Справа № 806/7051/13-а
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 січня 2014 р.

Житомир справа № 806/7051/13-a

категорія 3.1.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лавренчук О.В.,

за участю
секретаря - Бортнік О.Г.,

за участю
позивача її представника - ОСОБА_1,

за участю
представника відповідача Юхимчук О.М.,

за участю
свідка Сукманюк В.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Житомирі
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_4

до Управління державної міграційної
служби України в Житомирській області,
Овруцького районного сектору
Управління державної міграційної
служби

про визнання протиправним та
скасування рішення,-

встановив:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з адміністративним позовом до
Управління державної міграційної
служби України в Житомирській області,
Овруцького районного сектору
Управління державної міграційної
служби з позовними вимогами, які в
судовому засіданні неодноразово
уточнювала і в остаточному варіанті
просила визнати протиправним та
скасувати постанову СПНМ ВГІРФО УМВС
України в Житомирській області майора
міліції Сукманюка В.В., яка затверджена
заступником начальника ВГІРФО УМВС
України в Житомирській області
Федорчуком А.А. від 08 квітня 2010 року "Про
видворення з України в добровільному
порядку громадянки Узбекистану ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1". В обґрунтування
заявлених позовних вимог зазначила, що
13 лютого 2003 року громадянка
Узбекистану ОСОБА_4 в'їхала на
територію України до свого чоловіка
ОСОБА_7, з яким був укладений шлюб 07.04.2001
року, що підтверджується копією
свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2,
актовий запис №188 (а.с.10), який проживає
в АДРЕСА_1. 08 квітня 2010 року начальником
СПНМ ВГІРФО УМВС України в
Житомирській області майором міліції
Сукманюком В.В було прийнято постанову
про добровільне видворення з України
громадянки Узбекистану ОСОБА_4 із
забороною в'їзду на територію України
строком на 5 років. Вважає прийняте
рішення незаконним, оскільки не
виявляла бажання добровільно покидати
територію України, крім того має двох
неповнолітніх дітей однин з яких
народився в м. Овруч, Житомирської
області, крім того до кримінальної
відповідальності не притягувалася, а
тому просить його скасувати. Зазнаяає,
що копію оскаржуваного рішення
отримала лише в судовому засіданні.

Позивач та її представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили задовольнити у повному обсязі
з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача - Управління
державної міграційної служби України в
Житомирській області проти заявлених
вимог заперечував та просив у
задоволені позову відмовити.

Представник Овруцького районного
сектору Управління державної
міграційної служби в судове засідання
не з"явився, належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, причини неявки до
суду, суду не повідомив.

У судовому засіданні був допитаний
свідок Сукманюк В.В., який виносив
оскаржувану постанову та підтвердив
факт прийняття постанови від 08.04.2010
року у відсутності ОСОБА_4, а також
пояснив, що обов"язок направити
постанову рекомендованим листом з
повідомлення лягав на Овруцькому
районному сектору Управління
державної міграційної служби, чи були
вони виконані, пояснити не зміг.

Ухвалою Житомирського окружного
адміністративного суду від 27.01.2014 року
поновлено строк звернення до
адміністративного суду з даним
позовом.

Вислухавши пояснення позивача її
представника, заперечення відповідача,
пояснення свідка, дослідивши
матеріали, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що громадянка
Узбекистану ОСОБА_4 23 лютого 2010 року
прибула в Україну на тимчасове
перебування у приватних справах.
Державний кордон України перетнула
через КПП "Бориспіль" з двома
неповнолітніми дітьми: ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_3 копія свідоцтва про
народження дитини серії НОМЕР_3 (а.с.12)
та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 копія свідоцтва
про народження дитини серії НОМЕР_4
(а.с.13). Протягом 2003-2005 років громадянка
Узбекистану ОСОБА_4 неодразово
виїжджала з України на територію
Узбекистану. 03 лютого 2005 року
громадянка Узбекистану ОСОБА_4
отримала довідку фізичної
особи-платника податків ( іден.номер
НОМЕР_1) (а.с.9). 06 червня 2005 року у
Овруцькій РДА отримала свідоцтво про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця, номер запису про
державну реєстрацію 000733. З 2005 року
працює на ринку сплачує податок до
Державного бюджету України. У
відповідності з довідкою Овруцької
районної поліклініки від 19.09.2013 року
громадянка Узбекистану ОСОБА_4
перебуває на обліку по вагітності
строком 8 тижнів (а.с.18). Крім того, в
матеріалах справи міститься договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
26.07.2013 року зареєстрованого в реєстрі
за №1480, згідно якого громадянка
Узбекистану ОСОБА_4 придбала у
власність земельну ділянку розміром
0,0697 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, яка
знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.19-20).

08 квітня 2010 року інспектором СГІРФО
начальником СПНМ ВГІРФО УМВС України в
Житомирській області майором міліції
Сукманюком В.В за результатами
розгляду матеріалів відносно
громадянки Узбекистану ОСОБА_4,
національний паспорт НОМЕР_5, виданий
12.02.2009 року було прийнято постанову про
добровільне видворення з України
громадянки Узбекистану ОСОБА_4 із
забороною в'їзду на територію України
строком на 5 років

Приймаючи вказану постанову Сукманюк
В.В. посилався на те, що перебуваючи на
території України, ОСОБА_4 порушила
правила перебування іноземних
громадян в Україні, за що їй було
скорочено термін перебування в
Україні. Вказаною постановою
зобов'язано позивача покинути
територію України до 13 квітня 2010 року
та заборонено в'їзд на територію
України на 5 років.

Перевіряючи обгрунтованість винесення
оскаржуваного рішення, судом
встановолено.

Так, відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Стаття 32 Закону України "Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства" встановлює, що рішення
про видворення іноземця або особи без
громадянства приймається органом
внутрішніх справ за місцем
перебування особи.

Під поняттям "видворення" розуміється
прийняття відповідним органом рішення,
що певний громадянин іноземної держави
повинен залишити територію України з
добровільним виконанням вказаного
рішення або з примусовим його
видворенням за рішенням суду. Щодо
добровільного порядку залишення
іноземцями території України, то він
полягає в тому, що іноземець, стосовно
якого компетентним органом винесена
постанова про видворення за межі
України, зобов'язаний покинути
територію України в строк, зазначений в
постанові про видворення, але не
пізніше ніж через 30 днів після її
прийняття.

В момент оголошення рішення про
видворення роз'ясняються іноземцеві
його права та обов'язки за необхідності
із залученням перекладача. З моменту
оголошення постанови про видворення
іноземцю надається право повідомлення
та зустрічі з адвокатом чи
дипломатичним представником своєї
країни чи іншої особи.

В матеріалах справи відсутні дані, що в
момент оголошення громадянці
Узбекистану ОСОБА_4 рішення про
видворення роз'яснені їй права та
обов'язки, в тому числі на залучення
перекладача та зустрічі з адвокатом чи
дипломатичним представником своєї
країни чи іншої особи.

Крім того, з пояснень Сукманюка В.В.,
який виносив оскаржувану постанову
слідує, що ОСОБА_4 не була присутня при
її винесенні, доказів направлення
даної постанови свідок також надати не
зміг.

Відповідно до вимог ст. 32 Закону
України "Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства", видворенню
за межі України підлягають іноземці та
особи без громадянства:

1) які в минулому вчинили
адміністративне правопорушення та
виконали адміністративне стягнення;

2) які в минулому вчинили злочин і
відбули призначене судом покарання,
при цьому їх видворення необхідне для
захисту прав, інтересів громадян
України;

3) іноземці та особи без громадянства,
які не допускали протиправної
поведінки, але їхні дії суперечать
інтересам охорони громадського
порядку;

4) іноземці, які не допускали
протиправної поведінки, але їхні дії
суперечать інтересам забезпечення
безпеки України.

Крім зазначених підстав видворенню
підлягають також особи за вчинення:
порушення прикордонного режиму в
пунктах пропуску через державний
кордон; проживання без документів, що
дають право на проживання; проживання
за недійсними, підробленими
документами; працевлаштування без
відповідного дозволу; не додержання
встановленого порядку реєстрації та
пересування; ухилення від виїзду з
України після закінчення відповідного
терміну перебування; порушення правил
транзитного проїзду через територію
України; незаконне перетинання
державного кордону.

Матеріали справи та постанова про
видворення за межі України громадянки
Узбекистану ОСОБА_4 не містять доказів
щодо наявності вищезазначених підстав.

На запитання суду про наявність
постанов про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_4, свідок Сукманюк В.В. пояснив, що
на час прийняття оскаржуваної
постанови були наявні постанови про
притягнення ОСОБА_4 до
адміністративної відповідальності,
однак на даний час вони знищені за
закінченням терміну їх зберігання.

Крім того, судом встановлено, що
відповідачем при прийнятті рішення про
видворення позивача не взято до уваги
те, що у позивача є малолітні діти, один
з яких народився в Україні, що
підтверджується медичним свідоцтвом
про народження №166/301 від 29.04.2007 року,
яке видане Овруцькою центральною
районною лікарнею.

Відповідно до Конституції України
іноземці, які на законних підставах,
умови яких встановлюються спеціальним
законодавством про статус іноземців,
перебувають в Україні, наділені такими
ж правами та обов'язками, як і громадяни
України.

Правовий статус іноземців, які
проживають або тимчасово перебувають в
Україні, їх основні права, свободи та
обов'язки, порядок вирішення питань,
пов'язаних з їх в'їздом в Україну або
виїздом з України, регулюються Законом
України "Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства", статтею 32
якого визначено підстави видворення
іноземців за межі України.

Цією нормою передбачено, що видворення
іноземця може проводитись за таких
підстав:

- якщо вони вчинили злочин або
адміністративне правопорушення, після
відбуття призначеного їм покарання чи
виконання адміністративного
стягнення;

- якщо їх дії грубо порушують
законодавство про статус іноземців та
осіб без громадянства;

- якщо їх дії суперечать інтересам
забезпечення безпеки України чи
охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони
здоров'я, захисту прав і законних
інтересів громадян України.

При цьому, обов'язковою умовою, що
передує прийняттю рішення про
видворення іноземця з України за таких
підстав, є відбуття призначеного йому
покарання чи виконання
адміністративного стягнення.

Як вбачається з постанови про
видворення з України в добровільному
порядку громадянки Узбекистану ОСОБА_4
від 08 квітня 2010 року, остання підлягає
видворенню за здійснення торгівлі
промисловими товарами на ринку м.Овруч
без відповідних документів, за що її
було притягнуто до адміністративної
відповідальності відповідно до ст.203 КУ
пАП. Однак, як встановлено в судовому
засіданні, документальних доказів
наявності чи відсутності данної
постанова відповідач надати не надано,
крім того, позивач пояснила, що
добровільного наміру покидати
тереторію України в неї не було.

Відповідно до норм ст. ст. 9, 29 Загальної
декларації прав людини, ніхто не може
зазнавати безпідставного арешту,
затримання або вигнання, а при
здійсненні своїх прав і свобод кожна
людина може зазнавати лише таких
обмежень, які встановлені законом
виключно з метою забезпечення
належного визнання та поваги прав і
свобод інших людей, а також
забезпечення справедливих вимог
моралі, суспільного порядку і
загального добробуту.

Відповідно до Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини. В даній
справі відповідачем інтереси
малолітніх дитей позивача взагалі
ніяким чином не були враховані.

А тому, постанову про видворення, на
думку суду, прийнято без дотримання
критеріїв визначених ст. 2 КАС України,
оскільки вона є такою, що прийнята без
дотримання необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи, її
дітей і цілями, на досягнення яких
спрямоване це рішення.

На підставі викладеного та керуючись
Конституцією України, Законом України
"Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства", ст. ст. 158-163, 186, 254 КАС
України, суд -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_4
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
постанову СПНМ ВГІРФО УМВС України в
Житомирській області майора міліції
Сукманюка В.В., яка затверджена
заступником начальника ВГІРФО УМВС
України в Житомирській області
Федорчуком А.А. від 08 квітня 2010 року "Про
видворення з України в добровільному
порядку громадянки Узбекистану ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1".

Постанова суду може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня проголошення.

У разі застосування судом ч.3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Головуючий суддя
О.В. Лавренчук

Повний текст постанови виготовлено: 03
лютого 2014 р.