Справа № 817/22/14
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/22/14

27 січня 2014 року 10год. 22хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Друзенко Н.В. за участю секретаря
судового засідання Ляшук Г.С. та сторін
і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: прокурор Грисюк Ю.І.,

третьої особи на стороні позивача:
представник Алексєєв Ю.В.,

відповідача: представник не прибув

третіх осіб на стороні відповідача:
ОСОБА_2, представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Заступника прокурора м.Рівне , третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача
Державна інспекція сільського
господарства у Рівненській області до
Рівненської міської ради , треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
ОСОБА_2, ОСОБА_4, про визнання
протиправним та скасування рішення.
ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора м.Рівне звернувся
з позовом до Рівненської міської ради
про визнання протиправним та
скасування рішення ради №2832 від 28.02.2013
року в частині передачі безоплатно у
спільну сумісну власність ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 земельної ділянки площею 59 м2 на
АДРЕСА_1 для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Позовні вимоги в повному об'ємі
підтримані позивачем в судовому
засіданні та обґрунтовані нормами
статей 79-1, 118 Земельного Кодексу
України, частини другої статті 16 Закону
України "Про державний земельний
кадастр" №3613-VI від 07.07.2011 року, пункту 107
Порядку ведення Державного земельного
кадастру, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №1051 від
17.10.2012 року. Прокурор вказав, що в
порушення вказаних норм орган
місцевого самоврядування спірним
рішенням передав у власність ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 земельну ділянку, яка не була
сформована як об'єкт цивільних прав та
обов'язків, у зв'язку з чим у рішенні
Рівненської міської ради відсутній
кадастровий номер вказаної ділянки.
Вказане, в свою чергу, позбавляє
можливості ОСОБА_2 з неповнолітнім
сином реалізувати спірне рішення та
зареєструвати свої права на таку
земельну ділянку. За наведеного, просив
позов задовольнити.

Представник третьої особи на стороні
позивача - Державної інспекції
сільського господарства у Рівненській
області, в судовому засіданні
підтримав позовні вимоги прокурора.
Суду пояснив, що земельна ділянка, яка
спірним рішенням передана у власність
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, немає кадастрового
номера та її державна реєстрація не
здійснювалась, а відтак вона не могла
виступати об'єктом відчуження. За
наведеного, просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
прибув, подав клопотання про розгляд
справи у відсутність представника
(а.с.33). Його участь судом обов'язковою
не визнавалась. Витребовуваних судом
документів відповідач не надав, відтак
суд розглядає справу на підставі тих
доказів, які надано сторонами.

Третя особа на стороні відповідача
ОСОБА_2, від себе особисто та в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_4,
позовні вимоги не визнала. Суду
пояснила, що подала Рівненській
міській раді всі документи, які орган
місцевого самоврядування вимагав, з
метою отримання у власність земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування частини житлового
будинку, отриманого у спадок. Відтак, в
позові просила відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, які прибули в судове засідання,
повно, всебічно та об'єктивно
дослідивши матеріали справи за своїм
внутрішнім переконанням, суд прийшов
до висновку, що адміністративний позов
підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 28.02.2013 року
Рівненською міською радою ухвалено
рішення №2832, пунктом 2 якого, на
підставі свідоцтва про спадщину за
законом від 12 березня 2007 року (ВЕЕ№358839,
р.№1-222; ВЕЕ№358839, р.№1-2223) передано
безоплатно у спільну сумісну
власність громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_4
земельну ділянку площею 59 м2 на АДРЕСА_1
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (а.с.10).

Згідно з абзацом другим цього пункту,
земельну ділянку належить передати за
рахунок земель житлової і громадської
забудови, вилучених відповідно до
пункту 1 цього рішення. В свою чергу,
пунктом 1 на підставі статті 120
Земельного кодексу України (перехід
права на земельну ділянку в разі
набуття права на жилий будинок, будівлю
або споруду) скасовано пункт 1.64 рішення
Рівненської міської ради №29 від 16.03.1995
року в частині припинення права
користування частиною земельної
ділянки площею 59 м2 на АДРЕСА_1, яка була
надана громадянинові ОСОБА_5 в постійне
користування для обслуговування
частини житлового будинку.

Вказане рішення Рівненської міської
ради наряду з іншими рішеннями,
прийнятими щодо розпорядження
земельними ділянками на території
міста у 2012-2013 роках були предметом
проведення прокурорської перевірки у
порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів (а.с.6-7). До
проведення перевірки, на вимогу
прокуратури Рівненської області були
залучені спеціалісти - державні
інспектори сільського господарства в
Рівненській області, за участю яких
складено довідку про порушення
законодавства, а саме пункту 2 статті 118
Земельного Кодексу України та статті 16
Закону України "Про державний
земельний кадастр" №3613-VI від 07.07.2011
року, при прийнятті Рівненською
міською радою ряду рішень, в тому числі
рішення №2832 від 28.02.2013 року (а.с.7-9).

Також прокурором було відібрано
пояснення у землевпорядника
Управління Держземагентва у м.Рівному
Рівненської області. Вказана особа,
зокрема, підтвердила, що земельній
ділянці, яка рішенням №2832 від 28.02.2013
року передана громадянам безоплатно у
власність, кадастровий номер не
визначався та її державна реєстрація
не здійснювалась (а.с.11).

За наслідками проведеної перевірки
прокурор 18.10.2013 року вніс подання
№56-8202вих13 про усунення порушень
земельного законодавства шляхом
скасування чи приведення у
відповідність рішення міської ради, в
тому числі, рішення №2832 від 28.02.2013 року
(а.с.13-14).

Подання було внесено на розгляд
Рівненської міської ради (а.с.12),
розглянуто на сесії 26.12.2013 року та
відхилено по причині не набрання
достатньої кількості голосів (а.с.50).

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд зазначає
наступне.

Згідно з вимогами частин першої та
другої статті 118 Земельного Кодексу
України, громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який приймає рішення
щодо приватизації у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки. А в силу вимог
частин шостої - дев'ятої цієї статті,
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності, в тому числі,
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд, подають клопотання до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
погоджується у встановленому порядку,
після чого відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

З 1 січня 2013 року набули чинності зміни
внесенні до Земельного кодексу
України, в частині його доповнення
статтею 79-1.

За правилами частини дев'ятої цієї
статті, земельна ділянка може бути
об'єктом цивільних прав виключно з
моменту її формування (крім випадків
суборенди, сервітуту щодо частин
земельних ділянок) та державної
реєстрації права власності на неї.

Тобто, з 1 січня 2013 року відчужувати в
будь-який спосіб можна лише сформовану
та зареєстровану земельну ділянку.

В свою чергу, за правилами статті 79-1
Земельного кодексу України, формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру.

Формування земельних ділянок
здійснюється:

1) у порядку відведення земельних
ділянок із земель державної та
комунальної власності - за проектами
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок;

2) шляхом поділу чи об'єднання раніше
сформованих земельних ділянок - за
технічною документацією із
землеустрою щодо поділу та об'єднання
земельних ділянок;

3) шляхом визначення меж земельних
ділянок державної чи комунальної
власності - за проектами землеустрою
щодо впорядкування територій
населених пунктів.

Сформовані земельні ділянки
підлягають державній реєстрації у
Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера. Державна
реєстрація речових прав на земельні
ділянки здійснюється після державної
реєстрації земельних ділянок у
Державному земельному кадастрі.

В силу вимог частини першої статті 1
Закону України "Про Державний
земельний кадастр" №3613-VI від 07.07.2011
року, державна реєстрація земельної
ділянки - це внесення до Державного
земельного кадастру передбачених цим
Законом відомостей про формування
земельної ділянки та присвоєння їй
кадастрового номера. Відповідно до
статті 24 цього Закону, державна
реєстрація земельної ділянки
здійснюється при її формуванні шляхом
відкриття Поземельної книги на таку
ділянку. Для державної реєстрації
земельної ділянки Державному
кадастровому реєстратору, який
здійснює таку реєстрацію, подається,
зокрема, оригінал документації із
землеустрою, яка є підставою для
формування земельної ділянки.

Відповідно до пункту 107 Порядку ведення
Державного земельного кадастру,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №1051 від 17.10.2012 року,
державна реєстрація земельної ділянки
здійснюється під час її формування за
результатами складання документації
із землеустрою після її погодження у
встановленому порядку та до прийняття
рішення про її затвердження органом
державної влади або органом місцевого
самоврядування (у разі, коли згідно із
законом така документація підлягає
затвердженню таким органом) шляхом
відкриття Поземельної книги на таку
земельну ділянку.

Частиною 2 статті 16 Закону України "Про
державний земельний кадастр" №3613-VI від
07.07.2011 року, кадастрові номери
земельних ділянок зазначаються у
рішеннях органів державної влади,
органів місцевого самоврядування про
передачу цих ділянок у власність чи
користування, зміну їх цільового
призначення, визначення їх грошової
оцінки, про затвердження документації
із землеустрою та оцінки земель щодо
конкретних земельних ділянок.

Відповідно до пункту 2 розділу VII
Прикінцеві та перехідні положення
Закону України "Про державний
земельний кадастр" №3613-VI від 07.07.2011
року, земельні ділянки, право власності
(користування) на які виникло до 2004
року, вважаються сформованими
незалежно від присвоєння їм
кадастрового номера. У разі якщо
відомості про зазначені земельні
ділянки не внесені до Державного
реєстру земель, їх державна реєстрація
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності). А
пунктом 3 цього розділу, установлено, що
у разі якщо на земельній ділянці, право
власності (користування) на яку не
зареєстровано, розташований житловий
будинок, право власності на який
зареєстровано, кадастровий номер на
таку земельну ділянку присвоюється за
заявою власників такого будинку на
підставі технічної документації із
землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості).

Аналіз наведених правових норм
свідчить, що, в будь-якому випадку,
набуття права на земельну ділянку із
земель державної та комунальної
власності пов'язане з наявністю
технічної документації із землеустрою,
Поземельної книги на таку ділянку та
кадастрового номера у такої ділянки.

Судом встановлено, що всупереч
вказаних вимог, Рівненська міська рада
28 лютого 2013 року прийняла рішення №2832,
пунктом 2 якого передала безоплатно у
спільну сумісну власність громадян
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 земельну ділянку, за
відсутності вказаної документації.
Доказом цього слугує, не тільки
відсутність кадастрового номера
земельної ділянки, що передана у
власність за цим рішенням, а й
мотивувальна частина самого рішення,
яка не містить вказівки про прийняття
рішення на підставі технічної
документації із землеустрою, натомість
підставою для його прийняття визначено
лише матеріали інвентаризації земель.

Згідно з частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони зокрема: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Сукупність зібраних у справі доказів
доводить, що правовий акт
індивідуальної дії органу місцевого
самоврядування не відповідає вимогам
законності, позаяк прямо суперечить
нормам статей 79-1, 118 Земельного Кодексу
України, статей 1, 16, 24, а також розділу
VII Закону України "Про державний
земельний кадастр" №3613-VI від 07.07.2011 року
та пункту 107 Порядку ведення Державного
земельного кадастру, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№1051 від 17.10.2012 року. Крім того, вказане
рішення не відповідає вимогам
добросовісності та розсудливості,
позаяк передача несформованої та
незареєстрованої земельної ділянки у
власність громадян, позбавляє таких
громадян реальної можливості
здійснити державну реєстрацію речових
прав на таку земельну ділянку.

За наведеного, відповідне рішення ради
підлягає визнанню протиправним і
скасуванню, а позов прокурора - до
задоволення.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України судові витрати на користь
позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
пункт другий рішення Рівненської
міської ради №2832 від 28 лютого 2013 року в
частині передачі безоплатно у спільну
сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_4
земельної ділянки площею 59.кв.м. на
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі проголошення судом вступної та
резолютивної частин постанови,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання повного
тексту постанови.

Суддя Друзенко
Н.В.