Справа № 811/3476/13-а
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2013-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2013 року
Справа № 811/3476/13-а

Кіровоградський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Притули К.М.

при секретарі: Білоус І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
«Компанія Арсенал» до Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія Арсенал»
(далі - ТОВ «Компанія Арсенал», позивач)
звернулось з позовом до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області (далі -
Кіровоградська ОДПІ, відповідач), в
якому, просить визнати протиправними
та скасувати податкові
повідомлення-рішення прийняті
відповідачем 17.10.2013 №, №,
№, № та №.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що вказані податкові
повідомлення-рішення повинні бути
скасовані, оскільки висновки
відповідача, викладені у акті
№77/11-23-22-02/32172146 від 04 жовтня 2013 року на
підставі якого їх було прийнято є
безпідставними та необґрунтованими.

В судовому засіданні представники
позивача вимоги підтримали у повному
обсязі з підстав зазначених у позовній
заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
вважає, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті з
дотриманням норм чинного
законодавства, а тому просив в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши матеріали справи
суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідачем
було проведено документальну планову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2011 року по
31.12.2012 року.

За результатами вказаної перевірки
відповідачем було складено акт
№77/11-23-22-02/32172146 від 04 жовтня 2013 року
(далі - акт перевірки) в якому зроблено
висновок про порушення позивачем,
зокрема:

- п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, пп.139.1 ст.139 ПК
України, в результаті чого товариством
завищено від'ємне значення об'єкту
оподаткування податку на прибуток на
загальну суму 21882 грн., в тому числі за 1
квартал 2012 року на суму 21882 грн., а також
занижено податок на прибуток на
загальну суму 1838070 грн., в тому числі за 2
квартал 2012 року на суму 759249 грн., 3
квартал 2012 року на суму 361321 грн., 4
квартал 2012 року на суму 717500 грн.;

- п.198.1, п.198.3, 198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 ПК
України, в результаті чого товариством:

завищено від'ємне значення різниці між
сумою податкових зобов'язань та
податкового кредиту (рядок 19
Декларації) на загальну суму 103868 грн., в
тому числі за листопад 2011 року на суму
43333 грн.; січень 2012 року на суму 2941 грн.;
квітень 2012 року на суму 17499 грн.; липень
2012 року на суму 21364 грн.; вересень 2012
року на суму 18731 грн.;

завищено залишок від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (рядок 24
Декларації) з урахуванням завищення
від'ємного значення різниці між сумою
податкових зобов'язань та сумою
податкового кредиту за травень 2012 року
на суму 23087 грн., за листопад 2012 року на
суму 19456 грн.;

занижено податок на додану вартість, що
підлягає на рахуванню та сплаті на
загальну суму 1755291 грн., в тому числі за
грудень 2011 року на суму 63333 грн.,
березень 2012 року на суму 15788 грн.,
квітень 2012 року на суму 41083 грн.; травень
2012 року на суму 111745 грн., червень 2012 року
на суму 483133 грн., липень 2012 року на суму
54599 грн., серпень 2012 року на суму 301552
грн., вересень 2012 року на суму 364602 грн.,
грудень 2012 року на суму 319456 грн.

- п.160.5 ст.160 ПК України, в результаті
чого підприємством занижено податок на
прибуток з доходів іноземних юридичних
осіб у вигляді фрахту в сумі 40140,85 грн.;

- ст.2 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті» по імпортному контракту №240412
від 24.04.2012 р. укладеному з Компанією «CIFT
KARTAL TAHIL DEPOLAMA SISTEMLERI SANve TIC LTD STI» TURKIVE.

17.10.2013 року на підставі Акту перевірки,
відповідачем прийняті наступні
податкові повідомлення-рішення:

№ , яким позивачеві збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість в
розмірі 2632939 грн., з яких за основним
платежем 1755291 грн. та 877648 грн. за
штрафними (фінансовими санкціями);

№ , яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток в розмірі 2297587 грн., з яких за
основним платежем 1838070 грн. та 459517 грн.
за штрафними (фінансовими санкціями);

№ , яким зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість на суму 103868 грн.;

№ , яким зменшено розмір
від'ємного значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток на
суму 21882 грн.;

№ , яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток юридичних іноземних осіб в
сумі 50176 грн.;

Сторони проти встановлених вище
обставин не заперечували.

Стосовно порушень, зазначених в акті
перевірки, вимог податкового
законодавства, які призвели до
заниження податкових зобов'язань з
податку на прибуток суд зазначає
наступне.

В акті перевірки, зокрема, зроблено
висновки про порушення ПП «Компанія
Арсенал» п.138.2, п.138.4 п.138.8 ст.138 та пп.139.1.9
п.139.1 ст.139 ПК України, а саме завищення
складу витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування на
суму 61046 грн. по операціях з
оприбуткування послуг та ТМЦ по
взаємовідносинах з підприємствами-
постачальниками ПП «Кіровоградський
митний термінал» та ТОВ
«Енергообладнання», реальність
здійснення операцій яких, не
підтверджено.

Вказаних висновків відповідач дійшов,
враховуючи акти перевірок ПП
«Кіровоградський митний термінал» від
19.04.2013 року №57/22-2/36793637 та ТОВ
«Енергообладнання» від 30.05.2013 року
№186/22-4/37075899.

Також в акті перевірки зазначено, що
ТОВ «Компанія Арсенал» в перевіряємому
періоді по бухгалтерському та
податковому обліку відображено
придбання послуг від ПП «Глобал-Торг»
на загальну суму 10430000 грн., в тому числі
вартість без ПДВ 8691666,37 грн., сума ПДВ
1738333,63 грн.

Відповідачем зроблено висновок про
нікчемність операцій між позивачем та
ПП «Глобал-Торг» посилаючись на те, що
до матеріалів перевірки ТОВ «Компанія
Арсенал» ГОВ Кіровоградської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Кіровоградській області
надано службову записку від 13.08.2013 року
№318/11-23-07-04, в якій зазначено, що ТОВ
«Компанія Арсенал» за перевіряє мий
період сформовано податковий кредит з
ПДВ в результаті взаємовідносин з СГД,
які мають ознаки «транзитних» в тому
числі ПП «Глобал Торг». Згідно наданої
інформації відносно ПП «Глобал Торг»
прокуратурою Кіровоградської області
внесено відомості до Єдиного Реєстру
досудових розслідувань за ознаками
кримінального правопорушення
передбаченого ст.205 (фіктивне
підприємництво) КК України.

Крім того, в акті перевірки зазначено,
що надані акти про надання послуг
(робіт) та податкові накладні складені
між ТОВ «Компанія Арсенал» та його
контрагентом ПП «Глобал Торг» складені
з порушенням вимог ч.2 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність» та п.2.4 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку, а
саме не підтверджує фактичне виконання
повного комплексу, обсягів робіт та
відповідно не підтверджує фактичне
отримання зазначених послуг.

Згідно п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України
об'єктом оподаткування є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно до п.п.139.1.9, п.139.1 ст.139 ПК України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Таким чином, до складу витрат
підприємств можуть бути включені лише
витрати, які підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції.

Судом встановлено, що між позивачем
(замовник) та ПП «Кіровоградський
митний термінал» (брокер) укладено
договір-доручення №70 від 04.04.2012 року на
декларування товарів й іншого майна, що
переміщуються через митний кордон
України (т. 5 а.с. 179-180).

Згідно умов договору, Брокер від імені
й за рахунок Замовника здійснює
декларування вантажів, перевезених
через кордон України на підставі
наявного свідоцтва на право
брокерської діяльності, що видано
Державною митною службою України.

На підтвердження отримання та оплати
зазначених послуг позивачем надано
акти, та митні декларації, податкові
накладні, рахунки.

Також, на підтвердження реальності
господарської операції з ТОВ
«Енергообладнання» позивачем надані
податкові накладні, видаткові
накладні, рахунки-фактури.

Стосовно контрагента позивача ПП
«Глобал Торг», позивачем надані
відповідні договори, додаткові угоди
акти прийому-передачі обладнання, акти
здачі прийняття виконаних робіт, акти
надання послуг, податкові накладні .

Тобто в судовому засіданні
встановлено, що всі витрати позивача
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку на
прибуток.

Таким чином, на підставі комплексного
аналізу встановлених обставин, суд
вважає, що висновок відповідача про
порушення позивачем п.138.2, п.138.4 п.138.8
ст.138 та пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, є
необгрунтованим, а податкові
повідомлення-рішення від 17.10.2013 року
№ та № такими, що підлягають
скасуванню.

Стосовно порушень, зазначених в акті
перевірки, вимог податкового
законодавства, які призвели до
заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість суд
зазначає наступне.

Відповідно до пп.198.1. ст.198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно пп.198.2. ст.198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Згідно пп. 198.6. статті 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Як зазначено вище, судом встановлена
реальність господарської операції між
позивачем та ПП «Кіровоградський
митний термінал», ТОВ
«Енергообладнання» та ПП «Глобал
Торг».

З огляду на викладене, судом
встановлено, що позивачем правомірно
сформовано валові витрати у спірному
періоді фінансово-господарських
операціях, а також, позивач мав право
віднести до складу податкового кредиту
суму ПДВ сплачену у складі вартості
товарів (робіт, послуг) по даних
взаємовідносинах.

Посилання відповідача на акти
перевірки контрагентів, складеного
посадовими особами податкових органів
за місцем їх реєстрації, як на доказ
нікчемності угод, суд до уваги не
приймає, оскільки вказаними актами
жодним чином не спростовується факт
здійснення господарських операцій між
позивачем та контрагентами, а зібрані у
справі докази повністю спростовують як
висновки акту перевірки позивача так і
акту перевірки контрагентів.

Крім того, висновки акту перевірки не
можуть вважатись беззаперечним
доказом нікчемності угод між позивачем
та вказаними підприємствами, оскільки
є суб'єктивною точкою зору посадових
осіб податкового органу і носять лише
характер припущень.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 6
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом ДПА України від 22.12.2010р. №984 та
зареєстрованого в Мін'юсті України 12
січня 2011 р. за № 34/18772, факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

В даному випадку акт перевірки
відповідача не містить посилань на
первинні або інші документи, які
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку позивача та можуть
підтвердити наявність виявлених
порушень.

Отже, відповідачем безпідставно,
всупереч фактичним обставинам справи
зроблено висновок про нікчемність угод
позивача.

Суд критично оцінює твердження
відповідача, що фінансово-господарські
угоди між позивачем та ПП
«Кіровоградський митний термінал», ТОВ
«Енергообладнання» та ПП «Глобал Торг»
є нікчемними.

Так, станом на час укладення позивачем
з даними контрагентами договорів та їх
виконання, останні були зареєстрований
в Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців та на
час здійснення господарських операцій
з позивачем, були платниками податку на
додану вартість, що не
заперечувалось представником
відповідача в судовому засіданні.

У відповідності з вимогами частин 2, 3
ст.215 ЦК України недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. При цьому підставою
недійсності правочину у відповідності
до ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені,
зокрема, ч. 1 ст.203 ЦК України. Недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

У відповідності до вимог ст.228 ЦК
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Нікчемні правочини характеризуються
таким ознаками як спрямованість на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина або знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року: "...вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду у разі наявності відповідної
суперечки. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину".

Отже, за наявності ознак нікчемності
правочину податкові органи можуть лише
звертатися до судів з позовами про
стягнення в доход держави коштів,
отриманих по правочинах, здійснених з
метою, що свідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, посилаючись на
їх нікчемність, а також подавати позови
до підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб, щодо визнання
оспорюванних правочинів недійсними та
застосування визначених
законодавством заходів.

При цьому, одним з основних завдань
органів державної податкової служби є
здійснення контролю дотримання
податкового законодавства і надання
роз'яснень законодавства з питань
оподаткування платникам податків.
Жодним законом не передбачено право
органу державної податкової служби
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини і дані,
вказані платником податків в
податкових деклараціях.

Крім того, в акті перевірки зазначено,
що відповідно наданих до перевірки
документів бухгалтерського та
податкового обліку (реєстри отриманих
податкових накладних, податкових
накладних, накладних, виписок банка)
встановлено наступне:

- в податковій звітності з ПДВ за січень
2012 року ТОВ «Компанія Арсенал» не вірно
зазначено реквізити постачальника (код
ЄДРПОУ, індивідуальний податковий
номер) (додаток №5 до податкової
декларації з ПДВ за січень 2012 року), що
призвело до невідповідності даних
податкової звітності. Відповідно даних
Системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань і
податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України, між
сумами податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість за січень 2012 року
рахується розбіжність між даними ТОВ
«Компанія Арсенал» та його
контрагентом ТОВ «Розетка УА» в сумі
2940,62 грн.;

- в податковій звітності з ПДВ за
травень 2012 року ТОВ «Компанія Арсенал»
не вірно зазначено реквізити
постачальника (код ЄДРПОУ,
індивідуальний податковий номер)
(додаток №5 до податкової декларації з
ПДВ за травень 2012 року), що призвело до
невідповідності даних податкової
звітності. Відповідно даних Системи
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань і податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України, між сумами
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з податку на додану вартість за
травень 2012 року рахується розбіжність
між даними ТОВ «Компанія Арсенал» та
його контрагентом ТОВ «Франк Моторс» в
сумі 1081,14 грн.;

- в листопаді 2012 року в податковій
звітності з ПДВ ТОВ «Компанія Арсенал»
не відобразило коригування
податкового кредиту в сторону
зменшення на суму ПДВ 724,86 грн. по
контрагенту ПП «ОККО Бізнес», що
призвело до завищення податкового
кредиту за листопад 2012 року на суму 725
грн. Відповідно даних Системи
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань і податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України, між сумами
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з податку на додану вартість за
листопад 2012 року рахується розбіжність
між даними ТОВ «Компанія Арсенал» та
його контрагентом ПП «ОККО Бізнес» в
сумі 724,86 грн.

Отже, на думку відповідача, в
результаті недостовірного
відображення показників в податковій
звітності з податку на додану вартість,
ТОВ «Компанія Арсенал» завищено
податковий кредит на суму 4747 грн., в
тому числі за січень 2012 року на суму 2941
грн., за травень 2012 року на суму 1081 грн.,
за листопад 2012 року на суму 725 грн., чим
порушено вимоги и.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК
України.

П.201.6 ст.201 ПК України, податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Контролюючі органи за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно пояснень представників
позивача, що не заперечувалось
представником відповідача, ТОВ
«Компанія Арсенал» жодного
повідомлення не отримувало, в зв'язку з
чим, суд вважає неправомірним
застосування стосовно позивача
штрафних санкцій.

Враховуючи викладене вище, суд
приходить до висновку про скасування
податкових повідомлень-рішень від
17.10.2013 року № яким зменшено
від'ємне значення податку на додану
вартість на суму 103868 грн. та №,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість на суму 2632939 грн., в тому числі
за основним платежем на 1755291 грн.,
штрафні (фінансові) санкції на 877648 грн.

Стосовно податкового
повідомлення-рішення від 17.10.2013 року
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на прибуток на
суму 50176 грн., в тому числі за основним
платежем на 40141 грн., штрафні (фінансові)
санкції на 10035 грн., суд зазначає
наступне.

Як встановлено в судовому засіданні
між ТОВ «Компанія Арсенал» та ООО «SUPET
ULUSLAR ARASI TASIMACILIK PETROL URUNLERI TURIZM VE TICARET LIMITED
SIRKETI» були укладені договори
транспортної експедиції: договір №38-Т
від 27.09.2012 року, договір №37-Т від 23.08.2012
року та договір №39-Т від 17.10.2012 року.

Збільшуючи грошове зобов'язання по
податку на прибуток на суму 50176 грн.,
відповідач виходив з того, що в ході
проведення перевірки ТОВ «Компанія
Арсенал» не надано довідок про
підтвердження статусу нерезидента.

Відповідно до п.160.5 ст.160 ПК України,
сума фрахту, що сплачується резидентом
нерезиденту за договорами фрахту,
оподатковується за ставкою 6 відсотків
у джерела виплати таких доходів за
рахунок цих доходів.

При цьому: базою для оподаткування є
базова ставка такого фрахту; особами,
уповноваженими стягувати цей податок
та вносити його до бюджету, є резидент,
який виплачує такі доходи, незалежно
від того, є він платником цього податку
чи ні, а також є він суб'єктом
спрощеного оподаткування чи ні.

П.103.4 ст.103 ПК України встановлено, що
підставою для звільнення (зменшення)
від оподаткування доходів із джерелом
їх походження з України є подання
нерезидентом з урахуванням
особливостей, передбачених пунктами
103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому
агенту), яка виплачує йому доходи,
довідки (або її нотаріально
засвідченої копії), яка підтверджує, що
нерезидент є резидентом країни, з якою
укладено міжнародний договір України
(далі - довідка), а також інших
документів, якщо це передбачено
міжнародним договором України.

Згідно пояснень представників
позивача, під час перевірки надавалась
копія довідки, що не заперечувалось
представником відповідача. Крім того, в
судове засідання, представниками
позивача надано для огляду оригінал
зазначеної довідки.

Враховуючи наявність довідки, суд
приходить до висновку про
безпідставність збільшення грошового
зобов'язання по податку на прибуток на
суму 50176 грн. та скасування податкового
повідомлення-рішення від 17.10.2013 року
№.

Керуючись ст. ст. 94,162,163, КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія Арсенал» -
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Кіовоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області від 17.10.2013 року
№, №, №, № та
№.

Постанова відповідно до ст. 254 КАС
України набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в 10-
денний строк з дня її проголошення
апеляційної скарги. У разі
застосування судом частини третьої ст.
160 цього Кодексу, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений 31
грудня 2013 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду
К.М. Притула