Справа № 2а/1270/1845/2012
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/41796/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Мироненка О.В.,
Сороки М.О., розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Красному Лучі Луганської
області на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 29
березня 2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 06 червня 2012 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», в особі:
Луганської обласної дирекції, до
управління Пенсійного фонду України в
м. Красному Лучі Луганської області про
визнання протиправним та скасування
рішення, -в с т а н о в и л а:Публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль», в особі: Луганської
обласної дирекції, звернулось до суду з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м. Красному Лучі Луганської
області про визнання протиправним та
скасування рішення.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 29 березня
2012 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
рішення управління Пенсійного фонду
України в Красному Лучі Луганської
області від 13 лютого 2012 року № 58 про
застосування до публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» штрафних санкцій у розмірі
48744,12 грн. за порушення вимог,
передбачених частиною другою статті 24
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»
судові витрати зі сплати судового
збору в сумі 487,44 грн. (чотириста
вісімдесят сім гривень сорок чотири
копійки).

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06 червня 2012
року постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 29 березня
2012 року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів, управління
Пенсійного фонду України в м. Красному
Лучі Луганської області звернулось до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій
посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення судів попередніх
інстанцій скасувати та постановити
нове рішення, яким позов залишити без
розгляду.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд касаційної скарги проводиться
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що відповідачем 17
січня 2012 року проведена позапланова
перевірка відокремленого підрозділу
«Шахта «Краснокутська» ДП
«Донбасантрацит» з питань дотримання
вимог законодавства щодо обчислення та
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з 01
жовтня 2011 року

по 31 грудня 2011 року, за результатами
якої складений акт № 7.

Перевіркою встановлено, що під час
виплати сум допомоги по тимчасовій
втраті працездатності найманим
працівникам за листопад 2011 року в сумі
146819,63 грн., які були перераховані через
спеціальний рахунок № , відкритий
в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
платником до банку не надані документи,
що підтверджують сплату єдиного внеску
в сумі 48744,12 грн., який нараховується на
вказані суми допомоги.

На підставі цього акту відповідачем
складений акт № 3 від 13 лютого 2012 року,
на підставі якого прийняте рішення № 58
про застосування до позивача штрафних
санкцій в розмірі 48744,12 грн. за
порушення вимог, передбачених частиною
2 статті 24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Вважаючи вищезазначене рішення
відповідача протиправним, позивач
звернувся до суду з цим позовом.

Положеннями частини 2 статті 19
Конституції України визначено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) платниками єдиного
внеску є роботодавці: підприємства,
установи та організації, інші юридичні
особи, утворені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, які використовують
працю фізичних осіб на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 7
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пунктах 1 (крім
абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
нарахованої заробітної плати за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України «Про оплату праці», та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами.

Відповідно до статті 24 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» банки під час
відкриття рахунків зобов'язані
вимагати від юридичних та фізичних
осіб, зазначених у пункті 1 частини
першої статті 4 цього Закону, документи,
що підтверджують їх взяття на облік в
органі Пенсійного фонду як платників
єдиного внеску.

Банки приймають від платників єдиного
внеску, зазначених у пункті 1 частини
першої статті 4 цього Закону, платіжні
доручення та інші розрахункові
документи на видачу (перерахування)
коштів для виплати заробітної плати, на
які відповідно до цього Закону
нараховується єдиний внесок, та
здійснюють видачу (перерахування)
зазначених коштів лише за умови
одночасного подання платником
розрахункових документів про
перерахування коштів для сплати
відповідних сум єдиного внеску або
документів, що підтверджують фактичну
сплату таких сум у порядку, визначеному
правлінням Пенсійного фонду за
погодженням з Національним банком
України та центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики.

У разі невиконання цієї вимоги банки за
рахунок власних коштів у порядку,
встановленому Національним банком
України, сплачують відповідному
територіальному органу Пенсійного
фонду суму, що дорівнює сумі
несплаченого єдиного внеску, з правом
зворотної вимоги до платників єдиного
внеску щодо відшкодування цієї суми.

Положеннями статті 2 Закону України
«Про оплату праці» визначена структура
оплати праці, до якої входить основна
заробітна плата, додаткова заробітна
плата та інші заохочувальні та
компенсаційні виплати. Основна
заробітна плата - винагорода за
виконану роботу відповідно до
встановлених норм праці (норми часу,
виробітку, обслуговування, посадові
обов'язки). Вона встановлюється у
вигляді тарифних ставок (окладів) і
відрядних розцінок для робітників та
посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - винагорода
за працю понад установлені норми, за
трудові успіхи та винахідливість і за
особливі умови праці. Вона включає
доплати, надбавки, гарантійні і
компенсаційні виплати, передбачені
чинним законодавством; премії,
пов'язані з виконанням виробничих
завдань і функцій.

До інших заохочувальних та
компенсаційний виплат належать
виплати у формі винагород за
підсумками роботи за рік, премії за
спеціальними системами і положеннями,
компенсаційні та інші грошові і
матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Так, судами встановлено, що
страхувальником перераховувались
суми допомоги з тимчасової
непрацездатності за рахунок коштів,
отриманих від Фонду соціального
страхування по тимчасовій втрати
працездатності, виплата яких
здійснюється не за рахунок фонду
оплати праці підприємства.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що суми
допомоги по тимчасовій
непрацездатності не включаються до
основної, додаткової заробітної плати
та інших заохочувальних та
компенсаційних виплат, а тому рішення
відповідача є протиправним та
суперечить положенням чинного
законодавства.

З таким висновком судів погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
оскільки він ґрунтується на вірно
встановлених фактичних обставинах
справи, яким дана належна юридична
оцінка, правильно застосовані норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та не допущено
порушень процесуального закону, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що судами при
розгляді справи допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права.

Постановлені у справі рішення судів є
законними та обґрунтованими, і
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Красному
Лучі Луганської області залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 29 березня
2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 06 червня 2012 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», в особі:
Луганської обласної дирекції до
управління Пенсійного фонду України в
м. Красному Лучі Луганської області,
про визнання протиправним та
скасування рішення - залишити без
зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: