Справа № 2а/1270/3153/12
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/54922/12

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І. (доповідач), Лиски Т.О.,
Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Брянці Луганської області
про визнання дій протиправними та
скасування вимоги про сплату боргу,

в с т а н о в и в :

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із вказаним позовом.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 16 травня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 липня 2012
року, позов задоволено.

Визнано протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Брянка
Луганської області щодо визначення
ОСОБА_4 заборгованості зі сплати
єдиного внеску відповідно до вимоги №
Ф-14 від 21 лютого 2012 року на суму 2031,35 грн.
і визнано протиправною та скасовано цю
вимогу.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, відповідач подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати рішення цих судів та
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
доводи касаційної скарги, суд
касаційної інстанції вважає, що скаргу
необхідно залишити без задоволення з
наступних підстав.

Судами встановлено, що позивач
зареєстрований як фізична особа -
підприємець і перебуває на спрощеній
системі оподаткування на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
м. Брянка Луганської області та отримує
пенсію за віком, призначену на
пільгових умовах зі зниженням
пенсійного віку відповідно до статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Позивач є пенсіонером за віком, що
підтверджується пенсійним
посвідченням серії ААЕ № 208032 (а.с. 9).

Разом з тим, 21 лютого 2012 року
відповідачем складено вимогу № Ф-14, в
якій зазначено, що заборгованість
позивача зі сплати єдиного внеску
становить 2031 грн. 35 коп.

1 січня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на державне соціальне
страхування» (далі - Закон № 2464-VІ), в
преамбулі якого вказано, що цим Законом
визначено правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Прикінцевими та перехідними
положеннями Закону № 2464-VІ передбачено,
що стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Оскільки відповідач вказану вимогу про
сплату боргу на суму 2031 грн. 35 коп.
сформував за 2011 рік, тобто після
набрання чинності Закону № 2464-VІ, то
дані правовідносини регулюються
Законом №2464-VІ.

Статтею 1 Закону № 2464-VІ передбачено, що
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
передбачених законодавством випадках
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4
Закону № 2464-VІ платником єдиного внеску
є фізичні особи - підприємці, в тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування.

Частиною 4 статті 4 Закону № 2464-VІ
визначено, що особи, зазначені у пункті
4 частини 1 цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

З частини четвертої статті 4 Закону №
2464-VІ слідує, що однією з умов
звільнення осіб від сплати за себе
єдиного внеску слугує те, що ці особи є
пенсіонерами за віком. Визначальним
для розв'язання цього спору слід
вважати правильне розуміння вказаних
положень, оскільки не існує будь-яких
застережень в цій нормі та в Законі
№2464-VІ про те, що під пенсіонерами за
віком необхідно розуміти лише тих осіб,
яким призначено пенсію за віком згідно
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач вважає, що пенсіонером за
віком у розумінні вищенаведеної норми
є особа, якій призначено пенсію за
віком згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а позивач вважає, що
таким пенсіонером може бути особа, якій
призначено пенсію за віком згідно
будь-якого закону, яким визначено
призначення пенсії особам залежно від
досягнення віку.

Разом з тим, за загальним правилом
пенсію за віком прийнято називати таку
пенсію, яка встановлюється з
досягненням певного віку та за
наявності необхідного стажу роботи.
Пенсії за віком поділяються на три
види: 1) на загальних підставах; 2)
пільгових; 3) спеціальних юридичних
підставах (умовах).

Відповідно до статті 9 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" призначаються
такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства);

3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Статтею 23 вищевказаного Закону
визначено, що особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до статті 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» у зв'язку
із досягненням 50-річного віку та
наявності 10 років стажу, що дає право на
пенсію на пільгових умовах, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

З аналізу норм цих законів слідує, що
надання позивачу законодавчо
визначеної пільги, вираженої у
заниженні віку, необхідного для
призначення пенсії, не змінює виду
пенсійного забезпечення та не
позбавляє права особи на призначення
пенсії (пенсії за віком) передбаченої
законом.

Так, під пенсіонерами за віком,
указаними в частині четвертій статті 4
Закону № 2464-VІ, необхідно розуміти всіх
осіб, яким призначено пенсію у зв'язку з
досягненням віку і незалежно від
законів, якими таке право на пенсію за
віком встановлено.

Враховуючи викладене, суд касаційної
інстанції погоджується з висновками
судів попередніх інстанцій, що фізичні
особи-підприємці, які є платниками
єдиного податку та є пенсіонерами за
віком, не зважаючи на ту обставину, що
вийшли на пенсію достроково у зв'язку з
наданням їм додаткових соціальних
гарантій, можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Наведені обставини були правильно
враховані судами першої та апеляційної
інстанцій, які обґрунтовано прийняли
рішення про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги зроблених
цими судами висновків не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскаржених судових рішень не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Брянці
Луганської області залишити без
задоволення, а постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 16
травня 2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска

І.Я. Олендер