкове
пенсійне страхування, отриманою перед
місяцем звернення за призначенням
пенсії. До перерахунку пенсії розмір
пенсії позивача на 01.02.2013 складає 5487, 318,
де: - 548, 318 грн. - основний розмір пенсії
від середнього заробітку (6097,02 - середня
заробітна плата для розрахунку пенсії
х 90%); після перерахунку розмір пенсії
складає 5428,768 грн., де: - 5428,768 грн. -
основний розмір пенсії від середнього
заробітку х 80%), тому вказано на
недоцільність перерахунку пенсії у
зв'язку з її зменшенням (арк. с. 6).

01.03.2013 вих. № 493/06-5 Управління
Пенсійного фонду України в
Сімферопольському районі АР Крим
направило позивачу рішення від 27.02.2013
про відмову в перерахунку пенсії по
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та Закону України «Про
прокуратуру».

17.06.2013 позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Сімферопольському районі АР Крим,
Головного управління Пенсійного фонду
України в АР Крим про визнання дій
протиправними, зобов'язання здійснити
перерахунок пенсії.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правову оцінку обставин у
справі та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, з наступних підстав.

Правовідносини сторін регулюються
Конституцією України, Законом України
"Про прокуратуру" в редакції від 05.11.1991
№ 1789-XII (далі - Закону № 1789-ХІІ), в
редакції від 08.07.2011 № 3668-VІ (далі -
Закону № 3668-VІ).

В постанові Верховного суду України
від 10.12.2013 (реєстраційний номер рішення
в Держреєстрі: 36475539) викладена
наступна правова позиція.

Відповідно до частини першої статті 50-1
Закону № 1789-ХІІ в редакції, що діяла на
час призначення пенсії позивачу ,
прокурори і слідчі зі стажем роботи не
менше 20 років, у тому числі зі стажем
роботи на посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років, мають
право на пенсійне забезпечення за
вислугу років незалежно від віку.
Пенсія призначається в розмірі 80
відсотків від суми їхньої місячної
(чинної) заробітної плати, до котрої
включаються всі види оплати праці, на
які нараховуються страхові внески,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії. За кожен повний
рік роботи понад 10 років на цих посадах
пенсія збільшується на 2 відсотки, але
не більше 90 відсотків від суми
місячного (чинного) заробітку.

Законом № 3668-VІ, який набрав чинності з 1
жовтня 2011 року, внесено зміни до статті
50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема змінено у
відсотках розмір пенсії за вислугу
років, яка призначається прокурорам і
слідчим у разі реалізації ними такого
права.

Відповідно до статті 50-1 Закону №
1789-ХІІ у редакції Закону № 3668-VІ
прокурори і слідчі мають право на
пенсійне забезпечення за вислугу років
незалежно від віку за наявності на день
звернення вислуги років. Пенсія
призначається в розмірі 80 відсотків
від суми їхньої місячної (чинної)
заробітної плати, до якої включаються
всі види оплати праці, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, одержуваної перед місяцем
звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року
положення частини першої статті 50-1
Закону № 1789-ХІІ щодо призначення
прокурорам і слідчим пенсії за вислугу
років у розмірі не більше 90 відсотків
від суми місячного (чинного) заробітку
втратили чинність у зв'язку з внесенням
змін до редакції цієї статті Законом №
3668-VІ.

Разом з тим підстави та порядок
перерахунку пенсій прокурорам
регулюють частини тринадцята,
вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ,
положення яких щодо перерахунку пенсії
у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ
змін не зазнали (змінилась лише
нумерація частин цієї статті).

Так, відповідно до частини тринадцятої
статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ
обчислення (перерахунок) пенсій
провадиться за документами пенсійної
справи та документами, додатково
поданими пенсіонерами, виходячи з
розміру місячного заробітку за
відповідною посадою, з якої особа
вийшла на пенсію, станом на час
звернення за призначенням або
перерахунком.

Згідно з частиною вісімнадцятою статті
50-1 Закону № 1789-ХІІ призначені
працівникам прокуратури пенсії
перераховуються у зв'язку з
підвищенням заробітної плати
відповідних категорій
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа
місяця, що йде за місяцем, у якому
настали обставини, що тягнуть за
собою зміну розміру пенсії. Якщо при
цьому пенсіонер набув права на
підвищення пенсії, різницю в пенсії
за минулий час може бути виплачено
йому не більш як за 12 місяців.
Перерахунок пенсій провадиться з
урахуванням фактично отримуваних
працівником виплат і умов оплати праці,
що існували на день його звільнення з
роботи.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
Судової палати в адміністративних
справах Верховного Суду України
вважає, що при перерахунку пенсії
працівникам прокуратури має
застосовуватися норма, що визначає
розмір пенсії у відсотках, яка діяла на
момент призначення пенсії, а тому
дійшла такого правового висновку:
внесені Законом № 3668-VІ зміни до статті
50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії
у відсотках стосуються порядку
призначення пенсії прокурорам і
слідчим у разі реалізації ними права на
пенсійне забезпечення, а не
перерахунку вже призначеної пенсії.
Процедури призначення та перерахунку
пенсії різні за змістом і механізмом їх
проведення. Нормами, які визначають
механізм проведення перерахунку
пенсії за вислугу років прокурорам є
частини тринадцята, вісімнадцята
статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які змін у
зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ не
зазнали.

Крім того, вирішуючи питання про
застосування цього Закону в часі,
колегія суддів виходить із того, що
згідно зі статтею 22 Конституції
України закріплені нею права і свободи
не є вичерпними, гарантуються і не
можуть бути скасовані. При прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законодавчих актів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав питання,
пов'язані з реалізацією права на
соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно з якою
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать громадяни, які
відповідно до статті 17 Конституції
України перебувають на службі у
військових формуваннях та
правоохоронних органах держави,
забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме: у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратури, охорони державного
кордону України, податкової міліції,
Управління державної охорони України,
державної пожежної охорони, Державного
департаменту України з питань
виконання покарань тощо (рішення
Конституційного Суду України від 6
липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо
права на пільги та від 20 березня 2002 року
№ 5-рп/2002 у справі щодо пільг,
компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний
Суд України вказав, що необхідність
додаткових гарантій соціальної
захищеності цієї категорії громадян як
під час проходження служби, так і після
її закінчення зумовлена насамперед
тим, що служба у Збройних Силах України,
інших військових формуваннях та
правоохоронних органах держави
пов'язана з ризиком для життя і
здоров'я, підвищеними вимогами до
дисципліни, професійної
придатності, фахових, фізичних,
вольових та інших якостей. Це
повинно компенсуватися наявністю
підвищених гарантій соціальної
захищеності, тобто комплексу
організаційно-правових економічних
заходів, спрямованих на забезпечення
добробуту саме цієї категорії громадян
як під час проходження служби, так і
після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій працівників правоохоронних
органів, зокрема працівників
прокуратури, зміст та обсяг досягнутих
ними соціальних гарантій не може бути
звужено шляхом внесення змін до
законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Рішення відповідача зазначеним
вимогам не відповідає.

За таких обставин, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що при перерахунку пенсії
позивача застосуванню підлягає розмір,
встановлений відповідно до частини
першої статті 50-1 Закону України «Про
прокуратуру» № 1789-ХІІ, згідно якої
розмір пенсії позивача повинен
становити 90% від суми місячного
заробітку, таким чином судова колегія
дійшла до висновку, що відповідач
здійснивши перерахунок пенсії у
розмірі 80% від суми заробітної плати,
діяв не на підставі, поза межами
повноважень та у спосіб, що суперечить
Конституції та законам України, отже
його дії є протиправними.

Правова оцінка, яку суд першої
інстанції надав обставинам справи, не
суперечить вимогам процесуального і
матеріального права, а доводи
апеляційної скарги щодо їх
неправильного застосування є
необґрунтованими.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим й не може бути скасовано
з підстав, що наведені в апеляційній
скарзі.

На підставі викладеного, судова
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись частиною третьою статті 24,
статтями 160, 167, частиною першою статті
195, статтею 196, пунктом 1 частини першої
статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини
першої статті 205, статтями 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Сімферопольському районі АР Крим на
постанову Центрального районного суду
м. Сімферополя від 30.07.13 у справі №
124/5134/13-а залишити без задоволення.

2. Постанову Центрального
районного суду м. Сімферополя від 30.07.13
у справі № 124/5134/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення згідно з частиною п'ятою
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Ухвалу може бути оскаржено в
порядку статті 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якою касаційна скарга
на судові рішення подається
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, а в разі
складення ухвали в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення ухвали в повному
обсязі.

Повний текст судового рішення
складений 27 січня 2014 р.

Головуючий суддя підпис
Г.П.Ілюхіна

Судді підпис С.Ю.
Яковенко

підпис Т.Р.Лядова

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
Г.П.Ілюхіна