Справа № 827/87/14-а
Суддя: Александров О.Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД МІСТА
УХВАЛА

про повернення адміністративного
позову

03 лютого 2014 року Справа № 827/87/14-а

Суддя Окружного адміністративного
суду міста Севастополя Александров
О.Ю., перевіривши матеріали позову
ОСОБА_1 до Військово-медичного
клінічного центру Кримського регіону,
про визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя з позовом до
Військово-медичного клінічного центру
Кримського регіону, про визнання
протиправними дій, зобов'язання
вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 15.01.2014 позов залишено
без руху, запропоновано позивачці у
строк до 30.01.2014 усунути недоліки позову.

Копія ухвали суду від 15.01.2014 одержана
позивачкою 22.01.2014, що підтверджується
підписом на повідомленні про вручення
поштового відправлення.

28.01.2014 до канцелярії суду від позивачки
надійшли письмові пояснення (вх.. №713)
щодо недоліків позову.

Наданими суду поясненнями недоліки
позову позивачкою не усунуто.

Так, в ухвалі суду від 15.01.2014 було
вказано на такий недолік позову, як не
зазначення у прохальній частині позову
жодної конкретної суми з кожного
конкретного виду виплат, які на думку
позивачки їй було протиправно
недоплачено і має бути виплачено
відповідачем.

Розмір сум, що належали (належать) до
виплати відповідачем позивачці, є
частиною предмету доказування і з
урахуванням вимог частини першої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України має бути
визначений та обґрунтований у позовній
заяві.

Проте, з приводу вказаного недоліку
позову, у своїх письмових поясненнях
(вх. №713 від 28.01.2013) позивачка зазначила,
що оскільки вона просить визнати
противоправними дії відповідача,
доказування їх протиправності
покладається саме на нього.

Тобто, за жодною з вимог щодо
зобов'язання відповідача здійснити
виплати позивачкою не наведено ані
конкретних сум, які на її думку
недоплачені, ані їх розрахунку.

Також в ухвалі суду від 15.01.2014 було
вказано на такий недолік позову, як
відсутність у позові відомостей
(виклад обставин), якими
обґрунтовується дотримання строку для
звернення до суду, а саме - коли
позивачці стало відомо про порушення
її прав та законних інтересів
відповідачем щодо кожного конкретного
виду виплат та за кожний конкретний
період, за який на думку позивачки мали
бути здійснені виплати та видане
речове майно (місяць, квартал, півріччя,
рік та інше).

З приводу вказаного недоліку позову, у
своїх письмових поясненнях (вх. №713 від
28.01.2013) позивачка зазначила, що у своєму
позові вона вказувала, що дізналася про
порушення своїх прав з моменту
звільнення з військової служби, тобто з
моменту коли її повинно було бути
розраховано по усім видам забезпечення
(грошового, речового).

Однак, у позові відсутня конкретна
вказівка на день, коли позивачці стало
відомо про порушення її прав та
законних інтересів відповідачем.

Крім того, день звільнення з військової
служби не може бути датою, коли
позивачці стало відомо про порушення
її прав щодо всіх видів грошового та
речового забезпечення
військовослужбовців за будь-який
проміжок часу, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 Постанови
Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №
1294 «Про упорядкування структури та
умов грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб» грошове забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу складається з
посадового окладу, окладу за
військовим (спеціальним) званням,
щомісячних (підвищення посадового
окладу, надбавки, доплати, винагороди,
які мають постійний характер, премії)
та одноразових додаткових видів
грошового забезпечення.

За всіма нормативними актами, на які
позивачка посилається в позові в
обґрунтування позовних вимог, у тому
числі за вказаною Постановою Кабінету
Міністрів України, виплата основного
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб, а саме: посадового окладу, окладу
за військовим (спеціальним) званням,
надбавок, доплат, винагород, які мають
постійний характер, премій,
здійснюється щомісячно, а не
одноразово за час проходження
військової служби, під час звільнення з
неї.

Забезпечення військовослужбовців
речовим майном також здійснюється
протягом всього строку проходження
служби, а не лише під час звільнення зі
служби.

Тобто, позивачка, будучи обізнаною щодо
того, що відповідач повинен був
виплачувати їй основне грошове
забезпечення щомісяця, та
забезпечувати речовим майном протягом
всього періоду служби, мала дізнатися
про порушення своїх прав саме у періоди
нездійснення відповідних виплат
(щомісяця) та не видачі речового майна
відповідачем (у відповідні встановлені
строки). Жодного такого конкретного
періоду позивачкою ані у позові, ані у
письмових поясненнях щодо недоліків
позову, не зазначено.

Також в ухвалі суду від 15.01.2014 було
вказано на такий недолік позову, як не
надання доказів наявності
правовідносин між позивачкою та
відповідачем щодо відмови останнього у
вчиненні дій, про які позивач просить у
позові.

З приводу даного недоліку позову, у
своїх письмових поясненнях (вх. №713 від
28.01.2013) позивачка зазначила, що у своєму
позові вона зазначала, що вона
зверталася до командування з проханням
надати документи, але їй було надано
лише довідку про розмір її грошового
забезпечення при звільненні.

Проте, зазначене позивачкою не
відповідає дійсності - у позові
відсутня вказівка про звернення до
відповідача з приводу надання довідок
про виплачені суми за кожним видом
грошового забезпечення, а до позову не
додано письмових доказів такого
звернення.

До того ж, в ухвалі суду від 15.01.2014
зазначалося про ненадання позивачкою
доказів на підтвердження обставин,
якими обґрунтовуються позовні вимоги,
та безпідставне клопотання про
витребування відповідних доказів
судом.

З приводу даного недоліку позову, у
своїх письмових поясненнях (вх. №713 від
28.01.2013) позивачка знов-таки, з
посиланням на вимоги частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, зазначила, що
обов'язок щодо доказування
протиправності своїх дій покладається
на відповідача.

Суд не погоджується з таким доводом
позивачки, оскільки частиною другою
статті 106 Кодексу адміністративного
судочинства України обов'язок надання
доказів, якими обґрунтовуються позовні
вимоги, покладено саме на позивача.

Частиною третьою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що якщо особа, яка бере
участь у справі, не може самостійно
надати докази, то вона повинна
зазначити причини, через які ці докази
не можуть бути надані, та повідомити, де
вони знаходяться чи можуть
знаходитися. Суд сприяє в реалізації
цього обов'язку і витребовує необхідні
докази.

Ані у позові, ані у письмових
поясненнях (вх. №713 від 28.01.2013) позивачки
не зазначено жодної поважної причини,
через яку позивачка не може самостійно
надати (отримати від відповідача)
відповідні докази.

Таким чином, жодний з трьох недоліків
позову позивачкою не усунутий, з її
боку має місце лише формальна відписка
щодо недоліків позову, не підтверджена
належними доказами.

Відповідно до пункту 1 частини третьої
статті 108 Кодексу адміністративного
судочинства України позовна заява
повертається позивачеві, якщо позивач
не усунув недоліки позовної заяви, яку
залишено без руху.

З огляду на викладене адміністративний
позов ОСОБА_1 до Військово-медичного
клінічного центру Кримського регіону,
про визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити певні дії,
підлягає поверненню.

Згідно з частиною шостою статті 108
Кодексу адміністративного судочинства
України залишення позовної заяви без
руху або повернення позовної заяви не
позбавляють права повторного
звернення до адміністративного суду в
порядку, встановленому законом.

Керуючись пунктом 1 частини третьої
статті 108, статтями 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Військово-медичного клінічного центру
Кримського регіону, про визнання
протиправними дій, зобов'язання
вчинити певні дії, - повернути.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали. У
разі якщо ухвалу було постановлено в
письмовому провадженні або згідно з
частиною третьою статті 160 цього
Кодексу, або без виклику особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста
Севастополя протягом 5 днів з дня її
проголошення.

У разі розгляду справи у порядку
письмового провадження або без виклику
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом 5 днів з дня
отримання. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Севастопольського
апеляційного адміністративного суду.

Суддя
О.Ю.
Александров