Справа № 2а-2042/10/2670
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2013-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" грудня 2013 р. м. Київ
К/9991/163/11

№ К/9991/163/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,
розглянувши попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.03.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2010

у справі № 2а-2042/10/2670 Окружного
адміністративного суду м. Києва

за позовом Приватного підприємства
«Укрембудінвест»

до Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі м. Києва (ДПІ)

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.03.2010, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2010,
позов задоволено: визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 27.01.2010
№/0.

У касаційній скарзі ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва просить
скасувати ухвалені у справі рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
з підстав неправильного застосування
судами норм матеріального права та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Заперечуючи проти касаційної скарги,
позивач просить залишити її без
задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для визначення
позивачу штрафу згідно з податковим
повідомленням-рішенням, з приводу
правомірності якого виник спір, став
висновок контролюючого органу,
викладений в акті перевірки від 25.01.2010
№ 960/15-1-30018918, про порушення позивачем
підпункту 5.3.1 пункту 5.3 ст.5 Закону №
2181-ІII, а саме: несвоєчасна сплата
узгодженого податкового зобов`язання з
податку на прибуток.

За наслідками перевірки відповідачем
на підставі підпункту 17.1.7 пункту 17.1 ст.
17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (Закон № 2181-ІII)
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 27.01.2010 №
/0 про застосування штрафу у
розмірі 31514,88 грн. (10% від сплаченого
податкового зобов'язання з податку на
прибуток за 9 місяців 2009 року у сумі
315148,83 грн., із затримкою на 15
календарних днів).

У судовому процесі встановлено, що
позивачем при заповненні декларації з
податку на прибуток за 9 місяців 2009 року
була допущена методологічна помилка, а
саме: суму нарахованого податку за
попередній податковий період
поточного року занесено в рядок 16,
замість рядка 15. Зазначена помилка була
усунута позивачем 04.12.2009 шляхом подання
до ДПІ уточнюючого розрахунку
податкових зобов'язань у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок, тобто до проведення
податковим органом 25.01.2010 перевірки
своєчасності сплати узгоджених
податкових зобов'язань.

Пунктом 1.2 ст. 1 Закону № 2181-ІІІ
встановлено, що податкове зобов'язання
- зобов'язання платника податків
сплатити до бюджетів або державних
цільових фондів відповідну суму коштів
у порядку та у строки, визначені цим
Законом або іншими законами України.

Згідно з підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 ст. 5
Закону № 2181-ІІІ платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації.

Підпунктом 17.1.7 пункту 17.1 ст. 17 Закону №
2181-ІІІ передбачена відповідальність за
несплату узгодженої суми податкового
зобов'язання протягом граничних
строків у вигляді штрафу, яка
поширюється, в тому числі, на платника
податків, який не сплатив узгоджену
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість, а саме: при
затримці до 30 календарних днів,
наступних за останнім днем граничного
строку сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання, - у розмірі
десяти відсотків погашеної суми
податкового боргу; при затримці від 31
до 90 календарних днів включно,
наступних за останнім днем граничного
строку сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання, - у розмірі
двадцяти відсотків погашеної суми
податкового боргу; при затримці, що є
більшою 90 календарних днів, наступних
за останнім днем граничного строку
сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання, - у розмірі п'ятдесяти
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Як свідчить наявна в матеріалах справи
копія платіжного доручення, позивач
вчасно, а саме 13.11.2009 сплатив податкове
зобов`язання з податку на прибуток за 9
місяців 2009 року. Подання позивачем
уточнюючого розрахунку із зазначенням
суми нарахованого податку за
попередній звітний період у сумі 315240, 00
грн. (різниця між сумою 337813,00 грн.,
вказаною у рядку 14 податкової
декларації, та сумою 22573,00 грн., вказаною
у рядку 15 податкової декларації)
безпідставно розцінено ДПІ як сплата
податкового зобов'язання, оскільки
відсутність податкового зобов'язання,
помилково задекларованого, виключає
його сплату. Правомірність виправлення
позивачем помилки в податковому обліку
ДПІ не оспорює.

З огляду на викладене суди дійшли
правильного висновку про противність
застосування до позивача штрафу,
накладеного на підставі підпункту 17.1.7
пункту 17.1 ст. 17 Закону № 2181-ІІІ, за
прострочення на 15 днів сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання за 9 місяців 2009 року,
оскільки у позивача податкове
зобов'язання у сумі 315240,00 грн. було
відсутнє.

Наведені норми матеріального права
судами попередніх інстанцій
застосовані правильно, а доводи,
викладені в касаційній скарзі, не
спростовують правильність висновків
суду щодо наявності підстав для
задоволення позову.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24.03.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2010 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош