Справа № 820/11133/13-а
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
судП О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Котеньова О.Г., при
секретарі судового засідання Волковій
представника позивача - Москаленко
представника відповідача - Ємець О.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові адміністративну
справу за адміністративним позовом
Приватного акціонерного товариства
"Новий стиль" до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Харкові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів про
скасування податкових
повідомлень-рішень, -
Позивач, Приватне акціонерне
товариство "Новий стиль", звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про скасування податкових
частині збільшення грошового
зобов'язання з податку на прибуток на 203
686,00 грн. за основним зобов'язанням та
101844,00 грн. за штрафними санкціями.
У обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що податкові
повідомлення-рішення винесені
відповідачем з порушенням норм чинного
законодавства. Висновки відповідача,
викладені у Акті №140/46/10-03/325652 від 23.10.2013
р. про результати документальної
планової перевірки, які стали
підставою для винесення податкових
повідомлень-рішень, здійснені
відповідачем не за результатами
дослідження первинних документів,
наданих до перевірки позивачем, а з
посиланням на порушення податкового
законодавства третіми особами, з якими
позивач не мав ніяких правовідносин.
Такі висновки позивач вважає
неправомірними, а податкові
повідомлення-рішення такими, що
підлягають скасуванню.
У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, надав до суду додаткові
докази та пояснення, просив суд позовні
вимоги задовольнити.
Відповідач проти позову
заперечував, надав до суду письмові
заперечення, у яких з посиланням на
висновки, викладені у Акті №140/46/10-03/325652
від 23.10.2013 р. про результати
документальної планової перевірки,
наполягав на тому, що прийняті ним
рішення є законними, обґрунтованими та
такими, що не підлягають скасуванню.

Представник відповідача у
судовому засіданні позицію
відповідача підтримав, просив суд у
задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у справі доказів у їх
сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до Витягу з Єдиного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців від 26.11.2013 р., ПАТ
«Новий Стиль» 14.07.2003 року зареєстроване
виконавчим комітетом Харківської
міської Ради, номер запису про
включення відомостей про юридичну
особу до ЄДР: 1 003073; ; місцезнаходження юридичної
особи: 61020, м. Харків, Комсомольське
шосе, 88; основний вид діяльності: код
КВЕД 31.01 Виробництво меблів для офісів
і підприємств торгівлі. Відомості про
перебування юридичної особи у процесі
провадження у справі про банкрутство,
санації, в процесі припинення, а також
про державну реєстрацію припинення
юридичної особи відсутні. Відповідно
до Свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість від 02.08.2011 №
100345930 (НБ № 224928) АТ Новий Стиль»
зареєстровано як платник податку на
додану вартість в СДПІ по роботі з ВПП у
м. Харкові. Індивідуальний податковий
номер - 56.

Як вбачається з матеріалів
справи, з 30.08.2013 р. по 17.10.2013 р. фахівцями
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів було проведено
документальну планову перевірку АТ
«Новий Стиль» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.04.2013 по 31.12.2012, валютного та
іншого законодавства за період з 01.04.2012
по 31.12.2012. За результатами перевірки
відповідачем складено Акт №
140/46-10-03/325652 від 23.10.2013 р. про результати
документальної планової перевірки
Приватного акціонерного троовариства
"Новий Стиль" () (далі-
Акт про результати перевірки або Акт),
що став підставою для прийняття
податкових повідомлень - рішень:

- № від 05.11.2013 р., яким
позивачеві зменшено розмір від'ємного
значення з податку на додану вартість у
розмірі 4 620,00 грн., задекларованого у
грудні 2012 року;

- № від 05.11.2013 р., яким
позивачеві збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість усього на 1260,00 грн.: за
основним платежем на 840,00 грн. та за
штрафними санкціями 420,00 грн.;

- № від 05.11.2013 р., яким
позивачеві зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на 68 864,00 грн. та нараховано
штрафні санкції у сумі 34 432,00 грн.;

- № від 05.11.2013 р., яким
позивачеві збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток на 1
102 300,00 грн.( де: 966 152,00 грн. основний
платіж, 483 076,00 грн.- сума штрафних
санкцій).

Позивач не погоджується та просить
скасувати податкові
повідомленнями-рішеннями №
від 05.11.2013 р., № від 05.11.2013 р.,
№ від 05.11.2013 р., а також податкове
повідомлення - рішення № від
05.11.2013 р. у частині збільшення грошового
зобов'язання з податку на прибуток на 203
686,00 грн. за основним зобов'язанням та
101844,00 грн. за штрафними санкціями.

Щодо правомірності винесення
податкового повідомлення-рішення №
від 05.11.2013 р. суд зазначає
наступне.

Підставою для прийняття
вказаного податкового
повідомлення-рішення став висновок
відповідача, викладений у Акті про
результати перевірки (а.с. 114), про
завищення позивачем суми податкового
кредиту у грудні 2012 на 4620 грн., що
призвело до завищення від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання і сумою податкового
кредиту за грудень 2012 на 4620 грн. та,
відповідно, завищення від'ємного
значення різниці поточного звітного
(податкового) періоду, яке
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду на суму 4620 грн.
Вказаного висновку
відповідач дійшов з посиланням на акт
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки Товариства з
обмеженою відповівдальністю "ТБ
"ІМПЕРАТИВ" () щодо
документального підтвердження
господарських відносин, із
постачальниками та покупцями їх
реальності та повноти відображення в
обліку за період з 01.01.2010 року по 31.12.2010
року, з 01.07.2012 по 31.12.2012» від 06.06.2013 року
№1053/22.2-04/33288502, отриманий відповідачем
листом від 25.06.2013 року №3872/7/22.2-14 від
Західної МДПІ м. Харкова Харківської
області ДПС, з якого вбачається, що ТОВ
ТБ "ІМПЕРАТИВ" має ознаки відсутності
факту реального вчинення
господарських операцій з
контрагентами. Серед
контрагентів-покупців ТОВ „ТБ
"ІМПЕРАТИВ", наведених в акті від 06.06.2013
року №1053/22.2-04/33288502, значиться АТ «Новий
Стиль». Як зазначено відповідачем у
Акті за результатами перевірки, серед
контрагентів-покупців ТОВ „ТБ
"ІМПЕРАТИВ", наведених в акті від 06.06.2013
року №1053/22.2-04/33288502 (далі акт № 1053),
значиться АТ «Новий Стиль». яким за
резултатами господарськиї операцій з
вказаним підприємством сформовано
витрати, які враховуються при
визначенні обєкту оподаткування.
Враховуючи висновок про ознаки
нереальності господарських операцій
ТОВ „ТБ "ІМПЕРАТИВ", відповідач дійшов
висновку про неможливість
встановлення зв'язку витрат,
понесених АТ «Новий Стиль» в частині
взаємовідносин з ТОВ „ТБ "ІМПЕРАТИВ", з
його фінансово-господарською
діяльністю. Обставиною, яка
підтверджує факт нереальності
господарських операцій між позивачем
та ТОВ "ТБ "ІМПЕРАТИВ" відповідач
зазначає те, що договір у письмовій
формі між позивачем та вказаним
контрагентом не укладався.
За
результатами дослідження документів
та пояснень, наданих позивачем у
підтвердження реальності
господарських операцій, здійснених
між ним та ТОВ „ТБ "ІМПЕРАТИВ" судом
встановлено наступне.

Постачальником були надані позивачеві
рахунки-фактури 07/12 (С) від 12.07.2012 р., №
07/23 (С) від 23.07.2012 р., № 08/23 (С) від 23.08.2012
р., № 10/02 (С) від 02.10.2012 р., № 10/17 (С) від
17.10.2012 р., № 10/25 (С) від 25.10.2012 р., № и19112/1
від 19.12.2012 р. У рахунках-фактурах був
погоджений строк оплати - відстрочення
платежу 45 днів з моменту поставки. За
видатковими накладними № 07/12 (С) від
12.07.2012 р. на суму 54 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%,
№ 07/23 (С) від 23.07.2012 р. на суму 54 000,00 грн.,
в т.ч. ПДВ 20%, № 0823 (С) від 23.08.2012 р. на суму
54 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 %, № 10/02 (С) від
02.10.2012 р. на суму 54 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20
%, № 10/17 (С) від 17.10.2012 р., в т.ч. ПДВ 20 %, №
10/25 (С) від 25.10.2012 р. на суму 54 000,00 грн., в
т.ч. ПДВ 20 %, № и19112/1 від 19.12.2012 р. на суму 54
000,00 грн. ТОВ «ТБ «ІМПЕРАТИВ» поставило
позивачеві сітку поліетиленову
безвузлову. Оплату за отриманий товар
позтивачем було здійснено платіжними
дорученнями: № 32482 ,№ 30361 № 37417 № 43807 №
46437 № 47634 № 52709. Перевезення товару
здійснювалося перевізником ПФ
«Автоспектр» ()
відповідно до договору перевезення
вантажів по Україні від 25.02.2012 № 777777, що
підтверджено товаро - транспортними
накладними № ДС від 12.07.2012 р., № ДС 25.07.2012
р., № ДС 28.08.2012 р., № 02/10 від 02.10.2012 р., №
17/10 від 17.10.2012 р., № 25/10 від 25.10.2012 р., № 19/11
від 19.11.2012 р.
На
підтвердження використання вказаного
товару у господарській діяльності
позивачем надано карти складського
обліку по складу 02-01-А05 Ц1 (т. 1 а.с.103-120).
Суд зауважує, що у Акті
про результати перевірки відповідач
також посилається на вищевказані
платіжні документи та документи, що
підтверджують транспортування товару,
тобто, факт оплати та перевезення
товару відповідачем не заперечується.
Також у Акті
про результати перевірки зазначено, що
позивачем для перевірки було надано
усі документи, на підставі яких
визначено суму податкового кредиту (т.1;
а.с. 74) та вказано, що у грудні 2012 року
суму у розмірі 4620,00 грн. позивачем було
віднесено до податкового кредиту на
підставі податкової накаладної № 55 від
27.12.2012 р. з відображенням її у
податковій декларації з ПДВ за грудень
2012 року ( т.1, а.с. 70, 66).
Суд зауважує, що Акт не містить
будь-яких зауважень відповідача
стосовно форми або змісту документів,
наданих позивачем.
Єдиною
підставою для висновку відповідача про
завищення позивачем податкового
кредиту за результатами господарських
операцій з ТОВ "ТБ ІМПЕРАТИВ" у Акті про
результати перевірки відповідачем
вказано висновок про неможливість
здійснення господарської діяльності
контрагентом позивача - ТОВ "ТВ
ІМПЕРАТИВ", викладений у акті № 1053 , що
складений іншим податкови органом.

Щодо відсутності
договору, укладеного між позивачем та
ТОВ «ТБ «ІМПЕРАТИВ» як єдиного
документу у письмовій, формі суд
зазначає, що надані позивачем
вищенаведені рахунки-фактури містять:
предмет договору, одиницю виміру та
кількість товару, ціну та вартість
товару; строки оплати.

Суд погоджується з доводами позивача
стосовно того, що укладення договору
шляхом направлення оферти (заявки на
електронну адресу постачальника) та
отримання акцепту (рахунку - фактури з
визначенням усіх суттєвих умов
поставки) не суперечить нормам
цивільного та господарського Кодексів
України, якими передбачається, що
договір укладається шляхом пропозиції
однієї сторони укласти договоір
(оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК
України). Договір може бути укладений у
будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми
договору не встановлені законом(ст.639
ЦК України). Відпровідно до ст. 640 ЦК
договір є укладеним з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття цієї пропозиції. Отже,
підтверджений первинними документами
факт отримання та оплати товару є
акцептом позивача на отриману від
постачальника оферту ( рахунку-фактури)
з пропозицію щодо постачання товару,
що свдчить про досягнення сторонами
домовленості з усіх суттєвих умов, а,
відповідно, про укладення договору у
письмовій формі шляхом обміну
документами. Враховуючи
вищенаведене, суд приходить до
висновку про те, що відсутність
укладеного між позивачем та ТОВ «ТБ
«ІМПЕРАТИВ» договору у письмовий
формі як єдиного документу, не є
підставою для висновку про відсутність
договірних взаємовідносин між
позивачем та ТОВ "«ТБ «ІМПЕРАТИВ» з
купівлі-продажу (постачання) товару.
Надаючи правову оцінку
встановленим обставинам, суд виходить
з положень таких норм права.

Як вбачається
з акту перевірки, та підтверджується
матеріалами справи, позивачем було
сформовано витрати на підставі
видаткових накладних ТОВ «ТБ
«ІМПЕРАТИВ» внаслідок відвантаження
на адресу позивача: сітку
поліетиленову безвузлову. Факт оплати
позивачем вказаного товару та
перевезення відповідачем не
заперечується (а.с. 67).
Щодо встановлення зв'язку понесених
витрат АТ «Новий Стиль» в частині
взаємовідносин з ТОВ «ТБ «ІМПЕРАТИВ» з
фінансово-господарською діяльністю АТ
«Новий Стиль» суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198
Податкового Кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.
Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).

Водночас,
згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу
України, податковий кредит звітного
періоду визначається, виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.
Водночас за відсутності
факту придбання товарів чи послуг або у
разі, якщо придбані товари чи послуги
не призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку, відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.
У пункті 198.6 статті 198
Податкового кодексу України зазначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.
Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).
Згідно
пункту 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.
Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Системний аналіз
вищенаведених норм права дає підстави
дійти до висновку про те, що для
отримання права на податковий кредит
із сум податку на додану вартість,
сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), платник ПДВ повинен
мати податкові накладні, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначений для використання
у власній господарській діяльності.

Для цілей встановлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг) і господарською діяльністю
платника податку позивачем надані та
досліджені в судовому засіданні
наступні документи: договір оренди №
130/2010 від 20.07.2010 р., укладений з АТ
«Елеватормлинмаш» щодо оренди
складських та виробничих приміщень,
картки складського обліку,
специфікації щодо норм використання
сітки безвузлової при виробництві
меблів, в якості пакувального
матеріалу, інші документи.
По
вищезазначеним накладним ПАТ «Новий
Стиль» сформовано витрати, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування (собівартість
реалізованої продукції) на загальну
суму 315 000,00 грн., в т.ч. в 3 кварталі 2012
року - 135 000,00 грн., у 4 кварталі 2012 року -
180 000,00 грн.
На
виконання ст. 201 Податкового кодексу
України постачальником було видано
позивачеві податкові накладні № 7 від
12.07.2012 р., № 17 від 23.07.2012 р., № 13 від 23.08.2012
р., № 1 від 02.10.2012 р., № 11 від 17.10.2012 р., № 18
від 25.10.2012 р. На
підставі домовленості між ТОВ «ТБ
«ІМПЕРАТИВ» та ПАТ «НОВИЙ СТИЛЬ» було
здійснене повернення частини товару у
кількості 77 000 м.п. на підставі
накладної № 27/12/2012 від 27.12.2012 р., що мало
наслідком коригування податкових
зобов'язань ТОВ «ТБ «ІМПЕРАТИВ» та,
відповідно, податкового кредиту ПАТ
«НОВИЙ СТИЛЬ» згідно з п. 192.1 ст. 192 ПКУ.
Так, на підставі розрахунку №53 від
27.12.2012 р. було здійснене коригування
кількісних та вартісних показників до
податкової накладної №16 від 19.11.2012 р. та
виписана податкова накладна №55 від
27.12.2012 р., що стала підставою для
коригування податкового кредиту,
результат такого перерахунку був
відображений у податковій декларації
грудня 2012 року, а саме: до податкового
кредиту грудня 2012 року було віднесено
4620,00 грн.
Щодо
правомірності податкового
повідомленння-рішення № № 2, яким
позивачеві зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на 68864,00 грн. та
нараховано штрафні санкції у сумі 34
432,00 грн. суд зазначає наступне.
Підставою для прийняття відповідачем
вказаного податкового
повідомлення-рішення став висновок
відповідача у Акті про результати
перевірки про завищення позивачем
суми бюджетного відшкодування на 68 864,00
грн. Такого висновку відповідач
дійшов, встановивши, що
взаємовідносини АТ «Новий Стиль» з ТОВ
«Янтарь», ТОВ "Абріс центр", ТОВ
«ГАРМОНІЯ-ТЕХНОФІЛЬТР», ТОВ «Крафт
Електрик», ПП Інформаційно - технічний
центр «Комтест», ТОВ «Альфа - Вест ЛТД»,
ТОВ «ТБ «ІМПЕРАТИВ», ТОВ
«Енергообладнання», за результатами
яких було сформовано суму податкового
кредиту, не пов'язані господарською
діяльністю позивача. У свою чергу
такого висновку відповідач дійшов,
використовуючи висновки, що містяться
у інших актах перевірки, складених
іншими податковими органами стосовно
вищевказаних контрагентів позивача (
акт від 03.06.2013 р. Бережанської МДПІ
Тернопільської області ДПС; акт від
24.04.2013 р. Основ'янської МДПІ м.Харкова
Харківської області ДПС ; акт від 01.04.2012
р. ДПІ у Ленінському районі м.
Дніпропетровська; акт від 06.06.2013 ДПІ у
Кіровському районі м.
Дніпропетровська; акт від 29.04.2013 р. ДПІ у
Ленінському районі м.Запоріжжя; акт
від 08.04.2013 р. Індустріальної МДПІ м.
Харкова; акт від 06.06.2013 р. Західної МДПІ
м. Харкова Хаківської області; акт
від16.04.2013 р. Ірпінської ОДПІ Київської
області ДПС). За
результатами дослідження документів
та пояснень, наданих позивачем для
підтвердження реальності
господарських операцій, здійснених між
ним та вищевказаними контрагентами,
судом встановлено наступне.
На
підставі податкової накладної № 54 від
02.04.2012 р. , виданої постачальником ТОВ
"Альфа-Вест ЛТД" позиваченм було
сформовано податковий кредит у сумі
1248,00 грн. Право на його формування
підтверджене позивачем наданими
копіями документів: договору поставки
№ 110876 від 19.01.2011 р.; платіжного
доручення, видаткової накладної, а
також документами, що підтверджують
використання придбаного товару (клапан
ПГ 66-32 М, пневморозподілювач, глушник до
пневморозподілювача та інш.) у
господарській діяльності позивача :
акти списання, наряди-замовлення,
картки складського обліку (т.3, а.с. 52-206).

На підставі податкових накладних №№
69 та 94 позивачем сформовано податковий
кредит у сумі 1074,00 грн. за результатами
господарських операцій з ТОВ "Крафт
Електрик". Право на його формування
підтверджене позивачем такими
документами: платіжними дорученнями
про передплату за товар; видатковими
накладними, рахунками на оплату; а
також документами, що підтверджують
використання придбаного товару
позивачем у господарській діяльності,
а саме: актами списання,
нарядами-засмовленнями, картками
складського обліку ( т.1, а.с. 138-169).

На підставі податкових накладних
№№ 139, 174, 176 позивачем сформовано
податковий кредит у сумі 1626,00 грн. за
результатами господарських операцій з
ТОВ "Альфа-Вест ЛТД". Право на його
формування підтверджене позивачем
такими документами: договором поставки
№ 110876 від 19.01.2011 р., платіжними
дорученнями про передплату за товар;
видатковими накладними, а також
документами, що підтверджують
використання придбаного товару
позивачем у господарській діяльності,
а саме: актами списання,
нарядами-замовленнями, картками
складського обліку (т.3,а.с. 52).
На підставі податкових
накладних №№ 1,7,11,17,19 позивачем
сформовано податковий кредит у сумі
45000,00 грн. за результатами
господарських операцій з ТОВ "ТБ
"ІМПЕРАТИВ". Право на його формування
підтверджене позивачем такими
документами: рахунками-фактури,
платіжними дорученнями про оплату за
товар; видатковими
накладними,документами щодо
транспортування ( договір,
товарно-транспортні накладні а також
документами, що підтверджують
використання придбаного товару
позивачем у господарській діяльності,
а саме: картками складського обліку (т 2,
а.с. 60-130). На
підставі податкової накладної №4
позивачем сформовано податковий
кредит у сумі 7200,00 грн. за результатами
господарських операцій з ПП
"Інформаційно-технічний центр
"Комтест". Право на його формування
підтверджене позивачем такими
документами: рахунками на оплату,
платіжними дорученнями, видатковими
накладними (т.1, а.с. 129-137). На
підставі податкових накладних № 28, 64
140 позивачем сформовано податковий
кредит у сумі 936,40 грн. за результатами
господарських операцій з ТОВ "Абріс
центр". Право на його формування
підтверджене позивачем такими
документами: договором поставки № 32
від 09.02.2012 р. рахунками-фактури,
видатковими накладними, платіжними
дорученнями про передплату за товар
(завіса), договором про перевезення
вантажів, товарно-транспортними
накладними, а також документами, що
підтверджують використання товару
позивачем у господарській діяльності,
а саме: прибутковим ордером, карткою
складського обліку (т. 2, а.с. 133-172 ).

На підставі податкової
накладної № 2, 27 позивачем сформовано
податковий кредит у сумі 700,00 грн. за
результатами господарських операцій з
ТОВ "ГАРМОНІЯ-ТЕХНОФІЛЬТР". Право на
його формування підтверджене
позивачем такими документами:
рахунками-фактури, видатковими
накладними, платіжними дорученнями про
оплату товару (фільтр-мішок),
товарно-транспортними накладними
(експрес доставка за рахунок
відправника - "Нова пошта), прибутковим
ордером, картками складського облікуё
актами списання товаро-матеріальних
цінностей, наряд-заказами (т 2, а.с. 1-59 ).
На підставі
податкової накладної № 18 від 17.07.2012 р.
позивачем сформовано податковий
кредит у сумі 1530,00 грн. за результатами
господарських операцій з ТОВ "Янтарь".
Право на його формування підтверджене
позивачем такими документами:
рахунками-фактури, видатковими
накладними, платіжними дорученнями про
передплату за товар (борошно житнє
обдирне), договором на перевезення
вантажів,товарно-транспортними
накладними, прибутковим ордером,
картками складського обліку (т.3, а.с.1-51).
На підставі
податкової накладної № 1156 позивачем
сформовано податковий кредит у сумі
1933,33 грн. за результатами господарських
операцій з ТОВ "Енергообладнання".
Стосовно права на його формування
представником позивача надано
письмові пояснення ( а.с. 53) з посиланням
на додані до них копії відповідних
документів, які представником
відповідача не спростовано.

Суд зазначає, що відповідачем
у Акті про результати перевірки
зазначено про наявність у позивача
податкових накладних, на підставі яких
останнім сформовано суми податкового
кредиту, а також зазначено, що
позивачем надано до перевірки усі
первинні документи, на підставі яких
здійснювалось визначення податкового
кредиту. Будь-які зауваження щодо форми
та/або змісту податкових накладних
та/або інших документів, наданих
позивачем до перевірки, у Акті
відсутні.
Єдиною підставою для
висновку про завищення позивачем суми
бюджетного відшкодування на суму 68 864,00
грн. та нарахування штрафних санкцій у
сумі 34432,00 грн. відповідачем зазначено
висновки інших податкових органів у
вищевказханих актах перевірки.

Щодо
правомірності винесення податкового
повідомлення-рішення № від 05.11.2013
р., яким позивачеві збільшено суму
податкового зобовязання з податку на
додану вартість на 1260,00 грн. (де: 840,00
грн.- сума основного платежу; 420,00 грн.-
сума нарахованих штрафних санкцій) суд
зазначає наступне.
Таке рішення
прийняте відповідачем з посиланням на
висновки іншого податкового органу про
нереальність господарської діяльності
ТОВ "Альфа-Вест ЛТД", викладені у акті
"Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Альфа-Вест ЛТД",
що, на думку відповідача, свідчить про
безпідставне формування позивачем
податкового кредиту на підставі
податкової накладної № 202 від 15.08.2012 р.,
наданої постачальником ТОВ "Альфа-Вест
ЛТД"(т.1, а.с. 70).

На підтвердження реальності
господарської операції, за
результатами якої позивачем
сформовано податковий кредит на
підставі наданої постачальником - ТОВ
"Альфа-Вест ЛТД"- податкової накладної
№ 202 позивачем надано первинні
документи, перелік яких наведений
позивачем у таблиці (т.3, а.с.52) , а
документи містяться у матеріалах
справи ( т.3,а.с. 53-206).

Суд зазначає, що Акт не
містить зауважень щодо форми та/або
змісту податкової накладної, на
підставі якої позивачем сформовано
податковий кредит. Також у Акті
відсутні зауваження щодо форми та/або
змісту інших первинних документів,
якими було оформлено господарські
операції між позивачем та вказаним
контрагентом. (т.1,а.с.44).
Щодо правомірності винесення
податкового повідомлення-рішення
№ від 05.11.2013 р., яким позивачеві
збільшено суму податкового
зобовязання з податку на прибуток на 1
102 300,00 грн. (де : 966 152,00 грн.- основний
платіж; 483076,00 грн.- штрафні санкції) суд
зазначає наступне.

Вказане податкове
повідомлення-рішення оскаржується
позивачем частково, а саме: в частині
збільшення позивачеві податку на
прибуток на 124 777,00 грн. за результатами
отримання позивачем послуг зі
страхування у ТДВ "Велика страхова
компанія"; в частині збільшення суми
податку на прибуток на 78909,00 грн. за
результатами господарської діяльності
позивача з контрагентами ТОВ "Янтарь",
ТОВ "Абрис центр", ТОВ
"ГАРМОНІЯ-ТЕХНОФІЛЬТР", ТОВ "Крафт
Електрик", ПП "Інформаційно-технічний
центр "Комтест", ТОВ "Альфа-Вест ЛТД", ТОВ
"ТБ "Імператив" та в частині нарахованих
штрафних санкцій у сумі 101844,00 грн. У
іншій частині позивач погоджується з
рішенням відповідача про збільшення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток та сумою нарахованих
штрафних санкцій. Щодо висновку
відповідача про безпідставне
завищення позивачем суми витрат на
594175,00 грн . у зв'язку з оплатою послуги
страхування фінансових ризиків за
договором поставки № 4371/80/10 від 05.10.2010 р.
судом встановлено наступне.
Як зазначається у Акті про
результати перевірки (т. 1, а.с. 55,56), а
також підтверджено наданими позивачем
копіями первинних документів (т.4,
а.с.2-30), між позивачем та страховою
компанією - Товариство з додатковою
відповідальністю "Велика страхова
компанія" - було укладено договір
добровільного страхування фінансових
ризиків № ФР-ЕК/m60.12-0001 від 02.05.2012 р.
Предметом страхування визначено
майнові інтереси Страхувальника за
договором поставки №4371/80/10 від 05.10.2010 р.,
укладеним між АТ «Новий Стиль» та ТОВ
«Епіцентр К». Страховим випадком,
відповідно до договору страхування, є
фактичне невиконання чи неналежне
виконання контрагентом своїх
договірних зобов'язань перед
страхувальником у порядку та у строки,
передбачені угодою , яке призвело до
повної чи часткової втрати доходу чи
прибутку страхувальника внаслідок
недотримання умов та строків виконання
контрагентом фінансових зобов'язань за
угодою. Фінансовим зобов'язанням за
вказаним договором постачання є
зобов'язання здійснити оплату за
поставлений постачальником (позивачем)
товар після його реалізації
споживачам. Страхову суму за договором
страхування визначено у розмірі 7 335 498,77
грн. Страховий платіж становить 594 175,40
грн., суму якого сплачено позивачем
платіжним дорученням № 33385 від 31.08.2012 р.

Як встановлено
судом, підставою для висновку
відповідача про завищення позивачем
витрат на суму 594 175,40 грн. стали
висновки, викладені у Акті від 09.08.2013
року № 210/26-55-22-02/37045707, складеному ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві, про результати планової виїзної
перевірки Товариства з додатковою
відповідальністю «Велика страхова
компанія» (код за ) про те, що
«Договори, укладені ТДВ "Велика
страхова компанія" суперечать нормам
Цивільного кодексу, та не спрямовані на
реальне настання правових наслідків.
Таким чином, проведення операцій зі
страхування не є операціями зі
страхування, а є такими, що несуть
нелегітимний характер та створюють
вигоду для третіх осіб». Посилаючись на
вказані висновки, відповідач зазначив,
що неможливо встановити зв'язок
понесених позивачем витрат по сплаті
страхового платежу у сумі 594 175,40 грн. за
договором страхування з господарською
діяльністю позивача.
Суд зауважує, що у Акті про результати
перевірки відповідачем наведено
перелік первинних документів, які було
надано почивачем для перевірки
(договір страхування, заява на
страхування, акт приймання-передачі,
платіжне доручення, договір поставки,
виписки по банківському рахунку, і
т.інш - т.1, а.с.55). Будь-які зауваження
щодо форми та/або змісту вказаних
документів відсутні.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам, суд виходить з положень
підпункту 140.1.6. п. 140.1 ст. 140 ПК України,
яким передбачається, що при визначенні
об'єкта оподаткування враховуються
такі витрати подвійного призначення:
будь-які витрати із страхування,
зокрема, фінансових, кредитних та інших
ризиків платника податку, пов'язаних із
провадженням ним господарської
діяльності, в межах звичайної ціни
страхового тарифу відповідного виду
страхування, що діє на момент укладення
такого страхового договору, за
винятком страхування життя, здоров'я
або інших ризиків, пов'язаних з
діяльністю фізичних осіб, що
перебувають у трудових відносинах з
платником податку, обов'язковість
якого не передбачена законодавством,
або будь-яких витрат із страхування
сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Аналіз наведеної правової
норми дає можливість виокремити
критерії витрат із страхування
фінансових ризиків, дотримання яких є
необхідним для наявності у платника
податків права на віднесення таких
витрат до складу валових, а саме:
страхування фінансових ризиків
повинно бути пов'язано із провадженням
господарської діяльності платника
податку; розмір понесених відповідних
витрат повинен бути в межах звичайної
ціни страхового тарифу відповідного
виду страхування, що діє на момент
укладення такого страхового договору.

За наявності
усіх вищенаведених первинних
документів, а також враховуючи те, що
предметом страхування у вказаному
договорі є саме фінансові ризики,
пов'язані із провадженням АТ «Новий
Стиль» власної господарської
діяльності (в частині здійснення
господарських операцій з поставки
товарів ТОВ «Епіцентр К» за договором
поставки №4371/80/10 від 05.10.2010, укладеним
між АТ «Новий Стиль» та ТОВ «Епіцентр
К»), суд приходить до висновку про те, що
позивач у відповідності до приписів пп.
140.1.6. п. 140.1 ст. 140 ПК України мав право на
включення витрат із страхування
фінансових ризиків за договором
страхування до складу валових витрат і,
відповідно, враховувати останні при
визначенні об'єкту оподаткування
податку на прибуток.
Суд відхиляє
доводи податкового органу стосовно
відсутності у позивача підстав для
віднесення витрат по сплаті
страхового платежу саме до «Витрати на
збут» (рядок 06.2 Декларації «Витрати на
збут»), оскільки відповідно до пп. 138.10.3
п.138.10 ст.138 Податкового кодексу України
до складу витрат, у числі інших,
включаються інші витрати, пов'язані зі
збутом товарів, виконанням робіт,
наданням послуг ( п.п "з").
Витрати Позивача по сплаті
страхового платежу безпосередньо
пов'язані зі збутом товару (тобто є
витратами на збут) та правомірно
віднесені позивачем до Витрат на збут
(п.п.п. «з» пп. 138.10.3 п.138.10 ст.138
Податкового кодексу України).
Посилання
податкового органу на те, що витрати АТ
«Новий Стиль» на страхування
фінансових ризиків позбавлені
розумної економічної причини, ділової
мети, суд не приймає до уваги, оскільки
відповідачем не надано правового
обг'рунтування вказаної позиції. Також
позивач не може бути позбавлений права
на віднесення до складу витрат суми
страхового платежу за тих підстав, що
його розмір необґрунтований з
економічної точки зору, а також у
зв'язку з тим, що страхові випадки не
настали і позивач не отримав
страхового відшкодування, оскільки пп.
140.1.6. п. 140.1 ст.140 ПК України не ставить
право платника податку на врахування
при визначенні об'єкту оподаткування
витрат на страхування фінансових
ризиків у залежність від порядку
визначення та розміру страхових сум за
договорами страхування фінансових
ризиків, а також від отримання чи
неотримання страхового відшкодування.

Натомість
пунктом 140.5. ст. 140 ПК України
встановлено, що установлення
додаткових обмежень щодо складу витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені в цьому розділі, не
дозволяється.

Суд не може погодитись з твердженням
відповідача стосовно того, що
порушенням є ненадання позивачем
страхового свідоцтва (полісу,
сертифіката), оскільки відповідно до
ст. 981 Цивільного кодексу України,
договір страхування може укладатись
шляхом видачі страховиком
страхувальникові страхового свідоцтва
(поліса, сертифіката), тобто у спрощений
порядок. Враховуючи, що позивачем було
укладено договір страхування шляхом
підписання договору у простій
письмовій формі, можливість та
необхідність застосування спрощеного
порядку (видачі полісу, свідоцтва)
виключається.
Суд зазначає, що позивач
надав пояснення щодо обґрунтованості
розміру страхового платежу, виходячи з
розміру дебіторської заборгованості
ТОВ „Епіцентр К", на момент підписання
договору страхування та встановленого
страхового тарифу 8% від страхової суми
та безумовної франшизи 3% від страхової
суми. Відповідо до ч. 4 ст. 9 Закону
України «Про страхування» визначення
страхової суми у договорі - це право і
компетенція сторін у правовідносинах
страхування. Також представником
позивача надано платіжні доручення на
загальну суму 12 694 598,00 грн., якими
підтверджено реальність розрахунків
за договором постачання, що підлягав
страхуванню.
Представником відповідача у
судовому засіданні доводи
представника позивача не спростовано.

Окремо суд вважає за необхідне
підкреслити, що за результатами
розгляду скарги керівника ТДВ "Велика
страхова компанія" до Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
оскарження податкових
повідомлень-рішень, винесених на
підставі акту від 09.08.2013 року №
210/26-55-22-02/37045707, останнім прийняте
Рішення від 05.11.2013 р.( т.4, а.с.16-24), у якому
з посиланням на норми чинного
законодавства зазначено, що акті
перевірки не доведено, що операції зі
страхування є нелегітимними та
створюють вигоду для третіх осіб.
Договори, укладені ТДВ " Велика
страхова компанія" не суперечать
нормам чинного законодавства України.

Отже, висновок,
який став підставою відповідачеві для
визнання витрат позивача на оплату
страхового платежу у сумі 594 175,40 грн.
такими, що не пов'язані з господарською
діяльністю, а, відповідно, і для
збільшення податкового зобов'язання з
податку на прибуток, скасований вищим
податковим органом.
Враховуючи
викладене, суд приходить до висновку
про те, що у відповідача відсутні
правові підстави для збільшення
позивачеві податкового зобовязання з
податку на прибуток на суму 124 777,00 грн. у
звязку із завищенням витрат на суму 594
175,40 грн. з підстав, визначених у Акті
про результати перевірки.
Щодо
правомірності висновку відповідача
про завищення прозивачем витрат на
суму 375 759,00 грн. за результатами
господарских операвцій з ТОВ "Янтарь",
ТОВ "Абрис центр", ТОВ
"ГАРМОНІЯ-ТЕХНОФІЛЬТР", ТОВ "Крафт
Електрик", ПП "Інформаційнео-технічний
центр "Комтест", ТОВ "Альфа-Вест ЛТД", ТОВ
"ТБ "Імператив" та відповідного
завищення податкового зобовязання з
податку на прибуток на суму 78 909,00 грн.
суд зазначає наступне. Вказаного
висновку відповідач дійшов,
посилаючись на висновки, викладені у
Актах перевірки, довідках, актах "Про
неможливість здійснення зустрічної
звірки", які полягають у тому, що
господарська діяльність вказаних
підприємств - контрагентів позивача
визнається такою, що має ознаки
нереальності. При цьому суд зазначає,
що у Акті про результати перевірки
відповідачем вказано, що під час
перевірки позивачем було надано усі
документи за період, що перевірявся,
для визначення скоригованих валових
витрат та витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування (т.1,
а.с. 59).
За
результатами дослідження документів,
наданих позивачем для підтвердження
реальності господарсьтких операцій,
здійснених між ним та вищевказаними
контрагентами, судом встановлено
наступне.
Щодо
господарських операцій позивача з ТОВ
«Янтарь» (), суд зазначає
наступне.
За
видатковими накладними РН-310571 від
19.07.2012 р. на суму 4590,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 %
та РН-310572 від 19.07.2012 р. 4590,00 грн., в т.ч.
ПДВ 20 % ТОВ «Янтарь» поставило позивачу
товар, на загальну суму 9180,00 грн., в т.ч.
ПДВ 20 % 1530,00 грн. Постачальником було
надано рахунок - фактуру СФ-3105.8 від
16.07.2012. Оплата за отриманий товар була
здійснена АТ «Новий Стиль» відповідно
до платіжного доручення № 16097 від 17.07.2012
на суму 9180,00 грн. Перевезення
придбаного товару здійснювалося
автопідприємством ПФ «Автоспектр» () за рахунок АТ «Новий
Стиль», відповідно до договору
перевезення вантажів по Україні від
25.02.2012 №777777 та згідно товаро -
транспортних накладних № б/н від 19.07.2012
р. та № б/н від 19.07.2012 р.
Для цілей встановлення зв'язку між
фактом придбання товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку позивачем надані та досліджені
в судовому засіданні: договір оренди №
2009/177/1 від 01.10.2009 р., укладений з АТ
«Елеватормлинмаш» щодо оренди
складських та виробничих приміщень,
картки складського обліку,
специфікації щодо норм використання
придбаного борошна житнього обдирного
при виробництві меблів в якості
матеріалу, що скріплює (склеює) деталі
меблів з деревини, інші документи.

На
підставі вищезазначених накладних АТ
«Новий Стиль» сформовано витрати, що
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування (собівартість
реалізованої продукції) на загальну
суму 7650,00 грн., в т.ч. в 3 кварталі 2012 року
- 7650,00 грн. На
виконання ст. 201 Податкового кодексу
України постачальником було видано
позивачеві податкову накладну № 18 від
17.07.2012 р.
Щодо господарських
операцій позивача з ТОВ "Абріс центр"
(), судом встановлено
наступне.
Як вбачається з
акту перевірки, та підтверджується
матеріалами справи позивачем було
сформовано витрати на підставі
видаткових накладних ТОВ «Абріс
центр» внаслідок відвантаження на
адресу позивача: Завіса LinkenSystem A для ал.
Проф 110+ ЗАГЛ (петля накладна).

Між позивачем
та ТОВ «Абріс центр» було укладено було
укладено договір поставки товару № 32
від 09.02.2012 р. За видатковими накладними
№ 1713 від 05.10.2012 р. на суму 1 123,68 грн, в т.ч.
ПДВ 20 %, № 1836 від 22.10.2012 р. на суму 2 247,36
грн., в т.ч. ПДВ 20 %, № 1992 від 09.11.2012 р. на
суму 2 247,36 грн., в т.ч. ПДВ 20% ТОВ «Абріс
центр» поставило позивачу товар на
загальну суму 5618,40 грн., в т.ч. ПДВ 20 %.
Оплату отриманого товару було
здійснено АТ «Новий Стиль» відповідно
до платіжних доручень: № 38473 від 03.10.2012
на суму 1123,68 грн., № 41622 від 19.10.2012 на суму
2247,36 грн., № 4931 від 08.11.2012 на суму 2247,36
грн., на підставі рахунків-фактур № 2324
від 01.10.2012 р., № 2445 від 10.10.2012 р., № 2748 від
06.11.2012 р.
Для цілей
встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку позивачем надані та досліджені
в судовому засіданні: договір оренди
укладений з АТ «Елеватормлинмаш» щодо
оренди складських та виробничих
приміщень: № 268012 від 01.10.2012 р., договір
перевезення вантажів по Україні № 777777
від 25.02.2012 р., укладений з ПФ
«Автоспектр» та договір перевезення
вантажів по Україні від 14.09.2011 з ФОП
ОСОБА_3 (товаро - транспортні накладні №
ДС від 05.10.2012 р., від 22.10.2012 р., 09.11.2012 р.),
картки складського обліку за
відповідний період, специфікації щодо
норм використання придбаної петлі
накладної при виробництві меблів, інші
документи.
На підставі
вищезазначених накладних АТ «Новий
Стиль» сформовано витрати, що
враховуються при визначенні об'єкту
оподаткування (собівартість
реалізованої продукції) на загальну
суму 4682 грн., в т.ч. в 4 кварталі 2012 року -
4682,00 грн. На
виконання ст. 201 Податкового кодексу
України постачальником було видано
позивачеві податкові накладні № № 28
від 03.10.2012 р., 140 від 19.10.2012 р., 08.11.2012 р.
Щодо господарських операцій
позивача з ТОВ «ГАРМОНІЯ-ТЕХНОФІЛЬТР»
(), суд зазначає
наступне.
Як вбачається з акту
перевірки та підтверджується
матеріалами справи, позивачем було
сформовано витрати на підставі
видаткових накладних ТОВ
«ГАРМОНІЯ-ТЕХНОФІЛЬТР» внаслідок
відвантаження на адресу позивача:
фільтр - мішки D - 430, 530, 630, L - 1300 мм. За
видатковими накладними РН-00463 від 08.10.2012
р. на суму 2736,00 грн., в т.ч. НДС 20 % та РН-0111
від 05.12.2012 р. на суму 1 464,00 грн. ТОВ
«ГАРМОНІЯ-ТЕХНОФІЛЬТР» поставило
позивачу фільтр - мішки, на загальну
суму 4200,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 %. Оплата за
отриманий товар була здійснена АТ
«Новий Стиль» відповідно до платіжних
доручень: № 38053 від 01.10.2012 на суму 2736,00
грн., № 48322 від 26.11.2012 на суму 1464,36 грн., на
підставі рахунків - фактур СФ - 1361 від
26.09.2012 р. та СФ-1425 від 19.11.2012 р., що були
надані Постачальником. Перевезення
товару здійснювалося експрес -
доставкою ТОВ «НОВА ПОШТА», товаро -
транспортні накладні № 8406 від
09.10.212 р., № 7466 від 04.12.2012 р. Доставка
здійснювалась за рахунок відправника
товару.

Для цілей встановлення зв'язку між
фактом придбання товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку позивачем надані та досліджені
в судовому засіданні: договір оренди №
268012 від 01.10.2012 р., укладений з АТ
«Елеватормлинмаш» щодо оренди
складських та виробничих приміщень,
картки складського обліку, договір
оренди № 01/10 -03НС від 01.10.2003 р., за яким
орендується установка фільтруюча
(аспіраційна), інші документи.

На підставі вищезазначених
накладних АТ «Новий Стиль» сформовано
витрати, що враховуються при
визначенні об'єкту оподаткування
(собівартість реалізованої продукції)
на загальну суму 3500,00 грн., в т.ч. в 4
кварталі 2012 року - 3500,00 грн.
На виконання ст. 201
Податкового кодексу України
постачальником було видано позивачеві
податкові накладні № 2 від 01.10.2012 р., №
27 від 26.11.2012 р.
Щодо господарських операцій позивача
з ТОВ «Крафт Електрик» (), суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту перевірки
та підтверджується матеріалами справи,
позивачем було сформовано витрати на
підставі видаткових накладних ТОВ
«Крафт Електрик» внаслідок
відвантаження на адресу позивача:
фторопласт стрижень 20 мм та
текстолітовий стрижень 25 мм
(ізоляційний матеріал).

За видатковими накладними РН-0000639 від
03.08.2012 р. на суму 426,00 грн. та № РН-0000640
від 03.08.2012 р. на 6017,51 грн., на загальну
суму 6443,51 в т.ч. ПДВ 20 %. Постачальником
було надано рахунки - фактури № СФ-0000736
від 16.07.2012 р. та СФ-0000706 від 09.07.2012 р.
Оплата за отриманий товар була
здійснена АТ «Новий Стиль» відповідно
до платіжних доручень: № 16493 від 19.07.2012
на суму 426,00 грн., № 18260 від 27.07.2012 на суму
6017,51 грн. Перевезення товару
здійснювалося експрес - доставкою - ПП
«Нічний експрес» () та
згідно з товаро - транспортними
накладними (вантажними деклараціями) №
8305556 та № 8305556.. Доставка здійснювалась
за рахунок відправника товару. Для
цілей встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку позивачем надані та досліджені
в судовому засіданні: договір оренди
130/2010 від 20.07.2010 р., укладений з АТ
«Елеватормлинмаш» щодо оренди
складських та виробничих приміщень,
картки складського обліку,
Специфікації щодо виробництва
прес-форми середньої при виготовленні
якої використовується текстолітовий
(фторопластовий) стрижень, ізоляційний
матеріал, інші документи.

На підставі
вищезазначених накладних АТ «Новий
Стиль» сформовано витрати, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування (собівартість
реалізованої продукції) на загальну
суму 5370,00 грн., в т.ч. в 3 кварталі 2012 року
- 5370,00 грн. На
виконання ст. 201 Податкового кодексу
України постачальником було видано
позивачеві податкові накладні № 69
від 19.07.2012 р., № 94 від 27.07.2012 р.
Щодо господарських
операцій позивача з ПП Інформаційно -
технічний центр «Комтест» (), судом встановлено наступне.
Як
вбачається з акту перевірки та
підтверджується матеріалами справи,
позивачем було сформовано витрати на
підставі видаткових накладних ПП ІТЦ
«Комтест» внаслідок відвантаження на
адресу позивача: Карта SIP 100, 20.
За
видатковими накладними РН-0000053 від
08.08.2012 на суму 4320,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 % та
РН-0000064 12.09.2012 р. на суму 4968,00 грн., в т.ч.
ПДВ 20 %. Постачальником було надано
рахунок - фактуру СФ-0000102 від 06.09.2012 р. та
СФ-000088 від 07.08.2012 р. Оплата за отриманий
товар була здійснена АТ «Новий Стиль»
відповідно до платіжних доручень: № 19909
від 08.08.2012 на суму 4320,00 грн., № 34292 від
07.09.2012 на суму 4968,00 грн. Для цілей
встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку позивачем надані наступні
письмові пояснення: у зазначеного
постачальника придбались картки
поповнення зв'язку для забезпечення
співробітників позивача можливістю
здійснювати міжнародні дзвінкі під час
відряджень до інших країн. На
підставі вищезазначених накладних АТ
«Новий Стиль» сформовано витрати, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування (собівартість
реалізованої продукції) на загальну
суму 7740,00 грн., в т.ч. в 3 кварталі 2012 року
- 7740,00 грн. На виконання
ст. 201 Податкового кодексу України
постачальником було видано позивачеві
податкові накладні № 4 від 07.09.2012 р., №
4 від 08.08.2012 р.
Щодо господарських операцій позивача з
ТОВ «Альфа - Вест ЛТД» (),
судом встановлено наступне.

Як вбачається з акту перевірки, та
підтверджується матеріалами справи
позивачем було сформовано витрати на
підставі видаткових накладних ТОВ
«Альфа - Вест ЛТД» внаслідок
відвантаження на адресу позивача:
Клапан ПГ, гідророзподілювач,
пнеморозподілювачі, глушники до
пнеморозподілювачів, насос НПл.
Між ТОВ «Альфа
- Вест ЛТД» та ПАТ «Новий Стиль» було
укладено договір поставки товару № 110876
від 19.01.2011 р. та Додаткову угоду № 1 від
29.12.2011 р. За видатковими накладними № 45
від 04.04.2012 р. на суму 1248,00 грн., в т.ч. ПДВ
20 %, № 107 від 31.05.2012 р. на суму 4 080,00 грн., в
т.ч. ПДВ 20 %, № 128 від 13.06.2012 р. на суму 4176,00
грн., в т.ч. ПДВ 20 %, № 123 від 11.06.2012 р. на
суму 720,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 %, № 108 від
31.05.2012 р. на суму 4176,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 %, №
163 від 18.07.2012 р. на суму 1 800,00 грн., в т.ч.
ПДВ 20 %, № 166 від 23.07.2012 р. на суму 3780,00
грн., в т.ч. ПДВ 20 %, № 187 від 14.08.2012 р. на
суму 1560,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 %, № 194 від
20.08.2012 р. на суму 5040,00 грн., в т.ч. ПДВ 20 %.
позщивачем булот отримано товар (
клапан, пневморозподілювачі, глушники
та інші) Постачальником були надані
рахунки - фактури № 88 від 27.03.2012 р., № 185
від 25.05.2012 р., № 139 від 11.05.2012 р., № 147 від
14.05.2012 р., № 204 від 05.06.2012 р., № 240 від 22.06.2012
р., № 268 від 12.07.2012 р., № 306 від 03.08.2012 р., №
312 від 10.08.2012 р. Перевезення товару
здійснювалося АТ «Новий Стиль»,
умовами договору поставки
передбачений самовивіз товару (товаро -
транспортні накладні № Р45 від 04.04.2012 р.,
№ Р107 від 01.06.2012 р., Р128 від 21.06.2012 р., № Р123
від 11.06.2012 р., № Р108 від 14.06.2012 р., № Р163
від 24.07.2012 р., № Р166 від 23.07.2012 р., № Р187 від
14.08.2012 р., Р194 від 23.08.2012 р.

Оплата за отриманий товар була
здійснена АТ «Новий Стиль» відповідно
до платіжних доручень: № 4910 від 02.04.2012
на суму 1248,00 грн., № 8233 від 28.05.2012 на суму
4896,00 грн., № 8523 від 29.05.2012 на суму 4080,00
грн., № 10127 від 11.06.2012 на суму 4176,00 грн., №
13372 від 02.07.2012 на суму 1800,00 грн., № 16507 від
19.07.2012 на суму 3780,00 грн., № 30754 від 13.08.2012
на суму 1560,00 грн., № 31212 від 15.08.2012 на суму
5040,00 грн.

Для цілей встановлення зв'язку між
фактом придбання товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку позивачем надані та досліджені
у судовому засіданні наступні
документи: договори оренди укладені з
АТ «Елеватормлинмаш» щодо оренди
складських та виробничих приміщень: №
321/2010 від 30.12.2010 р., № 130/2010 від 20.07.2010 р., №
2009/177/1 від 01.10.2009 р., № 193013 від 01.06.2013 р.,
картки складського обліку за
відповідний період, Договори оренди
обладнання № 01/10-03НС від 01.10.03 р. №
01/07-11НС від 01.07.11 р., № 01/03-09 НС від 01.03.09 р.,
з ТОВ «Меблі Офіс Дизайн», інші
документи.

На підставі вищезазначених
накладних АТ «Новий Стиль» сформовано
витрати, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
(собівартість реалізованої продукції)
на загальну суму 22150,00 грн., в т.ч. в 2
кварталі 2012 року - 12 000,00 грн., в 3
кварталі 2012 року - 10 150,00 грн.

На виконання ст. 201
Податкового кодексу України
постачальником було видано позивачеві
податкові накладні № 54 від 02.04.2012 р., №
121 від 29.05.2012 р., № 119 від 28.05.2012 р., № 120 від
28.05.2012 р., № 139 від 11.06.2012 р., № 176 від 02.07.2012
р., № 174 від 19.07.2012 р., № 197 від 13.08.2012 р., №
202 від 15.08.2012 р.
Щодо господарських операцій
позивача з ТОВ «Енергообладнання» (код
за ), суд зазначає наступне.

Як вбачається з акту
перевірки, та підтверджується
матеріалами справи позивачем було
сформовано витрати на підставі
видаткових накладних ТОВ
«Енергообладнання» внаслідок
відвантаження на адресу позивача
Електродвигуна MTF 112-6 5 кВт/1000об/хв.
Щодо встановлення зв'язку
понесених витрат ПАТ «Новий Стиль» в
частині взаємовідносин з ТОВ
«Енергообладнання» з
фінансово-господарською діяльністю
ПАТ «Новий Стиль» суд зазначає
наступне.
За видатковою
накладною № 531 від 31.07.2012 р. на суму 11
599,99 грн., в т.ч. ПДВ 20 %, ТОВ
«Енергообладнання» поставило позивачу
Електродвигун MTF112-6 5 кВт/1000об/хв.
Постачальником було надано
рахунок-фактур № 1107-13 від 11.07.2013 р.
Оплата за отриманий товар була
здійснена ПАТ «Новий Стиль» відповідно
до платіжного доручення: № 16495 від
19.07.2012 на суму 11599,99 грн. Перевезення
товару здійснювалося
експрес-доставкою - ПП «Нічний експрес»
(). Доставка
здійснювалась за рахунок відправника
товару (вантажна декларація 912295 від
31.07.2012 р). Для цілей
встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку позивачем надані та досліджені
в судовому засіданні наступні
документи: Договір оренди № 2006/177 від
01.07.2006 р., Додаткова угоди № 10 від 01.09.2008
р. та Акт приймання - передачі від 01.09.2008
р. щодо оренди обладнання, картка
складського обліку, інші документи.
На
підставі вищезазначених накладних АТ
«Новий Стиль» сформовано витрати, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування (собівартість
реалізованої продукції) на загальну
суму 9666,66 грн., в т.ч. в 3 кварталі 2012 року
- 9666,66 грн. На
виконання ст. 201 Податкового кодексу
України постачальником було видано
позивачеві податкову накладну № 156
від 19.07.2012 р.
Суд зауважує, що Акті про
результати перевірки відповідачем
зазначено, що під час проведення
перевірки позиваем було надано усі
документи для визначення скоригованих
валових витрат та витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування. Акт не містить
будь-яких зауважень щодо форми та/або
змісту наданих позивачем первинних
документів.

Як вбачається з акту перевірки
№ 140/46-10-03/325652 від 23.10.2013 р., висновки
податкового органу про безтоварність
господарських операцій між позивачем
та вищевказаними контрагентами
ґрунтуються виключно на висновках
інших податкових органів про
порушення податкового законодавства
третіми особами.
Зауваження відповідача щодо
відсутності укладених договорів
позивача з деякими з вказаних
контрагентів у письмовій формі як
єдиних документів, як зазначено судом
вище, не є підставою для висновку про
відсутність договірних взаємовідносин
між позивачем та його контрагентами.

При
вирішенні справи суд керується
наступними нормами чинного
законодавства.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№2755-VI Податковий кодекс України
регулює відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Відповідно до п.п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником);

У підпункті 14.1.228 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, зазначено, що
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг для
цілей розділу III цього Кодексу -
витрати, що прямо пов'язані з
виробництвом та/або придбанням
реалізованих протягом звітного
податкового періоду товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, які визначаються
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням цього розділу;

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
Кодексу України, витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно із пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
Податкового Кодексу України витрати
операційної діяльності включають:

собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Згідно з пунктом 138.8 статті 138
Податкового Кодексу України
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

В пункті 138.2 статті 138 Податкового
Кодексу України зазначено, що витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
податковий кредит визначено як суму, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначену згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
Кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).

Водночас згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового
Кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається,
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або у разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку, відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

У пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Системний аналіз вищенаведених норм
права дає підстави дійти до висновку
про те, що для отримання права на
податковий кредит із сум податку на
додану вартість, сплачених в ціні
придбаного товару (робіт, послуг),
платник ПДВ повинен мати податкові
накладні, видані на реально отриманий
товар (роботи, послуги), призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пункту 14.1.18 статті 14
Податкового кодексу України бюджетне
відшкодування - відшкодування
від'ємного значення податку на додану
вартість на підставі підтвердження
правомірності сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за результатами перевірки
платника, у тому числі автоматичне
бюджетне відшкодування у порядку та за
критеріями, визначеними у розділі V
цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України (бюджетному відшкодуванню), та
строки проведення розрахунків
визначено статтею 200 Податкового
кодексу України.

Так, згідно пункту 200.1 статті 200
вказаного Кодексу сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом (пункт 200.2
статті 200 Кодексу).

Відповідно до пункту 200.3 статті 200
Податкового кодексу України при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду (пункт 200.4 статті 200 Кодексу).

Відповідно до статті 1 Закону
України від 16.07.99 N 996-XIV "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

З положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону
вбачається, що бухгалтерський облік
полягає, зокрема, у складанні та
прийнятті до обліку первинних
документів, які фіксують факти
здійснення господарських операцій,
складенні на їх підставі зведених
облікових документів, систематизації
інформації первинних документів на
рахунках бухгалтерського обліку в
регістрах синтетичного та
аналітичного обліку шляхом подвійного
запису їх на взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку.

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форму); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братись до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Тобто, витрати
та податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків. При цьому,
оцінюватись при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Судом встановлено, що спрямованість
спірних правочинів на реальне настання
правових наслідків підтверджується
доданими до матеріалів справи
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку
позивача, з його контрагентами.

Належними та допустимими в розумінні
ст. 124 Конституції України, ст.70 КАС
України доказами факту вчинення
платником податків нікчемного
правочину або факту відображення в
обліку показників господарських
операцій, які в дійсності не відбулись,
можуть бути або обвинувальний вирок
суду по кримінальній справі (оскільки
діяння платника податків по
протиправному заволодінню майном
іншої особи або ухиленню від сплати
податків, тобто вчинення нікчемного
правочину, є об'єктивною стороною
злочинів, передбачених ст.191 КК України
та ст.212 КК України), або рішення суду у
справі про стягнення одержаного за
нікчемним правочином (оскільки
наслідком вчинення платником податків
нікчемного правочину відповідно до
ст.ст.207, 208, 250 Господарського кодексу
України є застосування
конфіскаційного заходу у вигляді
стягнення одержаного за нікчемним
правочином), або рішення суду про
визнання правочину недійсним (оскільки
відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави і суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Разом з тим, під час розгляду справи
відповідачем не подано до суду жодних
доказів порушення кримінальної справи
відносно посадових (службових) осіб
платника податків або за викладеними в
акті фактами діяльності платника
податків, наявності обвинувального
вироку суду, рішення суду про стягнення
одержаного за нікчемним правочином,
наявності рішення суду про визнання
правочинів недійсними.

Матеріали справи не містять жодних
доказів наявності між позивачем та
його контрагентами при укладанні і
виконанні договорів, взаємоузгоджених
зловмисних дій, спрямованих на
порушення існуючого в державі
суспільного ладу або моральних засад.
Таких доказів суду відповідачем не
надано, а судом при виконанні вимог ст.
ст.11, 69 КАС України не виявлено.

Крім того, у відповідності до ч. 4 ст. 70
Кодексу адміністративного судочинства
України, обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій, а також реальність усіх даних,
наведених у документах, що надають
право на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування.

Суд зазначає, що в силу закону
отримання податковим органом акту
перевірки, довідки зустрічної звірки
або акту про неможливість проведення
зустрічної звірки, у яких викладені
висновки про наявність ознак фіктивної
господарської діяльності, відсутність
факту реального вчинення
господарських операцій, вчинення
контрагентом платника податків
нікчемного правочину або відображення
в звітності показників господарських
операцій, які фактично не відбулись, не
звільняє такий податковий орган від
виконання обов'язку щодо самостійного
встановлення та доведення факту
вчинення платником податків порушення
закону. Акт перевірки контрагента або
акт про неможливість проведення
зустрічної звірки тощо, не має
преюдиціального значення при розгляді
справи судом та не є документом,який
достовірно та безсумнівно підтверджує
обставини фактичної дійсності.

Таким чином, не можуть бути безумовним
свідченням правомірності висновків
податкового органу результати актів
перевірок контрагентів позивача та
результати автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань і
податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України.

При цьому, у матеріалах справи наявні
усі документи, що підтверджують
здійснення господарських операцій між
позивачем і зазначеними у Акті про
результатаи перевірки контрагентами.
Разом з тим матеріали справи не містять
податкових повідомлень-рішень, якими
спірним контрагентам були визначені
податкові зобов'язання чи застосовані
штрафні (фінансові) санкції за
наслідками здійснення господарської
операції з позивачем.

Згідно з п. 6 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України № 984
від 22.12.2010 р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12.01.2011р.
за №34/18772; далі за текстом - Порядок №984),
факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об`єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

У відповідності до п. 5. 2. Порядку № 984, у
разі встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
необхідно: чітко викласти зміст
порушення з посиланням на конкретні
пункти і статті законодавчих актів, що
порушені платником податків, зазначити
період (місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень; зазначити первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи у податковому та
бухгалтерському обліку, навести
регістри бухгалтерського обліку,
кореспонденцію рахунків операцій та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів, та докази,
що підтверджують наявність факту
порушення; у разі відсутності
первинних документів або ненадання для
перевірки первинних та інших
документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити перелік цих
документів; у разі відмови посадових
осіб платника податків або його
законних представників надати копії
документів посадовій (службовій) особі
органу державної податкової служби
така особа складає акт у довільній
формі, що засвідчує факт відмови, із
зазначенням посади, прізвища, імені, по
батькові платника податків (його
законного представника) та переліку
документів, які йому запропоновано
подати, факт про складання такого акта
відображається в акті документальної
перевірки; у разі надання посадовими
особами платника податків або його
законними представниками посадовим
(службовим) особам органу державної
податкової служби письмових пояснень
щодо встановлених порушень
податкового законодавства та/або
причин ненадання первинних та інших
документів, що підтверджують
встановлені порушення, або їх копій
факти про надання таких пояснень
необхідно відобразити в акті.

Суд зазначає, що у Акті про результати
перевірки висновки про відсутність
реального здійснення господарських
операцій між позивачем та
контрагентами здійснено без посилання
на будь-які конкретні обставини та/ або
на будь-які первинні документи, які б
свідчили про неможливість факту їх
здійснення, у зв`язку з чим, вказаний
висновок є таким що не відповідає
вимогам Порядку № 984.

При цьому, відповідачем в акті
перевірки не наведено доказів:
неможливості проведення господарських
операцій з урахуванням фізичних
характеристик товару, просторових та
часових факторів, економічних
чинників; відсутності руху активів у
процесі здійснення господарських
операцій; відсутності зміни стану та
структури активів, зобов'язань чи
власного капіталу сторін правочинів;
отримання майнової вигоди чи права на
таку вигоду будь-кого з учасників
операції виключно шляхом зменшення
бази оподаткування з певного податку
та/або отримання коштів із Державного
бюджету за одночасної відсутності
об'єктивної можливості отримати
майнову вигоду від цих операцій в інший
спосіб; отримання позивачем товарів
(робіт, послуг) від іншої особи ніж
сторона за правочином.

Разом з цим, суд
вважає за необхідне відмітити, що
обов'язок контролю за правильністю
нарахування та сплати податку на
додану вартість покладаються на
відповідача, а не на позивача, у зв'язку
з чим відсутні підстави для
позбавлення позивача права на
податковий кредит через можливі
порушення податкового законодавства
постачальниками товарів (послуг).

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку (покупця товарів, робіт, послуг)
права на відшкодування ПДВ у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування і має документальне
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

За приписами пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України в
податковому обліку під витратами слід
розуміти суму будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником). Конкретний склад витрат,
які враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, та порядок їх визначення
регламентовано в ст. 138 Податкового
кодексу України.

Відповідно до п.135.1 ст.135 ПК України,
доходи, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, включаються до
доходів звітного періоду за датою,
визначеною відповідно до статті 137, на
підставі документів, зазначених у
пункті 135.2 цієї статті, та складаються
з:

доходу від операційної
діяльності, який визначається
відповідно до пункту 135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються
відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за
винятком доходів, визначених у пункті
135.3 цієї статті та у статті 136 цього
Кодексу.
Відповідно до пп. 135.5.4 п.135.5 ст.135 ПК
України, інші доходи включають:
вартість товарів, робіт, послуг,
безоплатно отриманих платником
податку у звітному періоді, визначена
на рівні не нижче звичайної ціни, суми
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України,
витрати операційної діяльності
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку;
витрати банківських установ, до яких
відносяться:
а) процентні витрати за
кредитно-депозитними операціями, в
тому числі за кореспондентськими
рахунками та коштами до запитання,
цінними паперами власного обігу;
б) комісійні витрати, в тому числі
за кредитно-депозитними операціями,
розрахунково-касове обслуговування,
інкасацію та перевезення цінностей,
операціями з цінними паперами,
операціями на валютному ринку,
операціями з довірчого управління;
в) від'ємний результат
(збиток) від операцій з купівлі/продажу
іноземної валюти та банківських
металів;

г) від'ємне значення курсових різниць
від переоцінки активів та зобов'язань у
зв'язку зі зміною офіційного курсу
національної валюти до іноземної
валюти відповідно до підпункту 153.1.3
пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу;
ґ) суми
страхових резервів, сформованих у
порядку, передбаченому статтею 159
цього Кодексу;

д) суми коштів (зборів), внесені до
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб; е) витрати з
придбання права вимоги на виконання
зобов'язань у грошовій формі за
поставлені товари чи надані послуги
(факторинг);
є) витрати, пов'язані з
реалізацією заставленого майна;
ж) інші
витрати, прямо пов'язані зі здійсненням
банківських операцій та наданням
банківських послуг;

з) інші витрати, передбачені
цим розділом.

Відповідно до п.п. 138.10.3 п. 138.10
ст. 138 Податкового кодексу України
витрати на збут, які включають витрати,
пов'язані з реалізацією товарів,
виконанням робіт, наданням послуг
включають, зокрема витрати на
утримання основних засобів, інших
необоротних матеріальних активів,
пов'язаних зі збутом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг
(оперативна оренда, страхування,
амортизація, ремонт, опалення,
освітлення, охорона), а також інші
витрати, пов'язані зі збутом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг.
У відповідності до п. 15
Положення (стандарту) бухгалтерського
обліку 7 "Основні засоби", затверджений
наказом Міністерства фінансів України
№ 92 від 27.04.2000 року, витрати, що
здійснюються для підтримання об'єкта в
робочому стані (проведення технічного
огляду, нагляду, обслуговування,
ремонту тощо) та одержання первісно
визначеної суми майбутніх економічних
вигод від його використання,
включаються до складу витрат.
Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.
При цьому
суд зазначає, що за змістом п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат при
визначенні оподатковуваного прибутку
витрати, не пов'язані з провадженням
господарської діяльності, та витрати,
що не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку. З
урахуванням наведених норм суд
зазначає, що визначальною ознакою
витрат в податковому обліку є їх
безпосередній зв'язок з господарською
діяльністю платника податку. Витрати
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
мають були фактично здійснені і
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарських
операцій.
Суд
зазначає, що позивачем було додержано
встановлений порядок формування
податкового кредиту за спірними
господарськими операціями. Позивач
після одержання від постачальника
належним чином оформлених податкових
накладних відобразив у податковому
обліку податковий кредит в сумі ПДВ,
сплаченого продавцю у складі ціни
придбаного товару відповідно до вимог
п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України. Позивачем
було додержано встановленого порядку
та вірно визначено суму бюджетного
відшкодування ПДВ за спірними
господарськими операціями.
Позивачем вірно
визначено суми податку на додану
вартість, що підлягає сплаті до бюджету
на вересень 2012 - 840,00 грн., відповідно до
п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу
України.

Позивачем було додержано порядку та
вірно визначено суму бюджетного
відшкодування ПДВ на суму 68 864,00 грн. в
тому числі за: травень 2012 року - 208,00 грн.,
серпень 2012 року - 20 700,00 грн., вересень
2012 року - 11 476,00 грн., листопад 2012 року - 28
018,00 грн., грудень 2012 року - 8 462,00 грн.
відповідно до п. 200.1, п. 200.4 ст. 200
Податкового кодексу України.

Позивачем було додержано
порядку та вірно визначено різницю
поточного звітного (податкового)
періоду, яке зараховується до складу
податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду по рядку
20.2 Декларації за грудень 2012 року на
суму 4 620 грн., відповідно п.200.1, п.200.4
ст.200 Податкового кодексу України.
Позивачем
було додержано порядку формування
витрат та вірно визначено
зобов'язання з податку на прибуток та
не порушено п.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.8,
пп.138.10.3 п.138.10 ст.138 Податкового кодексу
України та, відповідно, не було
допущено заниження податку на прибуток
на 203 686,00 грн. за основним
зобов'язанням та 101844,00 грн. за штрафними
санкціями.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач
факти вказаних в акті перевірки №
140/46-10-03/325652 від 23.10.2013 р. порушень та
правомірність винесених податкових
повідомлень - рішень № від 05.11.2013
р., № від 05.11.2013 р., № від
05.11.2013 р. та податкового повідомлення -
рішення № від 05.11.2013 р. у частині
збільшення грошового зобов'язання з
податку на прибуток на 203 686,00 грн. за
основним зобов'язанням та 101844,00 грн. за
штрафними санкціями належним чином не
довів.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.
Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Приймаючи податкові
повідомлення-рішення № від
05.11.2013 р., № від 05.11.2013 р., №
від 05.11.2013 р. та податкове повідомлення -
рішення № від 05.11.2013 р. у частині
збільшення грошового зобов'язання з
податку на прибуток на 203 686,00 грн. за
основним зобов'язанням та 101844,00 грн. за
штрафними санкціями, відповідач діяв
не на підставі та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а тому суд погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що позовні вимоги про скасування
таких рішень є обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають
розподілу відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.
На
підставі викладеного керуючись ст.ст. 2,
9, 71, 94, 128, 159, 160-163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
Приватного акціонерного товариства
"Новий стиль" до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Харкові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів про
скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Харкові Міжрегіонального
головного управління Міндоходів
№, №, № від 05.11.2013 року
та податкове повідомлення рішення
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів № від 05.11.2013 р. у
частині збільшення грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
203686,00 грн. (двісті три тисячі шістсот
вісімдесят шість гривень) за основним
зобов'язанням та 101844,00 грн. (сто одна
тисяча вісімсот сорок чотири гривні) за
штрафними санкціями.

Стягнути з Державного бюджету
України (р/р: 4011, отримувач: УДКСУ у
Червонозаводському районі м. Харкова
Харківської області, код: 37999628, МФО: 851011,
банк: ГУДКСУ у Харківській області) на
користь Приватного акціонерного
товариства "Новий стиль" (61020, м. Харків,
Комсомольське шосе, 88, код 32565288) судовий
збір у розмірі 458,80 грн. (чотириста
п'ятдесят вісім гривень вісімдесят
копійок).

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного проваджені або
набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанову у повному обсязі
виготовлено 03 лютого 2014 року.

Суддя
Котеньов О.Г.