Справа № 810/295/14-а
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року 810/295/14-а

приміщення суду за адресою: м. Київ, бул.
Лесі Українки, 26,

час прийняття постанови : 10 год. 34
хв.

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Лиска І.Г.

при секретарі:
Васковець М.С. , за участю представника
позивача, розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю ".Діброва."
до Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю ".Діброва." звернулось
до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
03.10.2013року №1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що в період з 24 по 30 квітня
2013року Васильківською об'єднаною
Державною податковою інспекцією
Київської області Державної
податкової служби, на підставі
підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78.1
Податкового кодексу України, було
проведено документальну виїзну
позапланову перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю «.Діброва.»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства при формуванні
податкового кредиту по податку на
додану вартість та валових витрат по
податку на прибуток під час здійснення
фінансово - господарських
взаємовідносин з ТОВ «Компанія «Грифон
Консалт» () за період з 01
січня 2010 року по 31 грудня 2012 року.

За результатами перевірки
відповідачем складено Акт від 15 травня
2013 року за №629/22-01/37184140 (далі - Акт
перевірки), яким було встановлено
порушення позивачем вимог пункту 198.1, п.
198.2, п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу
України, та заниження податку на додану
вартість на суму 104 770 грн. 00 коп.

Як наслідок, на підставі Акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12 липня 2013
року №, відповідно до якого
позивачу визначено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 130964 грн. 00 коп., з
яких 104770 грн.00 коп. за основним платежем
та 26193 грн. 00 коп. штрафних санкцій.

28 серпня 2013 року вказане податкове
повідомлення - рішення було оскаржено
позивачем в адміністративному порядку
до Головного управління Міндоходів у
Київській області.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Київській області від 27
вересня 2013 року за №943/10/10-36-10-01-206/715
податкове повідомлення-рішення від 12
липня 2013 року № скасоване в
частині застосованих штрафних санкцій
в сумі 6 875 грн.

Як наслідок, 03 жовтня 2013 року
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № зі
зменшеною сумою грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
124089 грн. 00 коп., з яких 104770 грн. 00 коп. за
основним платежем та 19319 грн. 00 коп.
штрафних санкцій.

Рішенням про результати розгляду
повторної скарги від 20 листопада 2013
року за №15663/6/99-99-10-01-15 (отримано
позивачем 18 грудня 2013 року)
Міністерством доходів і зборів України
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення залишено без змін, а повторну
скаргу - без задоволення.

Позивач вважає податкове
повідомлення-рішення № від 3
жовтня 2013року є незаконним та таким, що
порушує права та охоронювані законом
інтереси позивача, тому звернувся з
даним позовом до суду .

Ухвалою від 16 січня 2014 року було
відкрито провадження у справі,
зобов'язано відповідача надати суду:
належним чином засвідчені копії та
оригінали для огляду документів, що
свідчать про правомірність проведення
перевірки та докази вручення їх
позивачеві; - належним чином
завірені копії документів, що
підтверджують відсутність у ТОВ
"Компанія "Грифон Консалт" трудових
ресурсів (довідка форми 1 ДФ),
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань та
відсутність наміру та фактичних дій,
спрямованих на виконання взятих на
себе зобов'язань за Договором від 04.01.2011
року №4/01; - належним чином завірені
копії документів, які
використовувались відповідачем у ході
проведення перевірки та свідчать про
обґрунтованість висновків акту
перевірки.

У судових засіданнях представник
позивача Селянко А.О. підтвердив
обставини, викладені у позовній заяві,
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, просив суд позов задовольнити,
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення від
03.10.2013року №1, стягнути сплачений
позивачем судовий збір.

Відповідачем позов не визнано,
заперечення надано суду 27.01.2014 року в
письмовій формі, в яких відповідач
просить суд відмовити у задоволенні
позову у повному обсязі.

Разом з запереченнями відповідач
надав Акт ДПІ у Печерському районі м.
Києва від 12.11.2012 року №4848/22-2/36048906 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ТОВ
«Компанія «Грифон Консалт» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з 01.01.2009
року по 31.10. 2012року», інших документів,
які витребовувались у відповідача,
ухвалою від 16 січня 2014року відповідач
суду не надав.

У судовому засіданні 27 січня 2014 року
представник відповідача Бойко Б.М.
позов не визнав, просив відмовити в
його задоволенні з підстав, зазначених
у письмових запереченнях на позов,
пояснив, що позовні вимоги є
безпідставними, а оскаржуване
податкове повідомлення - рішення є
такими, що прийняте у відповідності до
вимог чинного законодавства.

Документів, які витребовувались у
відповідача, ухвалою від 16 січня 2014
року, а саме: належним чином засвідчені
копії та оригінали для огляду
документів, що свідчать про
правомірність проведення перевірки та
докази вручення їх позивачеві; -
належним чином завірені копії
документів, що підтверджують
відсутність у ТОВ "Компанія "Грифон
Консалт" трудових ресурсів (довідка
форми 1 ДФ),
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань та
відсутність наміру та фактичних дій,
спрямованих на виконання взятих на
себе зобов'язань за Договором від 04.01.2011
року №4/01; - належним чином завірені
копії документів, які
використовувались відповідачем у ході
проведення перевірки та свідчать про
обґрунтованість висновків акту
перевірки, представник відповідача
Бойко Б.М у судовому засіданні 27 січня
2014 року не надав, пояснив, що документи
наявні, але він їх не взяв у судове
засідання, зобов'язався надати
документи у наступне судове засідання.

Додатково пояснив, що під час
проведення перевірки відповідачем
використовувався Акт ДПІ у
Печерському районі м. Києва від 12.11.2012
року №4848/22-2/36048906 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «Компанія «Грифон
Консалт» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 01.01.2009 року по
31.102012 року», який надано відповідачем
суду разом із запереченнями.

У зв'язку з тим, що представника
відповідача судом було повторно
зобов'язано надати у наступне судове
засідання документи, які
витребовувались у відповідача, ухвалою
від 16 січня 2014 року, у судовому
розгляді справи було оголошено перерву
до 28.01.2014 року до 10:00год.

У судове засідання 28 січня 2014 року
представник відповідача не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
був повідомлений належним чином,
причин неявки суду не повідомив, 28.01.2014
року на адресу суду надійшло
клопотання від представника
відповідача Бойко Б.М. про відкладення
розгляду справи, оскільки витребувана
інформація від ДПІ у Печерському
районі не надходила.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КАС України
особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами і неухильно
виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до вимог ст. 122 КАС України,
адміністративна справа має бути
розглянута і вирішена протягом
розумного строку, але не більше місяця
з дня відкриття провадження.

Згідно з вимогами статті 128 КАС
України, у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Оскільки відповідач був
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи, ухвала про відкриття
провадження у справі від 16.01.2014 року,
якою у відповідача витребовувались
документи, отримана представником
відповідача 17.01.2014 року у строк який є
достатнім для надання суду документів
та оскільки у судовому засіданні
27.01.2014року представник відповідача
Бойко Б.М. повідомив, що витребувані
документи є в нього в наявності, але він
не взяв їх у судове засідання, причина
неприбуття представника відповідача у
судове засідання не є поважною , на
підставі ч. 4 та ч. 6 ст. 128 КАС України,
судом відмовлено у задоволенні
клопотання про відкладення розгляду
справи та прийнято рішення про
розгляд справи у відсутності
відповідача.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
вислухавши представників сторін, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою
відповідальністю ".Діброва."
зареєстровано як юридичну особу 05.08.2010
року, перебуває на обліку як платник
податків у Васильківській ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області та
зареєстроване платником податку на
додану вартість, що підтверджується
Свідоцтвом про державну реєстрацію
юридичної особи Серії А01 №245579,
Довідкою АБ №577152/12 з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України, Довідкою від
02.12.2010 року №14486, Свідоцтвом про
реєстрацію платником податку на
додану вартість №100312760 від 12 грудня 2010
року.

В період з 24 квітня 2013 року по 30 квітня
2013року Васильківською об'єднаною
Державною податковою інспекцією
Київської області Державної
податкової служби, на підставі
підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78.1
Податкового кодексу України, було
проведено документальну виїзну
позапланову перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю «.Діброва.»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства при формуванні
податкового кредиту по податку на
додану вартість та валових витрат по
податку на прибуток під час здійснення
фінансово - господарських
взаємовідносин з ТОВ «Компанія «Грифон
Консалт» () за період з 01
січня 2010 року по 31 грудня 2012року.

Перевіркою встановлені порушення
позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст.198
Податкового Кодексу України від 02.12.2010
№2755-VI зі змінами та доповненнями, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість по взаємовідносинам з
ТОВ «Компанія «Грифон Консалт» всього
на суму 104770 грн., в т.ч. у березні 2011 року
на 8313 грн., квітні 2011 року на 4702 грн.,
травні 2011 року на 9196 грн., червні 2011 року
на 5293 грн., липні 2011 року на 8208 грн.,
серпні 2011 року на 6147 грн., вересні 2011
року на 15236 грн., жовтні 2011 року на 19024
грн., листопаді 2011 року на 8292 грн.,
грудні 2011 року на 17086грн.

За результатами перевірки
відповідачем складено Акт від 15 травня
2013 року за №629/22-01/37184140 «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю ".Діброва." з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при формуванні
податкового кредиту по податку на
додану вартість та валових витрат по
податку на прибуток під час здійснення
фінансово - господарських
взаємовідносин з ТОВ «Компанія «Грифон
Консалт» () за період з 01
січня 2010 року по 31 грудня 2012 року».

На підставі Акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 12 липня 2013
року №, відповідно до якого
позивачу визначено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 130964 грн. 00 коп., з
яких 104770 грн.00 коп. за основним платежем
та 26193 грн. 00 коп. штрафних санкцій.

28 серпня 2013 року вказане податкове
повідомлення - рішення було оскаржено
позивачем в адміністративному порядку
до Головного управління Міндоходів у
Київській області.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Київській області від 27
вересня 2013року за №943/10/10-36-10-01-206/715
податкове повідомлення-рішення від 12
липня 2013 року № скасоване в
частині застосованих штрафних санкцій
в сумі 6875 грн.

03 жовтня 2013року відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
зі зменшеною сумою грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 124089 грн. 00 коп., з
яких 104770 грн. 00 коп. за основним
платежем та 19319 грн. 00коп. штрафних
санкцій.

Рішенням про результати розгляду
повторної скарги від 20 листопада 2013
року за №15663/6/99-99-10-01-15 Міністерством
доходів і зборів України оскаржуване
позивачем податкове повідомлення -
рішення від 03.10.2013року №1
залишено без змін, а повторну скаргу
позивача - без задоволення.

Позивач вважає оскаржуване податкове
повідомлення-рішення незаконним та
таким, що порушує права та охоронювані
законом інтереси позивача, тому
звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Підставою для збільшення суми
грошового зобов'язання позивачу за
платежем податок на додану вартість з
вироблених в Україні товарів на суму
124086 грн. став висновок відповідача про
завищення суми податкового кредиту по
взаємовідносинам з ТОВ «Компанія
«Грифон Консалт» всього на суму 104770
грн.

Як вбачається зі змісту Акту перевірки,
під час проведення перевірки
відповідачем було використано
Постанова старшого слідчого СВ ДПІ у
Вишгородському районі Д.В. Пономарчука
від 01.11.2012 року про призначення
зустрічної звірки та Акт ДПІ у
Печерському районі м. Києва від 12.11.2012
року №4848/22-2/36048906 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «Компанія «Грифон
Консалт» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 01.01.2009 року по
31.10.2012 року» за результатами аналізу
яких відповідач дійшов висновку, що
ТОВ «Компанія «Грифон Консалт»
(контрагент позивача)
використовувалося з метою прикриття
незаконної діяльності, що дає підстави
стверджувати про безтоварність
операцій між контрагентом та позивачем
щодо поставки товару (отримання
послуг).

Вказані висновки податкового органу є
протиправними, у зв'язку з наступним.

04 квітня 2011 року між позивачем та ТОВ
«Компанія «Грифон Консалт» було
укладено Договір поставки №04/11-1, за
умовами якого постачальник ТОВ
«Компанія «Грифон Консалт»
зобов'язувався постачати покупцеві
(позивачу) м'ясну сировину, а позивач
мав прийняти та сплатити грошові кошти
за отриманий товар.

01 квітня 2011 року , 20 квітня 2011 року , 24
травня 2011 року, 25 травня 2011 року, 02
червня 2011 року, 08 червня 2011 року, 01 липня
2011 року , 14 липня 2011 року , 16 серпня 2011
року, 25 серпня 2011 року, 05 вересня 2011
року, 07 вересня 2011 року, 15 вересня 2011
року, 23 вересня 2011 року, 03 жовтня 2011
року, 14 жовтня 2011 року, 31 жовтня 2011 року
(двічі), 15 листопада 2011 року, 30 листопада
2011 року, 06 грудня 2011 року, 23 грудня 2011
року, 28 грудня 2011 року (двічі) позивачем
було отримано вищевказану м'ясну
сировину, яку в подальшому було
перероблено в готовий м'ясний
напівфабрикат та реалізовано
кінцевому споживачеві.

Позивачем надано суду письмові докази
можливості зберігання товару у
позивача, транспортування товару
згідно санітарних норм і подальшої
реалізації додаються, а саме: Договір
№19/6 -7 про надання послуг від 1 вересня
2010 року, Договір зберігання №01/10 від
01.10.2011 року, акт №1 прийому - передачі
від 01.10.2011 року, акт №2 прийому передачі
від 01.10.2012 року, Штатний розпис на 2011 рік
позивача від 01.01.2011 року, Наказ №1-В від
1 березня 2011 року про керування
автомобілями, Договір оренди
автомобіля від 1 березня 2011 року,
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу, фото
транспортного засобу, Санітарний
паспорт на право перевезення харчових
продуктів. (копії вказаний документів
наявні в матеріалах справи ( а.с. 47- а.с. 76
Том 1)).

Факт постачання позивачу м'ясної
сировини, також, підтверджується
наступними документами: Договором
поставки №04/11-1 від 4 квітня 2011 року,
видатковими накладними, накладними на
приховування продукції на склад,
подорожні листи вантажного автомобіля,
інвентаризаційні описи
товарно-матеріальних цінностей,
податковими накладними (а.с. 20 - а.с. 43
Том 4).

Також, 04 січня 2011 року між позивачем та
ТОВ «Компанія «Грифон Консалт» було
укладено Договір комерційного
представництва №4/01 (агентський
договір), за умовами якого контрагент
позивача зобов'язувався здійснювати
комерційне представництво у вигляді
реалізації належної позивачу м'ясної
продукції третім особам, а позивач мав
сплатити на користь контрагента
винагороду в розмірі 20% від об'єму
реалізованої продукції.

На підтвердження факту виконання умов
договору позивачем надано суду:
Договір №4/01 від 4 січня 2011 року, акт
№ОУ-0000037 здачі - прийняття робіт
(надання послуг) від 31 березня 2011 року,
Специфікація №1 до Акту від 31.03.2011 року,
видаткові накладні, податкову
накладну від 31.03.2011 року №48 на
загальну сум 49881, 09 в тому числі ПДВ 8313, 51
грн.

Відповідно до частини 1 статті 626
Цивільного кодексу України, договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного Кодексу
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Зазначене положення відображає один з
найважливіших принципів договірного
регулювання суспільних відносин -
принцип свободи договору.

У відповідності до приписів статті 638
Цивільного кодексу України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Правочини з ТОВ «Компанія «Грифон
Консалт» було оформлено у спрощений
спосіб, що не суперечить чинному
законодавству України.

Позивачем було оплачено в повному
обсязі за отриману сировину та послуги,
а контрагентом позивача були виписані
відповідні податкові накладні, на
підтвердження чого позивачем надано
банківські виписки, податкові
накладні, копії яких наявні в
матеріалах справи.

По взаємовідносинам з ТОВ «Компанія
«Грифон Консалт» за період з 01.01.2010
року по 31.12.2012 року позивачем було
визначено податковий кредит всього на
суму 104770 грн., в т.ч. у березні 2011 року на
8313 грн., квітні 2011 року на 4702 грн., травні
2011 року на 9196 грн., червні 2011 року на 5293
грн., липні 2011 року на 8208 грн., серпні 2011
року на 6147 грн., вересні 2011 року на 15236
грн., жовтні 2011 року на 19024 грн.,
листопаді 2011 року на 8292 грн., грудні 2011
року на 17086 грн.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість є операції платників податку,
зокрема, з постачання послуг, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначено статтею 198 Податкового
кодексу України, згідно з якою право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України на час вчинення спірних
операцій та видачі податкової
накладної).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу положень пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (п. 201.4 ст. 201 ПК
України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК
України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Судом встановлено, що первинні
документи, що підтверджують факт
отримання товарів та послуг (видаткові,
податкові накладні) оформлені
відповідно до вимог Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 p.,
податкові накладні, що видана
контрагентом позивача ТОВ «Компанія
«Грифон Консалт» , оформлені
відповідно до вимог п.201.1 ст. 201
Податкового кодексу України та містить
усі обов'язкові реквізити. Податковий
орган не вказав в Акті перевірки на
будь-які неточності в податковій
накладній або відсутність обов'язкових
реквізитів.

Аналіз положень податкового
законодавства дозволяє дійти висновку,
що право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
виникає у платника податків за
наявності сукупності таких елементів:
(1) наявності у сторін спеціальної
податкової правосуб'єктності (особа, що
видає податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник ПДВ); (2)
фактичного (реального) здійснення
оподатковуваних операцій
постачальником на користь покупця; (3)
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між операцією з придбання
товарів чи послуг та потребою
використання в господарській
діяльності; (4) документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів (у т.ч.
платіжних), які зазвичай супроводжують
операції певного виду та підтверджують
їх фактичне виконання; (5) наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної (має усі
обов'язкові реквізити).

Водночас, з наявної у позивача
фінансово-господарської документації
вбачається наявність реального
здійснення господарських операцій з
придбання товарів (послуг) в межах та
цілях господарської діяльності
позивача, оплату вартості товарів
(послуг), правомірність формування
даних податкового обліку позивача на
підставі податкових та видаткових
накладних та інших документів
бухгалтерського обліку, які в їх
сукупності розкривають зміст та обсяг
господарських операцій та свідчать про
реальне вчинення таких операцій.

Тобто, за умови підтвердженої
позивачем письмовими доказами
фактичної поставки (надання послуг) та
подальшого використання отриманого
товару (отриманої послуги) у власній
господарській діяльності, лише
відсутність податкової накладної або
оформлення податкової накладної з
порушенням вимог щодо її оформлення,
позбавляє позивача права для
віднесення до податкового кредиту сум
податків, сплачених у зв'язку з
придбанням товарів/послуг.

Позивачем надано суду копії декларацій
з ПДВ за період з березня 2011 року по
грудень 2011 року із розшифровками
податкових зобов'язань з ПДВ та реєстр
виданих та отриманих накладних, з яких
можна встановити декларування
позивачем податкових зобов'язань з ПДВ.
Всі вказані операції мають економічний
ефект та безпосередньо пов'язані з
господарською дальністю Позивача.

Судом також, було встановлено, що на
час відображення операції в обліку, як
і на день розгляду справи, контрагент
позивача - ТОВ «Компанія «Грифон
Консалт» значиться в ЄДРПОУ, його
державна реєстрація не скасована,
інформація, що він перебуває в процесі
припинення - відсутня, отже, позивач
вступив у правовідносини з
контрагентом, який наділений цивільною
правоздатністю та дієздатністю.

Тому, суд на підставі оцінки наявних у
справі матеріалів та доказів у їх
сукупності встановив, що факт
придбання позивачем сировини та
послуг, оплати їх вартості
підтверджується документально,
господарські операції належним чином
відображені у бухгалтерському обліку
та податковій звітності позивача,
право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
підтверджується податковими
накладними.

Відповідно до п. 16.1.2 ст. 16.1. Податкового
кодексу України кожен платник податків
зобов'язаний вести в установленому
порядку облік доходів і витрат,
складати звітність, що стосується
обчислення і сплати податків та зборів.
При цьому такий платник несе
самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

Операції, за якими був сформований
податковий кредит по контрагенту ТОВ
«Компанія «Грифон Консалт» носили
реальний характер, належним чином
відображені в податковому та
бухгалтерському обліку позивача,
товари/послуги були отримані, що
підтверджується відповідними
документами, отже позивач не може
нести відповідальності за дії чи
бездіяльність інших осіб.

Висновок про те, що платник не несе
відповідальності за порушення,
допущені його контрагентом,
узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі «Булвес» АД проти
Болгарії» (заява №3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що
компанія-заявник не повинна нести
відповідальність за наслідки
невиконання постачальником його
обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
На думку суду, такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватися
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.

Щодо висновків податкового органу про
нікчемність правочинів укладених
позивачем з ТОВ «Компанія «Грифон
Консалт», суд зазначити наступне.

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (ст. 204 ЦК України).

В свою чергу, згідно частини першої
статті 234 Цивільного кодексу України
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Згідно частини другої статті 234
Цивільного кодексу України визначено,
що фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Згідно з частиною другою статті 215
Цивільного кодексу України, недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Зі змісту зазначеної правової норми
вбачається, що основною підставою
вважати правочин нікчемним є його
недійсність, що встановлена саме
законом, а не актом перевірки
податкового органу, адже лише нормою
закону має бути встановлено, що
правочин є нікчемним.

Зокрема частиною першою статті 220
Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі недодержання
сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Частиною першою статті 224 Цивільного
кодексу України, що правочин, вчинений
без дозволу органу опіки та піклування
(стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Відповідно до частини другої статті 228
Цивільного кодексу України правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним.

Частиною першою зазначеної правової
норми визначено, що правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

У разі недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним.

Також, Пленум Верховного Суду України в
своїй постанові від 06 листопада 2009 року
№9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснив, що
нікчемними правочинами, які порушують
публічний порядок, визначені статтею 228
Цивільного кодексу України, є: 1)
правочини, спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; 2) правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Правочини, які посягають на суспільні,
економічні та соціальні основи
держави, зокрема є: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режими вилучення з
обігу або обмеження в обігу об'єктів
цивільного права, тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.
При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін.

Доказом вини може бути вирок суду,
постановлений у кримінальній справі,
щодо знищення, пошкодження майна чи
незаконного заволодіння ним, тощо.

Жодних вироків чи рішень судів
відповідач суду не надав.

Тобто, підстави нікчемності правочину
встановлюються саме законом, а
недійсність правочину виключно
рішенням суду, а не актами податкових
перевірок та/або слідчими податкових
органів на власний розсуд.

Судом встановлено, що договори,
укладені з ТОВ «Компанія «Грифон
Консалт» є правочинами, спрямованими
на реальне настання правових наслідків
та досягнення реальних цілей,
обумовлених ними, укладеними з
дотриманням всіх інших вимог,
необхідних для чинності правочину
згідно ст. 203 Цивільного кодексу
України.

На день розгляду справи жодних рішень
щодо визнання судом договорів
недійсними, фіктивними - не існує.
Позивач уклав договори для отримання
реального результату, такий результат
був досягнутий, усі первинні документи
є в наявності, отже оспорювані
правочини не можуть бути визнані
фіктивними.

Отже, висновок податкового органу про
завищення суми податкового кредиту з
податку на додану вартість в сумі 104770
грн. по операціям з ТОВ «Компанія
«Грифон Консалт» є помилковими і
безпідставними.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 11 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до цієї норми суди при
розгляді податкових спорів мають
виходити із презумпції
добросовісності платників податків та
інших учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим
передбачається, що дії платників
податків, що мають своїм результатом
одержання податкової вигоди
(звільнення від оподаткування,
зменшення бази або ставки
оподаткування, одержання права на
залік або відшкодування податку на
додану вартість тощо) економічно
виправдані, а відомості, що містяться у
податкових деклараціях, податкових
накладних, вантажних митних
деклараціях, бухгалтерській звітності
та податковому обліку достовірні.

Надання податковому органу всіх
належних чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірності
прийнятих ним рішень.

Доказів, які б спростовували доводи
позивача та достатніх і беззаперечних
доказів в обґрунтування своїх
заперечень відповідач суду не надав.

Представниками позивача надано
обґрунтовані пояснення та докази на їх
підтвердження, щодо заявлених позовних
вимог.

За таких обставин оспорюване податкове
повідомлення-рішення 03.10.2013року
№1 є безпідставним і підлягає
скасуванню як протиправне, отже,
позовні вимоги є такими, що підлягають
задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір. Доказів
понесення інших судових витрат позивач
суду не надав. Таким чином, судові
витрати щодо сплати судового збору
підлягають присудженню з державного
бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю ".Діброва."
до Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
03.10.2013року №1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Державної
податкової служби від 03.10.2013 року
№1.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю ".Діброва." сплачений
судовий збір у сумі 248 (двісті сорок
вісім) грн.18 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя:
Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 31 січня 2014 р.