Справа № 826/17305/13-а
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Огурцова О.П. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Стор ЛТД"до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України провизнання
неправомірними дій, скасування наказу
№ 1037 від 17.05.2013 та податкових
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Стор ЛТД" звернулося
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративними
позовами до Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про визнання
неправомірними дій, скасування наказу
№ 1037 від 17.05.2013 та податкових
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує наступним.
В розумінні підпункту 78.1.1 пункту 78.1
статті 78 Податкового кодексу України у
відповідача не існувало обставин, які б
зумовлювали проведення виїзної
документальної позапланової перевірки
позивача з питань правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податку на додану вартість та
податку на прибуток по
фінансово-господарським
взаємовідносинам з ТОВ «Демсрой» за
період з 01.01.2012 по 31.01.2012, оскільки на
письмовий запит відповідача «Про
надання пояснень та їх документального
підтвердження», позивачем було надано
фінансово-господарських операцій з ТОВ
«Демстрой» та копії документів на
підтвердження фактичності цих
операцій та їх відповідності вимогам
чинного законодавства України.
Також позивач зазначив про те, що у
період, який перевірявся, дійсно мав
фінансово - господарські
правовідносини з ТОВ «Демсрой», які
мали реальний характер, та за якими
було поставлено товар використаний ним
у власній господарській діяльності та
з метою отримання прибутку, а документи
бухгалтерського та податкового
обліків за цими операціями були
оформлені у відповідності до вимог
податкового законодавства.
У судовому засіданні 02.12.2013 представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити позов у
Відповідач проти позовних вимог
заперечив, через канцелярію суду 02.12.2013
надав письмові заперечення проти
позовних вимог та просив суд відмовити
у задоволенні позову у повному обсязі.
Свої заперечення на адміністративний
позов в частині правомірності
призначення та проведення перевірки
позивача, відповідач обґрунтовував
тим, що перевірку було проведено на
підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1
статті 78 Податкового кодексу України у
зв'язку з тим, що позивачем на запит №
7002/10/22-611 від 04.04.2013 надано письмові
пояснення з яких неможливо підтвердити
фінансово-господарських операцій з
ТОВ «Демсрой». Щодо обґрунтування
правомірності встановлення за
результатами проведеної перевірки
порушень позивачем податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ «Демсрой» відповідач посилався на
доводи та висновки викладених у акті
перевірки № 1694/22-621-19477704 від 24.05.2013,
інших доводів, крім зазначених у
вказаному акті перевірки
представником відповідача не наведено.
У судове засідання 02.12.2013 представник
відповідача не прибув, про причини
неприбуття суд не повідомив, про дату,
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.
У відповідності до частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
у справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
З урахуванням наведеного суд,
заслухавши у судовому засіданні
представника позивача, з'ясувавши, що
немає потреби заслухати свідків та
експерта, ухвалив продовжити розгляд
справи у письмовому провадженні.
Підчас судового розгляду справи, суд,
17.05.2013 начальником Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі міста Києва Державної
податкової служби було видано наказ №
1037 "Про проведення документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1
статті 78 Податкового кодексу України
наказано забезпечити проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Стор ЛТД» по
фінансово-господарським
взаємовідносинам за період січень 2012
року з ТОВ «Демстрой».
Державною податковою інспекцією у
Дніпровському районі міста Києва
Державної податкової служби на
підставі наказу № 1037 від 17.05.2013 та
направлення на перевірку № 1081 від
20.05.2013 була проведена виїзна
документальна позапланова перевірка
ТОВ «Стор ЛТД» з питань правильності
нарахування, повноти та своєчасності
внесення до бюджету сум податку на
додану вартість в частині нарахування
податкового кредиту з ПДВ та податку на
прибуток по взаємовідносинам з ТОВ
«Демстрой» за період з 01.01.2012 по 31.01.2012.
Перевіркою встановлено порушення
пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України в результаті чого
занижено податок на прибуток за перший
квартал 2012 на суму 37 705,00 грн. та пунктів
198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.6
статті 201 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено податок на
додану вартість за січень 2012 на суму 35
До такого висновку податковий орган
дійшов виходячи з наступного.
ТОВ «Стор ЛТД» мало фінансово -
господарські взаємовідносини з ТОВ
«Демстрой» в січні 2012 року за рахунок
яких було сформовано податковий
Броварською ОДПІ складено акт
№51/7/22-5/37284540 від 28.03.2013р. «Про
неможливість проведення зустрічної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Демстрой» (код за
„Демстрой" відсутні необхідні умови
для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності в силу
відсутності управлінського або
технічного персоналу, основні кошти,
виробничі активи, складські
приміщення, транспортні засоби;
неможливість реального здійснення
контрагентами-постачальниками
господарських операцій з урахуванням
часу, місця знаходження майна або
обсягу матеріальних ресурсів,
економічно необхідних для виробництва
товарів, виконання робіт або послуг,
нездійснення особою, яка значиться
виробником товару, підприємницької
Також, за результатами перевірки
встановлено, що ТОВ «Демстрой»
відображені в податковій звітності
правові взаємовідносини з суб'єктами
господарювання покупцями та
постачальниками, без мети реального
настання правових наслідків, з метою
заниження об'єкту оподаткування,
З огляду на зазначене податковий орган
дійшов висновку про відсутність
фактичного здійснення правідносин між
ТОВ «Стор ЛТД» та ТОВ «Демстрой».
За результатами перевірки складено акт
№ 1694/22-621-19477704 від 24.05.2013 на підставі
якого винесено податкові
яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток на загальну суму 56 558,00 грн. у
тому числі за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) 18 853,00 грн. та №
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на загальну
суму 53 864,00 грн. у тому числі за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 17 955,00 грн.
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Стор ЛТД» вважаючи,
що Державною податковою інспекцією у
Дніпровському районі міста Києва
Державної податкової служби було
видано наказ № 1037 від 17.05.2013 та
проведено на його підставі перевірку
за відсутності на те правових підстав
та вважаючи податкові повідомлення -
рішення № від 06.06.2013 та №
від 06.06.2013 такими, що підлягають
скасуванню звернулось з відповідним
позовом до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає позов таким, що
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 73.3
статті 73 Податкового кодексу України
органи державної податкової служби
мають право звернутися до платників
податків та інших суб'єктів
інформаційних відносин із письмовим
запитом про подання інформації
(вичерпний перелік та підстави надання
якої встановлено законом), необхідної
для виконання покладених на органи
державної податкової служби функцій,
завдань, та її документального
підтвердження. Такий запит
підписується керівником (заступником
керівника) органу державної податкової
служби і повинен містити перелік
інформації, яка запитується, та
документів, що її підтверджують, а
також підстави для надіслання запиту.

Пунктом 1 абзацу 3 пункту 73.3 статті 73
Податкового кодексу України,
встановлено, що письмовий запит про
подання інформації надсилається
платнику податків або іншим суб'єктам
інформаційних відносин за наявності
хоча б однієї з таких підстав, зокрема,
за результатами аналізу податкової
інформації, отриманої в установленому
законом порядку, виявлено факти, які
свідчать про порушення платником
податків податкового, валютного
законодавства, законодавства у сфері
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Згідно із абзацом 5 пункту 73.3 статті 73
Податкового кодексу України, платники
податків та інші суб'єкти
інформаційних відносин зобов'язані
подавати інформацію, визначену у
запиті органу державної податкової
служби, та її документальне
підтвердження протягом одного місяця з
дня, що настає за днем надходження
запиту (якщо інше не передбачено цим
Кодексом). У разі коли запит складено з
порушенням вимог, викладених в абзацах
першому та другому цього пункту,
платник податків звільняється від
обов'язку надавати відповідь на такий
запит.

Таким чином, податковий орган має право
звернутися до платників податків із
письмовим запитом про подання
інформації та її документального
підтвердження у випадку якщо за
результатами аналізу податкової
інформації, отриманої в установленому
законом порядку, виявлено факти, які
свідчать про порушення платником
податків податкового, валютного
законодавства, законодавства у сфері
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом, або фінансуванню
тероризму та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, та платники податку
зобов'язані подавати інформацію,
визначену у запиті та її документальне
підтвердження податковому органу, та
звільняється від цього обов'язку
тільки у випадку, якщо запит не
відповідає вимогам викладених в
абзацах першому та другому пункту 73.3
статті 73 Податкового кодексу України.

Позивач у позовній заяві зазначає про
те, що на отриманий запит № 7002/10/22-611 від
04.04.2013 Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі міста Києва
Державної податкової служби ним було
надано пояснення № 124/1 від 17.04.2013 щодо
фінансово-господарських відносин
операцій позивача з ТОВ «Демстрой» та
копії відповідних документів, що
підтверджують фактичність цих
операцій та їх відповідність вимогам
чинного законодавства України

У запиті 7002/10/22-611 від 04.04.2013 відповідач у
зв'язку із встановленням сумнівності у
факті здійснення операцій просив
позивача надати пояснення та їх
документальне підтвердження з питань
відносин із ТОВ «Демстрой» та визначив
перелік інформації та документів, які
мають бути надані позивачем.

У відповідь на зазначений позивачем
надіслано відповідачу пояснення № 124/1
від 17.04.2013 з додатками у кількості 48
аркушів, копії яких наявні в матеріалах
справи та з аналізу яких вбачається, що
позивачем не було надано відповідачу
всього переліку документів, які йому
було запропоновано надати, зокрема, не
було надано інформації щодо
транспортних засобів, матеріальних і
фінансових ресурсів, наявності
необхідної кількості працюючих з
відповідними фаховими знаннями що
використовувались суб'єктом
господарювання для здійснення своєї
фінансово-господарської діяльності.

Таким чином, позивачем не було надано у
повному обсязі пояснень та їх
документального підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що
позивачем не було надано на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби у повному
обсязі пояснень та їх документального
підтвердження щодо правовідносин з ТОВ
«Демстрой» суд дійшов висновку про те,
що у відповідача були наявні правові
підстави для видання наказу № 1037 від
17.05.2013, а отже позовна вимога позивача
щодо скасування наказу є
необґрунтованою та не підлягає
задоволенню.

Наказом № 1037 від 17.05.2013 було призначено
проведення документальної
позапланової виїзної перевірки
позивача по взаємовідносинам з ТОВ
«Демстрой».

Щодо оскарження позивачем дій
відповідача щодо проведення
позапланової виїзної перевірки та
складання акту № 1694/22-621-19477704 від 24.05.2013
суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Згідно з пунктом 1 частини другої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Відповідно до пункту 8 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
позивач - особа, на захист прав, свобод
та інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду

Таким чином судовому захисту в
адміністративних судах України
підлягає лише порушене право, а отже
предмет оскарження за правилами
адміністративного судочинства повинен
мати юридичне значення, тобто впливати
на коло прав, свобод, законних
інтересів чи обов'язків, а також
встановлені законом умови їх
реалізації.

Отже, до адміністративного суду вправі
звернутися кожна особа, яка вважає, що
її право чи охоронюваний законом
інтерес порушено чи оспорюється, та
підставою для звернення особи до суду з
позовом є її суб'єктивне уявлення,
особисте переконання в порушенні прав
чи свобод, однак обов'язковою умовою
здійснення такого захисту судом є
об'єктивна наявність відповідного
порушення права або законного інтересу
на момент звернення до суду.

При цьому слід зазначити, що неодмінною
ознакою порушення права особи є зміна
стану суб'єктивних прав та обов'язків,
тобто припинення можливості чи
неможливість реалізації її законного
права таабо виникнення додаткового
обов'язку.

Рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень є такими, що
порушують права і свободи особи в тому
разі, якщо, по-перше, такі рішення, дія
чи бездіяльність прийняті владним
суб'єктом поза межами визначеної
законом компетенції, а по-друге,
оспорюванні рішення, дія чи
бездіяльність є юридично значимими,
тобто такими, що мають безпосередній
вплив на суб'єктивні права та обов'язки
особи шляхом позбавлення можливості
реалізувати належне цій особі право
або шляхом покладення на цю особу
будь-якого обов'язку.

Діяльність працівників контролюючого
органу з проведення перевірки суб'єкта
господарювання є лише службовою
діяльністю таких осіб на виконання
своїх посадових обов'язків із збирання
доказової інформації щодо дотримання
суб'єктом перевірки вимог чинного
законодавства, з огляду на що, не
створює жодних правових наслідків для
суб'єкта господарювання та не змінює
стану його суб'єктивних прав, оскільки
сама по собі не породжує настання
будь-яких юридичних наслідків та не
впливає на права та обов'язки суб'єкта
господарювання.

Відповідно до пункту 3 розділу І
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом державної податкової
адміністрації України № 984 від 22.12.2010 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 12.01.2011 за № 34/18772 акт -
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Отже, акт перевірки є носієм доказової
інформації, яка в подальшому має
використовуватися контролюючим
органом для прийняття рішення щодо
визначення платникові грошових
зобов'язань, а висновки посадових осіб
контролюючого органу, викладені в акті
перевірки, є позицією цих осіб щодо
кваліфікації дій платника податків,
однак самі по собі не впливають на стан
суб'єктивних прав платника та не
створюють для нього будь-яких
додаткових обов'язків.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду Украйни
від 10.10.2012 у справі № К/9991/30241/12.

З огляду на зазначене, податковий орган
не позбавлений права викладати в акті
перевірки власні суб'єктивні висновки
щодо зафіксованих обставин, та в
подальшому, у разі виникнення спору
щодо рішень про визначення грошових
зобов'язань, що приймаються на підставі
такого акту, обґрунтовувати ними
власну позицію щодо наявності певних
допущених платником податків порушень,
а оцінка акту перевірки, в тому числі і
оцінка дій посадових осіб податкового
органу щодо його складання, викладення
у ньому висновків перевірки, а також
щодо самих висновків перевірки,
надається при вирішенні спору щодо
оскарження рішення, прийнятого на
підставі такого акту.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 25.06.2012 у справі № К/9991/16720/12.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
діяльність працівників контролюючого
органу з проведення перевірки суб'єкта
господарювання є лише службовою
діяльністю таких осіб на виконання
своїх посадових обов'язків та сама по
собі не породжує настання будь-яких
юридичних наслідків та не впливає на
права та обов'язки суб'єкта
господарювання, а також те, що акт
перевірки та викладені у ньому факти та
висновки не можна розглядати як
рішення суб'єкта владних повноважень,
що породжує для платника податків
певні правові наслідки, оскільки він є
виключно носієм доказової інформації
про виявлені податковим органом
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства платниками
податків, обов'язковим документом, на
підставі якого приймається відповідне
рішення контролюючого органу, суд
дійшов висновку про те, що у даному
випадку позовні вимоги щодо визнання
протиправними дій відповідача по
проведенню документальної
позапланової виїзної перевірки
позивача та складання акта №
1694/22-621-19477704 від 24.04.2013 неправомірними та
такими, що підлягають скасуванню не
спрямовані на захист та відновлення
порушених прав та інтересів позивача, а
отже не підлягають задоволенню.

Щодо визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, суд звертає увагу
на наступне.

Згідно з пунктом 4 статті 7 Кодексу
адміністративного судочинства України
принципами адміністративного
судочинства є змагальність сторін,
диспозитивність та офіційне з'ясування
всіх обставин у справі.

Суть офіційного з'ясування всіх
обставин у справі визначена в частинах
четвертій та п'ятій статті 11 цього
Кодексу, якими встановлено, що суд
вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Принцип офіційного з'ясування всіх
обставин справи зобов'язує суд
встановити обставини справи для
забезпечення прийняття правосудного
рішення, в тому числі незалежно від
посилань чи доводів сторін.

При розгляді справи судом було
перевірено чи мали операції між
позивачем та ТОВ «Демстрой» реальний
товарний характер, можливість
здійснення таких операцій з
урахуванням оперативності проведення
операцій та віддаленості контрагентів
один від одного, подальше використання
позивачем отриманих товарів.

При цьому, суд виходив з того, що
наявність у покупця належно оформлених
документів, які відповідно до закону
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту, зокрема виданих
продавцями податкових накладних, не є
безумовною підставою для
відшкодування податку на додану
вартість в подальшому, якщо податковий
орган доведе, що відомості в таких
документах не відповідають дійсності,
наприклад, у випадку, коли не
проводилися самі операції. Також, судом
було зобов'язано позивача та
відповідача надати всі наявні докази
на обґрунтування їх правових позицій

З матеріалів справи та пояснень
представника позивача вбачається, що
позивач, у період, який перевірявся
податковим органом, мав правовідносини
з ТОВ «Демстрой», а саме, відбулася
операція по виконанню робіт, на що між
позивачем та ТОВ «Демстрой» було
складено акт надання послуг № 1 від
24.01.2012 та виписана податкова накладна.

Факт здійснення ТОВ «Демстрой» робіт
підтверджується зазначеним актом
надання послуг та податковою
накладною, копії яких наявні в
матеріалах справи, а факт здійснення
позивачем оплати за виконані роботи -
випискою по рахунку.

В подальшому отримані послуги від ТОВ
«Демстрой» було використано позивачем
у власній господарській діяльності та
з метою отримання прибутку при
взаємовідносинах з ПП з ІІ «Мак
Дональдс Юкрейн» за договором поставки
та монтажу № 98/11 від 09.11.2011, та договором
про технічне обслуговування та ремонт
обладнання № 36/ТО від 01.05.2011, з ТОВ
«Амстор» за договором 52/11 від 06.06.2011 та з
ТОВ «Чумацький Шлях» за договором № 81/11
від 01.09.2011 поставки товарів та надання
послуг № 21887 від 01.02.2012 що
підтверджується наявним в матеріалах
справи копіями зазначених договорів,
складеними до них специфікаціями,
актами про надання послуг, податковими
накладними, а здійснення розрахунку з
позивачем за надані послуги виписками
по рахунку.

Відповідачем доказів, які б
спростовували пояснення позивача та
наданні ним докази суду не надано.
Зокрема, відповідачем не надано
доказів того, що ТОВ «Демстрой» не
відобразило у своїй податковій
звітності операції з позивачем, а
також, що ним не було сплачено податок
на додану вартість з вказаних операцій.
Відтак, відповідачем не спростовано
доводів позивача та доказів, наявних у
матеріалах справи, які доводять
товарність та реальність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Демстрой».

Щодо посилань відповідача на акт
№51/7/22-5/3724540 від 28.03.2013 про неможливість
проведення зустрічної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Демстрой», код за
, з питання підтвердження
господарських відносин із ТОВ «Фірма
Інвест» код за за період
січень 2012суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4.4 розділу 4 Методичних
рекомендацій щодо організації та
проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок
затверджених наказом державної
податкової адміністрації України №236
від 22.04.2011 у разі встановлення фактів,
що не дають змогу провести зустрічну
звірку суб'єкта господарювання,
зокрема у зв'язку із зняттям з обліку,
встановленням відсутності суб'єкта
господарювання та/або його посадових
осіб за місцезнаходженням (податковою
адресою), відповідальний підрозділ не
пізніше двох робочих днів від дати
надходження запиту складає Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання (далі -
Акт) (додаток 3), реєструє його у Журналі
реєстрації довідок про результати
проведення зустрічної звірки (актів
про неможливість проведення
зустрічної звірки суб'єкта
господарювання, неявки для підписання,
відмови від писання Довідки про
результати проведення зустрічної
звірки) (далі - Журнал реєстрації
довідок/актів) (додаток 4) та вживає
відповідних заходів, передбачених
актами ДПС України.

Таким чином, акт про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання складається не за
результатами проведення зустрічної
звірки чи перевірки суб'єкта
господарювання, а у разі встановлення
фактів, що не дають змогу провести
зустрічну звірку суб'єкта
господарювання, з огляду на що
зазначений акт може бути лише носієм
інформації щодо наявності фактів, які
унеможливлюють проведення зустрічної
звірки та не може містити інформацію
щодо фінансово - господарських
відносин суб'єктів господарювання.

Таким чином, акт №51/7/22-5/3724540 від 28.03.2013
про неможливість проведення
зустрічної звірки Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Демстрой», код за , з
питання підтвердження господарських
відносин із ТОВ «Фірма Інвест» код за
за період січень 2012 не може
бути належними доказами на
підтвердження допущення позивачем
порушення норм податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ «Демстрой».

З огляду на викладене, а також
враховуючи той факт, що інших доказів
та обґрунтувань, крім зазначених, на
підтвердження відсутності у позивача
прав на формування податкового кредиту
та витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування за
фінансово - господарськими відносинами
з ТОВ «Демстрой», відповідачем суду не
надано та не зазначено про причини
неможливості їх надання, суд дійшов
висновку про те, що господарські
операції між позивачем та ТОВ
«Демстрой» мали реальний характер.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу. Витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України, встановлено, що
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є операції платників податку з:
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; з метою оподаткування
цим податком до імпорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг) з-під митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України, для їх
подальшого вільного обігу на території
України; постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Реальність та товарність
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Демстрой» в ході судового
розгляду справи судом було
встановлено, у зв'язку з чим суд дійшов
висновку, що у позивача було право на
формування податкового кредиту та
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування по операціях з
ТОВ «Демстрой».

Крім того, суд вважає за доцільне
зазначити, що відповідно до частини
другої статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав
людини від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД
проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено,
що у разі якщо національні органи за
відсутності будь-яких вказівок на
безпосередню участь фізичної або
юридичної особи у зловживанні,
пов'язаним зі сплатою ПДВ, який
нараховується у ланцюгу поставок, або
вказівок на обізнаність про таке
порушення, все ж таки застосовують
негативні наслідки для отримувача
оподатковуваної ПДВ поставки, який
повністю виконав свої зобов'язання, за
дії або бездіяльність постачальника,
який перебував поза межами контролю
отримувача і у відношенні якого у нього
не було засобів перевірки та
забезпечення його виконання, то такі
владні органи порушують справедливий
баланс, який має підтримуватися між
вимогами суспільних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Відповідно до частин першої та другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням наведеного суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги щодо
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до частин першої та третьої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.
Якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено. Позивачем
надано оригінал платіжних доручень про
сплату судового збору у сумі 1 207,45 грн.

Керуючись вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Стор ЛТД»
до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання неправомірними дій,
скасування наказу № 1037 від 17.05.2013 та
податкових повідомлень-рішень №
від 06.06.2013 та № від 06.06.2013 -
задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Міндоходів у
місті Києві № від 06.06.2013 та №
від 06.06.2013.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

4. Присудити з Державного бюджету
України за рахунок бюджетних
асигнувань за зобов'язаннями
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Міндоходів у
місті Києв на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Стор ЛТД»
понесені ним витрати по сплаті
судового збору у розмірі 1 000,00 грн. (одну
тисячу грн. 00 коп.).

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова набирає законної сили після
закінчення строку для її апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Огурцов