Справа № 826/4783/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/4783/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Данилишин В.М.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

за участю:

представника позивача
Неманіхіної К.І.

представника відповідача
Кондратенка О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Балтора" на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 червня 2013 року за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Балтора" до
Національної ради України з питань
телебачення і радіомовлення про
визнання незаконним та скасування
рішення відповідача в частині, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Національної ради України з питань
телебачення і радіомовлення, в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просив визнати незаконним та скасувати
п.п. 3.1-3.9 глави 3 розділу ІІІ "Принципи
добору (пакетування) програм
провайдерами програмної послуги,
придбаних для ретрансляції в
телемережах (окрім цифрових телемереж)"
(також далі - глава 3) Плану розвитку
національного
телерадіоінформаційного простору
(також далі - План розвитку),
затвердженого рішенням відповідача
від 01 грудня 2010 року № 1684 "Про
затвердження Плану розвитку
національного
телерадіоінформаційного простору" (з
наступними змінами і доповненнями).

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 червня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою позов задовольнити повністю.

В судове засідання з'явився
представник позивача, апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Представник відповідача до суду
з'явився, проти апеляційної скарги
заперечував та просив відмовити в її
задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, постанова суду - без змін з
таких підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Рішенням Національної ради України з
питань телебачення і радіомовлення від
01 грудня 2010 року № 1684, яке
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України за № 1294/18589, затверджено План
розвитку національного
телерадіоінформаційного простору.

Позивач, вважаючи що Національна рада
під час затвердження Плану вийшла за
межі повноважень, встановлених Законом
України «Про телебачення і
радіомовлення», Законом України «Про
національну раду України з питань
телебачення і радіомовлення»,
Конституцією України, а також
посилаючись на те, що положення Плану
суперечать Закону України «Про
телебачення і радіомовлення», Закону
України «Про радіочастотний ресурс», а
також посилаючись на те, що при
прийнятті рішення № 1684, яким
затверджено План розвитку, відповідач
не дотримався процедури прийняття
нормативно-правових актів, визначеної
Законом України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності», звернувся
до суду з позовом, в якому, з
урахуванням заяви про зменшення
позовних вимог, просив визнати
незаконним та скасувати п.п. 3.1-3.9 глави 3
розділу ІІІ "Принципи добору
(пакетування) програм провайдерами
програмної послуги, придбаних для
ретрансляції в телемережах (окрім
цифрових телемереж)" Плану розвитку
національного
телерадіоінформаційного простору,
затвердженого рішенням відповідача
від 01 грудня 2010 року № 1684 "Про
затвердження Плану розвитку
національного
телерадіоінформаційного простору" (з
наступними змінами і доповненнями).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач як єдиний державний орган,
уповноважений на це законодавством,
зобов'язаний здійснювати регуляторні
повноваження щодо діяльності
провайдерів програмної послуги, у тому
числі щодо формування ними пакетів
програм, які пропонуються для
перегляду абонентам на території
розташування багатоканальної
телемережі, відтак, суд дійшов
висновку, що оскаржувана глава 3 Плану
розвитку, затвердженого рішенням
Національної рада України з питань
телебачення і радіомовлення № 1684,
визначена відповідачем на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені законодавством, та
відповідає ст. 21 Закону, а також сприяє
правовій визначеності у сфері
діяльності провайдерів програмної
послуги, тому підстави для задоволення
позову відсутні.

Не погодившись із зазначеним висновком
суду, позивач подав апеляційну скаргу,
в якій зазначив, що глава 3 розділу ІІІ
була внесена в План розвитку
національного
телерадіоінформаційного простору
всупереч вимогам ст. 21 Закону України
«Про телебачення і радіомовлення».

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, доводам апеляційної
скарги, виходячи з наявних у справі
матеріалів, колегія суддів зазначає
наступне.

Так, згідно оскаржуваних пунктів 3.1 - 3.9
глави 3 розділу ІІІ Плану розвитку, з
метою реалізації ч. 1 ст. 4 Закону
України "Про телебачення і
радіомовлення" (також далі - Закон) щодо
розповсюдження програм і передач
вітчизняного виробництва провайдера
програмної послуги необхідно
виокремлювати універсальну програмну
послугу з-поміж програм національних
каналів і мовників (за умови
безоплатної передачі оператору права
на трансляцію останніх) та надавати
пріоритет українським регіональним і
місцевим мовникам, які отримали
ліцензії на супутникове мовлення.

Загальна компетенція добору
пакетування (переліку) програм,
придбаних для ретрансляції,
складається з переліку програм, що
входять до складу універсальної
програмної послуги, та переліку
програм інших мовників (супутникове
або кабельне мовлення).

У переліку програм зазначаються канал
прийому, канал ретрансляції, програма,
умови розповсюдження для кожної із
програм, номер і дата документу, що
підтверджує придбання та право на
розповсюдження (ретрансляцію) програм
іншого мовника.

Для розповсюдження програм
універсальної програмної послуги
провайдер програмної послуги не
зобов'язаний укладати договори з
відповідними телерадіоорганізаціями.

Національна рада України з питань
телебачення і радіомовлення, з
урахуванням положень ч. 1 ст. 4 Закону,
рекомендує суб'єктам господарювання
включати до складу загальної концепції
добору програм не менше 50 % програм
вітчизняних мовників.

Формування загальної концепції добору
програм провайдерів програмної
послуги здійснюється відповідно до
правил формування програмної послуги в
пакетах програм провайдера програмної
послуги, затверджених рішенням
відповідача.

Пакетування програм провайдерами
програмної послуги здійснюється у
такій послідовності: універсальна
програмна послуга (індивідуально для
кожного населеного пункту);
загальнонаціональні телеканали, які не
входять до складу універсальної
програмної послуги; регіональні та
місцеві, які отримали ліцензію на
супутникове мовлення (для кожного
населеного пункту); парламентський
канал "Рада"; програми телеорганізацій,
які отримали ліцензію на кабельне
мовлення в конкретній мережі мовлення
(індивідуально для кожного населеного
пункту); програми вітчизняних
телеорганізацій, які отримали ліцензії
на супутникове мовлення; іноземні
програми країн, які ратифікували
Європейську конвенцію про
транскордонне телебачення, та програми
країн, зміст яких адаптовано до вимог
вітчизняного законодавства та
відповідає вимогам вказаної концепції
і ретрансляція яких на території
України не обмежується згідно з ч. 1 ст.
42 Закону.

Для забезпечення засобами
телерадіомовлення культурних та
інформаційних потреб громадян України
відповідач враховує наявність у
кожному з територіальних сегментів
телерадіоінформаційного простору
якісного змістовного наповнення та
різноманітних форматів мовлення.

У процесі розбудови каналів мовлення
та ліцензування надається перевага
телерадіоорганізаціям, які виробляють
та поширюють соціально важливі
програми (інформаційні,
соціально-політичні, дитячі тощо),
програми власного та вітчизняного
виробництва, задовольняють
інформаційні потреби національних
меншин та забезпечують свободу слова.
Одним із визначальних факторів є
наявність в ефірі програм власного та
вітчизняного виробництва.

Так, правові засади формування та
діяльності, статус, компетенція,
повноваження, функції Національної
ради України з питань телебачення та
радіомовлення та порядок їх здійснення
врегульовано Законом України "Про
Національну раду України з питань
телебачення і радіомовлення".

Згідно ч.1 ст.1 вказаного Закону
Національна рада є конституційним,
постійно діючим колегіальним органом,
метою діяльності якого є нагляд за
дотриманням законів України у сфері
телерадіомовлення, а також здійснення
регуляторних повноважень,
передбачених цими законами.

Відповідно до положень ст. 14 Закону
Національна рада здійснює регуляторні
функції, передбачені законодавством
України у сфері телерадіомовлення, а
саме: ліцензування телерадіомовлення;
ліцензування провайдерів програмної
послуги; участь у розробці та
погодження проекту Національної
таблиці розподілу смуг радіочастот
України і Плану використання
радіочастотного ресурсу України у
частині смуг радіочастот, виділених
для потреб телерадіомовлення; розробку
умов використання та визначення
користувачів радіочастотного ресурсу,
виділеного для потреб
телерадіомовлення; забезпечення і
сприяння конкуренції у діяльності
телерадіоорганізацій усіх форм
власності відповідно до вимог
законодавства, створення умов щодо
недопущення усунення, обмеження чи
спотворення конкуренції у
телерадіоінформаційному просторі;
ведення Державного реєстру
телерадіоорганізацій України.

Положеннями ч.ч. 1,2 ст. 21 Закону України
«Про телебачення і радіомовлення»
передбачено, що План розвитку
національного
телерадіоінформаційного простору
(далі - План розвитку) є
нормативно-правовим документом, який
розробляється Національною радою і
затверджується її рішенням відповідно
до вимог цього Закону. На підставі
Плану розвитку Національна рада
приймає рішення щодо створення та
розвитку каналів мовлення, мереж
мовлення та телемереж, які
передбачають використання
радіочастотного ресурсу України,
визначає конкурсні умови та оголошує
конкурси на отримання ліцензій на
мовлення, визначає умови ліцензій на
мовлення, яке ліцензується за
реєстраційним принципом.

План розвитку складається з двох
частин: а) плану використання
радіочастотного ресурсу, виділеного
для телебачення і радіомовлення; б)
основних вимог щодо змістовного
наповнення та співвідношення форматів
мовлення у кожному з територіальних
сегментів телерадіоінформаційного
простору.

Зі змісту розділу ІІІ Плану розвитку
"Основні вимоги щодо змістовного
наповнення та співвідношення форматів
мовлення у кожному з територіальних
сегментів телерадіоінформаційного
простору", вбачається, що він
складається із трьох глав: 1) критерії
формування програмної концепції
мовлення; 2) забезпечення збалансованим
різноформатним мовленням кожного з
територіальних сегментів
телерадіоінформаційного простору; 3)
принципи добору (пакетування) програм
провайдерами програмної послуги,
придбаних для ретрансляції в кабельних
мережах.

Таким чином, вказані глави відносяться
до розділу, який містить основні вимоги
щодо змістовного наповнення та
співвідношення форматів мовлення у
кожному з територіальних сегментів
телерадіоінформаційного простору, що,
як вірно зазначено судом першої
інстанції відповідає п. "б" ч. 2 ст. 21
Закону України «Про телебачення і
радіомовлення».

Глава 3 Плану розвитку, затвердженого
оскаржуваним рішенням, визначає вимоги
до суб'єктів господарювання, які,
відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України
«Про телебачення і радіомовлення»,
здійснюють або мають намір здійснювати
діяльність (мовлення) кабельного
телебачення і радіомовлення як
провайдер програмної послуги, що
ліцензується за реєстраційним
принципом.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 40 вказаного Закону, для
організації діяльності (мовлення)
кабельного телебачення і
радіомовлення суб'єкт господарювання
(провайдер або оператор
телекомунікацій чи оператор кабельних
мереж) повинен отримати ліцензію
(дозвіл) у Національній раді.

Ліцензування діяльності (мовлення)
кабельного телебачення і
радіомовлення здійснюється за
реєстраційним принципом. Ліцензія
видається без конкурсу на підставі
заяви на термін 10 років.

Частиною 4 даної статті передбачено, що
загальна концепція (принципи, підстави)
добору програм для ретрансляції
(пропозиції абонентам) є обов'язковим
додатком до ліцензії на діяльність
(мовлення) кабельного телебачення і
радіомовлення. Цей додаток підлягає
щорічній перереєстрації. Для
перереєстрації ліцензіат повинен
подати до Національної ради інформацію
про виконання концепції добору програм
протягом попереднього року.

Частинами 1,2,5 ст. 42 Закону встановлено,
що ретрансляція телерадіопрограм та
передач, зміст яких відповідає вимогам
Європейської конвенції про
транскордонне телебачення, на
території України не обмежується.
Порядок ретрансляції регулюється цим
Законом.

Суб'єкт господарювання, який перебуває
під юрисдикцією України, має на меті
здійснювати ретрансляцію і отримав на
це дозвіл від правовласника
(виробника), який не підпадає під
юрисдикцію країни, що входить до
Європейського Союзу, або країни, яка
ратифікувала Європейську конвенцію
про транскордонне телебачення,
зобов'язаний адаптувати зміст
призначених для ретрансляції програм
до вимог законодавства України.

Провайдери програмної послуги
здійснюють ретрансляцію
телерадіопрограм та передач у
багатоканальних телемережах
відповідно до переліку
телерадіопрограм та передач, які
передбачено надавати у складі
програмної послуги.

Відповідно до п. 3, додатку 1 Положення
про порядок видачі ліцензії провайдера
програмної послуги, затвердженого
рішенням Національної ради з питань
телебачення і радіомовлення від 28
грудня 2011 року № 2979, ліцензія
провайдера програмної послуги є
документом державного зразка, який
видається Національною радою України з
питань телебачення і радіомовлення та
засвідчує право ліцензіата надавати
програмні послуги з використанням
ресурсу багатоканальних телемереж. У
ліцензії провайдера програмної
послуги зазначається інформація,
наведена у додатку 1 до цього Положення.

У ліцензії провайдера програмної
послуги та додатках до неї
зазначаються: загальну концепцію
(принципи, підстави) добору (переліку)
програм для ретрансляції (пропозиції
абонентам), яка складається з
універсальної програмної послуги
(номер, канал (ТВК) прийому, програма) та
переліку телерадіопрограм та передач,
які передбачено надавати у складі
програмної послуги (номер, канал (ТВК)
прийому, програма), загальну кількість
програм програмної послуги, кількість
вітчизняних програм, дату
перереєстрації додатка.

Отже, до пакету програм, які
пропонуються провайдерами програмної
послуги абонентам, входять різні за
змістовним наповненням та форматом
телерадіопрограми. До пакету програм
також можуть входити програми
іноземних мовників.

Згідно п. "б" ч. 14 ст. 25 Закону, При
розгляді заяв Національна рада надає
перевагу телерадіоорганізації, яка
надає перевагу соціально важливим
програмам (інформаційним,
соціально-політичним, дитячим тощо),
задовольняє інформаційні потреби
національних меншин та забезпечує
свободу слова.

Відповідно до ч. 9 ст. 39 Закону,
Провайдер зобов'язаний забезпечити
усім абонентам можливість отримання
програм універсальної програмної
послуги та включити такі програми до
всіх пакетів програм. Для
розповсюдження програм універсальної
програмної послуги провайдер не
зобов'язаний укладати договори з
відповідними телерадіоорганізаціями.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції вірно вказав, що відповідач
як єдиний державний орган,
уповноважений на це законодавством,
зобов'язаний здійснювати регуляторні
повноваження щодо діяльності
провайдерів програмної послуги, у тому
числі щодо формування ними пакетів
програм, які пропонуються для
перегляду абонентам на території
розташування багатоканальної
телемережі, а тому глава 3 Плану
розвитку, затвердженого оскаржуваним
рішенням, за переконанням суду,
визначена відповідачем на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені законодавством, та
відповідає ст. 21 Закону, а також сприяє
правовій визначеності у сфері
діяльності провайдерів програмної
послуги.

Посилання апелянта на те, що глава 3
розділу ІІІ була внесена в План
розвитку національного
телерадіоінформаційного простору
всупереч вимогам ст. 21 Закону України
«Про телебачення і радіомовлення»,
колегія суддів оцінює критично з
огляду на наступне.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09 липня 2012 року, залишеною без змін
Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 листопада
2012 року, у справі № 2а-15147/11/2670 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нам», Асоціації
«Нам», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міська
телерадіокомпанія «Чернівці», ОСОБА_4
до Національної ради України з питань
телебачення і радіомовлення, треті
особи: Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТВ Вибір»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Новий формат ТВ»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лідер ТВ»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Аріадна ТВ»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Партнер ТВ», про
визнання протиправним дій та
скасування рішення, в задоволенні
позову відмовлено повністю.

Так, зокрема, суд апеляційної
інстанції, дійшов висновку, що
затверджений рішенням Національної
ради України з питань телебачення і
радіомовлення від 01.12.2010 року № 1684,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 20.12.2010 року за № 1294/18589, План
розвитку відповідає вимогам ст.ст. 21, 22,
25 Закону.

З вказаним висновком погодився також
Вищий адміністративний суд України,
який ухвалою від 14 лютого 2013 року, копія
якої наявна в матеріалах справи,
рішення судів першої та апеляційної
інстанції залишені без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає обґрунтованим висновок суду
першої інстанції, що п.п. 3.1-3.9 глави 3
розділу ІІІ "Принципи добору
(пакетування) програм провайдерами
програмної послуги, придбаних для
ретрансляції в телемережах (окрім
цифрових телемереж)" Плану розвитку
національного
телерадіоінформаційного простору,
затвердженого рішенням відповідача
від 01 грудня 2010 року № 1684 "Про
затвердження Плану розвитку
національного
телерадіоінформаційного простору" (з
наступними змінами і доповненнями),
визначені відповідачем на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені законодавством, та
відповідає ст. 21 Закону, а також сприяє
правовій визначеності у сфері
діяльності провайдерів програмної
послуги, тому підстави для задоволення
позову відсутні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Балтора"
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 червня 2013 року за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю "Балтора"
до Національної рада України з питань
телебачення і радіомовлення про
визнання незаконним та скасування
рішення відповідача в частині -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 12 червня 2013 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 22
січня 2014 року

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.