Справа № 803/2769/13-а
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року Справа № 803/2769/13-a

Волинський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання
Кравчик В.В.,

за участю представника позивача
Папенко Т.А.,

представника відповідача Зуєва А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Волиньобленерго» до Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання податкової
консультації недійсною,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Волиньобленерго» (далі - ПАТ
«Волиньобленерго», позивач) звернулося
з адміністративним позовом до
Головного управління Міндоходів у
Волинській області (далі - ГУ
Міндоходів у Волинській області) про
визнання податкової консультації від
22.11.2013 року №3222/10/15.2-09 недійсною.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
24.10.2013 року ПАТ «Волиньобленерго»
звернулось до Міністерства доходів і
зборів України про надання письмової
консультації щодо практичного
застосування норм податкового
законодавства.

05.11.2013 року Міністерством доходів і
зборів вказаний запит було скеровано
до ГУ Міндоходів у Волинській області
для надання відповіді по суті, про що
позивача повідомлено листом
№23314-17199-99-19-04-02-17 від 05.11.2013 року.

Вважають, що у відповіді-податковій
консультації, яку надано ГУ Міндоходів
у Волинській області лише послідовно
перелічено та переписано норми ПК
України та Закону України «Про
електроенергетику» та повністю
процитовано лист міністерства доходів
і зборів №8646/7/99-99-14-02-17 від 18.06.2013 року,
при цьому не зазначено порядок їх
застосування, тобто фактично
консультацію не надано, чим порушено
вимоги Закону, оскільки на поставлене
ПАТ «Волиньобленерго» питання
відповіді така консультація не
містить.

На основі викладеного просять суд
визнати податкову консультацію від
22.11.2013 року №3222/10/15.2-09 недійсною.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала з
підстав викладених в позовній заяві.
Додатково суду пояснила, що база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг/ визначається виходячи
з їх договірної вартості. До складу
договірної вартості не включаються
суми штрафних санкцій. Вказала, що по
інших обленерго, крім Волинської та
Миколаївської областей, у податкових
інспекцій не виникає будь-яких питань
із віднесенням сум штрафних санкцій,
оскільки всі обласні податкові
інспекції не вважають такі санкції
об'єктом оподаткування ПДВ. Просить суд
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Представник відповідача позов не
визнав з підстав викладених в
запереченнях, просив в його
задоволенні відмовити повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь в справі, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що адміністративний позов підлягає до
задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) визначає, що кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Згідно із частиною другою статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) юрисдикція
адміністративних судів поширюються на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Судом встановлено, що ПАТ
«Волиньобленерго» зареєстроване, як
юридична особа 07.09.1994 року, що
підтверджується Витягом з єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії АВ
№646083 від 16.10.2013 року

24.10.13 року ПАТ «Волиньобленерго»
звернулося до Міністерства доходів і
зборів України листом №19/23-3470 про
надання письмової консультації.
Вказали якщо споживачу нараховується
підвищена плата за обсяги перевищення
договірних величин споживання
електричної енергії у розмірі
двократної вартості різниці фактично
спожитої і договірної величини
електричної енергії, структура такої
плати містить одну частину, яка
відповідає оплаті за товар, та другу
частину, яка відповідає штрафній
санкції за перевищення договірних
величин споживання електроенергії.
Просили надати консультацію чи
враховуються до бази оподаткування
двократна вартість різниці фактично
спожитої і договірної величини
споживання електричної енергії, згідно
статті 188 Розділу V Податкового кодексу
України,

05.11.2013 року Міністерством доходів і
зборів вказаний запит було скеровано
до ГУ Міндоходів у Волинській області
для надання відповіді по суті, про що
позивача повідомлено листом
№23314-17199-99-19-04-02-17 від 05.11.2013 року (а.с.16).

22.11.13 листом №3222/10/15.2-09 ГУ Міндоходів у
Волинській області надало позивачу
податкову консультацію, де у відповіді
зазначено норми ПК України та Закону
України «Про електроенергетику» та
процитовано лист міністерства доходів
і зборів №8646/7/99-99-14-02-17 від 18.06.2013 року,
при цьому не зазначено порядок
застосування вищевказаного
законодавства, тобто фактично
консультацію не надано, чим порушено
вимоги Закону. Таким чином, зі змісту
податкової консультації №3222/10/15-2-09 від
22.11.2013 року вбачається, що відповіді на
поставлене ПАТ «Волиньобленерго»
питання така консультація не містить.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні у матеріалах справи
докази суд приходить до висновку, що
податкова консультація підлягає
визнанню недійсною з огляду на
наступне.

Статтею 19 Конституції України
зобов`язано органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадових осіб діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до п. п. 41.1.1. п. 41.1. ст. 41
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби є
контролюючими органами щодо податків,
які справляються до бюджетів та
державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2. цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Згідно з підпунктом 191.1.27 пункту 191.1
статті 191 ПК України органи державної
податкової служби виконують таку
функцію, як надання податкових
консультацій відповідно до норм цього
Кодексу.

Відповідно до ст.52 ПК України
встановлений порядок надання
податкової консультації, а саме:

За зверненням платників податків
контролюючі органи надають безоплатно
консультації з питань практичного
використання окремих норм податкового
законодавства протягом 30 календарних
днів, що настають за днем отримання
такого звернення даним контролюючим
органом.

Податкова консультація має
індивідуальний характер і може
використовуватися виключно платником
податків, якому надано таку
консультацію.

За вибором платника податків
консультація надається в усній,
письмовій або електронній формі.

Консультації надаються органом
державної податкової служби, в якому
платник податків перебуває на обліку,
або митним органом за місцем митного
оформлення товарів, або вищим органом
державної податкової служби або вищим
митним органом, якому такий орган
адміністративно підпорядкований, а
також центральним органом виконавчої
влади, що реалізує державну податкову
політику, або центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері митної справи.

Контролюючі органи мають право
надавати консультації виключно з тих
питань, що належать до їх повноважень.

Статтею 53 ПК України передбачені
наслідки застосування податкових
консультацій:

Не може бути притягнуто до
відповідальності платника податків,
який діяв відповідно до податкової
консультації, наданої йому у письмовій
або електронній формі, а також
узагальнюючої податкової
консультації, зокрема, на підставі
того, що у майбутньому така податкова
консультація або узагальнююча
податкова консультація була змінена
або скасована. Платник податків може
оскаржити до суду як правовий акт
індивідуальної дії податкову
консультацію контролюючого органу,
викладену в письмовій або електронній
формі, яка, на думку такого платника
податків, суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору.
Визнання судом такої податкової
консультації недійсною є підставою для
надання нової податкової консультації
з урахуванням висновків суду.

Зі змісту діючого законодавства
вбачається, що податкова консультація -
це допомога органу державної
податкової служби конкретному
платнику податків стосовно
практичного використання конкретної
норми закону або нормативно-правового
акта з питань адміністрування податків
чи зборів та іншого законодавства,
здійснення контролю за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, як це передбачає
п.п.14.1.172 п.14.1 ст.14 ПК України.

Отже індивідуальна податкова
консультація не може складатись лише з
послідовного цитування нормативних
актів і не містити остаточних та чітких
висновків. Тобто, індивідуальна
податкова консультація не повинна сама
по собі давати привід для подвійного
тлумачення зазначеного в тексті
консультації.

Пункт 14.1.172 статті 172 ПК України вказує,
що податкова консультація -це допомога
контролюючого органу конкретному
платнику податків стосовно
практичного використання конкретної
норми закону або нормативно-правового
акта з питань адміністрування податків
чи зборів, контроль за справлянням яких
покладено на такий контролюючий орган

Вищий адміністративний суд України в
інформаційному листі від 01.06.10 №781/11/13-10
(п.1.1) стосовно індивідуальних правових
актів зазначив, «Головною рисою таких
актів є їхня конкретність, а саме: чітке
формулювання конкретних юридичних
волевиявлень суб'єктами
адміністративного права, які видають
такі акти; розв'язання за їх допомогою
конкретних, а саме індивідуальних,
справ або питань, що виникають у сфері
державного управління; чітка
визначеність адресата - конкретної
особи або осіб; виникнення конкретних
адміністративно-правових відносин,
обумовлених цими актами».

Отже, рекомендація стосовно конкретної
ситуації, що виникла у певному
податковому періоді у платника
податків має чітко зазначатись в
тексті індивідуальної податкової
консультації.

Як свідчать письмові докази, за змістом
податкової консультації наданої
податковим органом листом від 22.11.2013
року № 3222/10/15-2-09 позивачу, надана
інформація не містить консультацію
стосовно практичного використання
конкретної норми закону або
нормативно-правового акта, а лише
повторює положення ПК України, Закону
України «Про енергетику» де повністю
процитовано лист Міністерства доходів
і зборів №8646/7/99-99-14-02-17 від 18.06.2013 року.

Крім того вказано, що суми коштів, які
надійшли платнику податку у вигляді
подвійного розміру плати за
перевищення договірних величин
споживання електроенергії,
включаються таким платником до бази
оподаткування податком на додану
вартість, тобто позивач повинен видати
рахунок і в ньому окремо визначити ПДВ
і видати цю накладну споживачу, що є
порушенням ст. 201 ПК України, яка
говорить про порядок видачі накладної.
Проте позивач не може в накладній
зазначити цю суму коштів, бо це є
математично визначена ціна штрафної
санкції, яка в накладну не вписується,
тобто надана податкова консультація
для ПАТ «Волиньобленерго» прямо
суперечить нормам чинного
законодавства.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про правомірність і
обґрунтованість вимог позивача
стосовно визнання наданої
відповідачем податкової консультації
недійсною.

В запиті ПАТ «Волиньобленерго»
конкретно запитувало надати
консультацію з врахуванням вимог ст. 26
Закону України «Про
електроенергетику» та ст.ст. 230, 231
Господарського Кодексу України, в яких
йдеться про штрафні фінансові санкції
за порушення умов договору
енергопостачання та порядок їх сплати.
Порядок оподаткування платежів за
перевищення договірних величин
безпосередньо залежить від
класифікації правового статусу таких
платежів. Відповідно до п. 4.1 Правил
користування електричною енергією
постачання електричної енергії всім
споживачам здійснюється відповідно до
режимів, передбачених договорами.
Узгоджені сторонами обсяги
очікуваного споживання електричної
енергії та заявлені величини
споживання електричної потужності
оформлюються додатком до договору як
договірні величини (п. 4.2 Правил) (а.с.15).

При цьому, згідно п. 1.2 Правил
користування електричною енергією
договірна величина споживання
електричної енергії - це узгоджена в
договорі величина обсягу електричної
енергії на відповідний розрахунковий
період.

Як визначено в ст. 26 Закону України «Про
електроенергетику» споживач енергії
несе відповідальність, зокрема, за
порушення умов договору з
енергопостачальником та правил
користування електричною і тепловою
енергією. Згідно ч. 6 та ч. 7 ст.26 Закону
України «Про електроенергетику»
споживачі у випадку споживання
електричної енергії понад договірну
величину за розрахунковий період
сплачують енергопостачальникам
двократну вартість різниці фактично
спожитої і договірної величини.

За приписами ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. Господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
в результаті застосування яких для
нього настають несприятливі
економічні та/або правові наслідки (ч. 1
ст. 217 ГК України).

З аналізу змісту викладених правових
норм вбачається, що споживання
електричної енергії понад граничні
величини є правопорушенням в
електроенергетиці, яке тягне
встановлену законом відповідальність.
Нарахування двократної вартості
різниці між фактично спожитою і
договірною величиною є
господарсько-правовою санкцією за
порушення у сфері господарювання.

Стаття 11 Закону України «Про
електроенергетику» вказує, що органом
державного регулювання діяльності в
електроенергетиці є Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики.

Відповідно до оглянутого в судовому
засіданні листа Національної комісії,
що здійснює державне регулювання у
сфері енергетики №9060/26/47-13 від 13.12.2013
року, яким надано консультацію ТОВ
«Луганське енергетичне об'єднання» з
аналогічних питань визначено, що суми,
які додатково та в обов'язковому
порядку сплачуються споживачами
електричної енергії на користь
енергопостачальників відповідно до
статті 26 Закону України «Про
електроенергетику» (у випадках
споживання електроенергії понад
договірні величини), відносяться до
штрафних санкцій (а.с.48-49).

Таким чином, у разі, коли споживач
зобов'язаний відповідно до частини
шостої статті 26 Закону України «Про
електроенергетику» сплатити суми за
перевищення договірних величин
споживання електричної енергії у
розмірі двократної вартості різниці
фактично спожитої і договірної
величини електричної енергії,
структура такого платежу містить одну
частину, яка відповідає оплаті за
електричну енергію, як за товарну
продукцію, та другу частину, яка за
своєю правовою природою є штрафною
санкцією за перевищення договірних
величин споживання електроенергії,
тобто спеціальним видом цивільної
відповідальності споживача за вчинене
порушення.

Згідно з пп. 139.1.11 п. 139.1 ст. 139 ПК України
до складу витрат не включаються,
зокрема суми штрафів та/або неустойки
чи пені за рішенням сторін договору або
за рішенням відповідних державних
органів, суду, які підлягають сплаті
платником податку, тобто коли
енергопостачальник видає податкову
накладну з зазначенням в ній суми
штрафних санкцій, то споживач не має
права включити ці суми на
відшкодування ПДВ.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що частина підвищеної плати за
обсяги перевищення договірних величин
споживання електричної енергії, яка
відповідає штрафній санкції за таке
перевищення, не підлягає включенню до
складу витрат платників податку -
споживачів електричної енергії.

Крім того відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК
України (зі змінами і доповненнями які
набрали чинності з 01.01.2014 року) до
складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податків безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг. До складу договірної
(контрактної) вартості не включаються
суми неустойки (штрафів та/або пені),
три проценти річних та інфляційні, що
отримані платником податку внаслідок
невиконання або неналежного виконання
договірних зобов'язань.

Отже аналіз приписів статей 52 та 53
Податкового кодексу України вказує, що
податкова консультація це допомога
органу державної податкової служби
конкретному платнику податків
стосовно практичного використання
конкретної норми закону або
нормативно-правового акта з питань
адміністрування податків чи зборів та
іншого законодавства, здійснення
контролю за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Платник податків може оскаржити до
суду як правовий акт індивідуальної
дії податкову консультацію
контролюючого органу, викладену в
письмовій або електронній формі, яка,
на думку такого платника податків,
суперечить нормам або змісту
відповідного податку чи збору.

На думку суду, оскаржувана податкова
консультація надана ПАТ
«Волиньобленерго» листом ГУ
Міндоходів у Волинській області
№3222/10/15-2-09 від 22.11.2013 року, по-перше, не
виконує свої функції щодо допомоги
платнику податків стосовно
практичного використання конкретної
норми закону або нормативно-правового
акта з питань оподаткування двократної
вартості різниці фактично спожитої і
договірної величини споживання
електричної енергії; по-друге, не
відповідає положенням п.п. 14.1.172 п. 14.1 ст.
14, п. 52.1 ст. 52 Податкового кодексу
України, а тому підлягає визнанню
недійсною.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, суб'єкт владних повноважень,
неправомірно застосував норми
Податкового кодексу України та не
надав суду жодних обґрунтованих
письмових доказів щодо правомірності
податкової консультації.

З урахуванням встановлених обставин у
справі, суд приходить до висновку, що
податковим органом при наданні
оскаржуваної податкової консультації
зроблені помилкові висновки та не
надано відповіді на поставлені
позивачем питання, внаслідок чого не
дотримані приписи підпункту 14.1.172
пункту 14.1 статті 14 та пункту 52.1 статті
52 ПК України, тому позовні вимоги ПАТ
«Волиньобленерго» є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Оскільки представник позивача в
судовому засіданні відмовився від
стягнення сплаченого судового збору,
тому судовий збір не стягується.

Керуючись статтями 11, 17, 94, 71, 158, 160, 162, 163,
186 Кодексу адміністративного
судочинства України, на підставі
статтей 14, 41, 52, 53, 139, 188, 191 Податкового
кодексу України, статті 216
Господарського кодексу України,
статтей 11, 26 Закону України «Про
електроенергетику», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати недійсною податкову
консультацію Головного управління
Міндоходів у Волинській області
№3222/10/15-2-09 від 22.11.2013 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, повний
текст якої буде виготовлено 25 січня 2014
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий
С.Ф. Костюкевич