Справа № 2270/421/11
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/2142/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М.,

суддів
Амєліна С.Є.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від
08 червня 2011 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 06 вересня 2011 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Волочиському
районі Хмельницької області про
зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у Волочиському
районі Хмельницької області, в якому
просила стягнути з відповідача на її
користь кошти в сумі 25251,82 грн за час
затримки розрахунку з
01 листопада 2008 року по 29 квітня 2010
року.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 08 червня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 06
вересня 2011 року, у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати, а за справою
ухвалити нове рішення, яким її позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225 - 229 Кодексу
адміністративного судочинства
України, для зміни чи скасування
судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що у період з 28 серпня 1991
року по 31 жовтня 2008 року позивач
перебувала в трудових відносинах з
відповідачем. Наказом відповідача №114
від 30 листопада 2004 року ОСОБА_2 було
звільнено з посади державного
податкового інспектора Державної
податкової інспекції у Волочиському
районі Хмельницької області. Не
погоджуючись з таким рішенням
відповідача, позивач скористалась
своїм правом на його оскарження,
внаслідок чого рішенням Волочиського
районного суду від 09 червня 2005 року
ОСОБА_2 було поновлено на посаді
державного податкового інспектора та
зобов'язано відповідача виплатити
позивачу середню заробітну плату за
час вимушеного прогулу. Дане рішення
було залишено в силі ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 21 листопада 2007 року.

Судами попередніх інстанцій також було
встановлено, що відповідно до наказу
Державної податкової інспекції у
Волочиському районі №27-о від 30 жовтня
2008 року ОСОБА_2 було поновлено на
роботі.

Наказом Державної податкової
інспекції у Волочиському районі № 29-о
від 31 жовтня 2008 року на підставі заяви
ОСОБА_2 та довідки Хмельницької
міжрайонної медико-соціальної
експертної комісії, її було звільнено з
посади державного податкового
інспектора з питань економічного
аналізу та прогнозування Державної
податкової інспекції у Волочиському
районі у зв'язку із виходом на пенсію по
інвалідності.

При звільненні ОСОБА_2 було нараховано
та виплачено заробітну плату за
фактично відпрацьовані дні - 30 та 31
жовтня 2008 року, компенсацію за
невикористану частину відпустки та
вихідну допомогу в розмірі десяти
посадових окладів.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 23 квітня 2009
року у справі за №2-а-1938/2270 було
частково задоволені позовні вимоги
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Волочиському районі та
стягнуто на її користь 33135,20 грн
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за період з 09 червня 2005 року по
29 жовтня 2008 року та моральну
шкоду в сумі 1000 грн. Вказане рішення
суду набрало законної сили 07 вересня 2010
року відповідно до ухвали Львівського
апеляційного адміністративного суду
про закриття провадження у справі щодо
розгляду апеляційної скарги
відповідача на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 23
квітня 2009 року.

Зокрема, підставою для винесення даної
ухвали став факт відмови апелянта від
поданої заяви в зв'язку з проведенням у
період з 18 вересня 2009 року по 29 квітня
2010 року повного розрахунку з ОСОБА_2 та
виплати їй 33135,20 грн середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
період з 09 червня 2005 року по 29 жовтня 2008
року та моральної шкоди в розмірі 1000
грн.

Отже, вказана обставина свідчить про
виконання Державною податковою
інспекцією у Волочиському районі
постанови Хмельницького окружного
адміністративного суду від 23
квітня 2009 року в повному обсязі до
набрання нею законної сили.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів
про працю України при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Згідно з статтею 117 Кодексу законів про
працю України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про те, що
після ухвалення рішення Волочиського
районного суду від 09 червня 2005 року про
поновлення ОСОБА_2 на роботі та
стягнення на її користь заробітної
плати за вимушений прогул, остання
фактично була поновлена на роботі 30
жовтня 2008 року і за час затримки
виконання рішення суду за період з 09
червня 2005 року по 29 жовтня 2008 року
включно з відповідача було стягнуто
33135,20 грн.

Тому, твердження ОСОБА_2 про те, що факт
виплати відповідачем вказаної суми
29 квітня 2010 року є підставою для
виплати їй середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку по день
фактичного розрахунку, судами
попередніх інстанцій правомірно
визнано таким, що не ґрунтується на
законі, оскільки несвоєчасна виплата
цієї суми не може вважатися затримкою
розрахунку при звільненні і відповідно
відповідач не може нести
відповідальність згідно статті 117
Кодексу законів про працю України.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає. Постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 08
червня 2011 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 06 вересня 2011 року
необхідно залишити без змін, оскільки
вони є законними і обґрунтованими та
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 08
червня 2011 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 06 вересня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у Волочиському районі
Хмельницької області про зобов'язання
вчинити певні дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.М. Заїка

Судді
С.Є. Амєлін

О.П. Стародуб