Справа № 2а-4298/10/2670
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-4298/10/2670
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при
секретаріБорисюк Л.П., Петрика І.Й.,
Собківа Я.М. Гусак О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі м. Києва на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 14
квітня 2010 року за заявою Дочірнього
підприємства Державної компанії з
експорту та імпорту продукції і послуг
військового та спеціального
призначення «Укрспецекспорт» Державне
підприємство «Спеціалізована
зовнішньоторговельна фірма «Прогрес»
про перегляд за нововиявленими
обставинами постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
лютого 2010 року за позовом Дочірнього
підприємства Державної компанії з
експорту та імпорту продукції і послуг
військового та спеціального
призначення «Укрспецекспорт» Державне
підприємство «Спеціалізована
зовнішньоторговельна фірма «Прогрес»
до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва про
визнання недійсними рішень про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2007 року Дочірнє підприємство
Державної компанії з експорту та
імпорту продукції і послуг військового
та спеціального призначення
«Укрспецекспорт» Державного
підприємства «Спеціалізована
зовнішньоторговельна фірма «Прогрес»
звернулося до Господарського суду м.
Києва з позовом до ДПІ у Оболонському
районі м. Києва, в якому, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просило
визнати протиправними дії відповідача
щодо проведення перевірок
фінансово-господарської діяльності
підприємства позивача, визнати
протиправними дії, які спрямовані на
стягнення з позивача пені за порушення
термінів розрахунків за
зовнішньоекономічним контрактом
№UKR/3/T-80UD/CP-1/FE/PROC від 05.06.2003 р., визнати
недійсним рішення про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 08.08.2006
№ /0, від 09.10.2006 № /1, від 21.12.2006
№ /2, від 05.03.2007 № /3, від 31.10.2006
№ /0, від 20.12.2006 № /1, від 22.03.2007
№ /2, визнати недійсною першу
податкову вимогу ДПІ у Оболонському
районі м. Києва № 1/1532 від 27.04.2007.

Постановою Господарського суду м.
Києва від 26.09.2007 у справі № 11/287-А позов
Дочірнього підприємства Державної
компанії з експорту та імпорту
продукції і послуг військового та
спеціального призначення
«Укрспецекспорт» Державного
підприємства «Спеціалізована
зовнішньоторговельна фірма «Прогрес»
задоволено повністю.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 05.11.2008
апеляційну скаргу ДПІ у Оболонському
районі м. Києва залишено без
задоволення, а постанову
Господарського суду м. Києва від 26.09.2007 -
без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 22.10.2009 справа № 11/287-А
(К-22230/08) за позовом Дочірнього
підприємства Державної компанії з
експорту та імпорту продукції і послуг
військового та спеціального
призначення «Укрспецекспорт»
Державного підприємства
«Спеціалізована зовнішньоторговельна
фірма «Прогрес» до Відкритого
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва про
визнання протиправними дій та визнання
недійсними рішень направлена на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 30.11.2009 вказана
справа прийнята та призначена до
судового розгляду.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
17.02.2010 в задоволені позову Дочірнього
підприємства Державної компанії з
експорту та імпорту продукції і послуг
військового та спеціального
призначення «Укрспецекспорт»
Державного підприємства
«Спеціалізована зовнішньоторговельна
фірма «Прогрес» відмовлено повністю.

В березні 2010 року Дочірнє підприємство
Державної компанії з експорту та
імпорту продукції і послуг військового
та спеціального призначення
«Укрспецекспорт» Державного
підприємства «Спеціалізована
зовнішньоторговельна фірма «Прогрес»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
заявою про перегляд за нововиявленими
обставинами постанови Окружного
адміністративного суду м. Києва від
17.02.2010, в якій просить скасувати
постанову та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
14.04.2010 заяву позивача задоволено
частково.

Скасовано постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17.02.2010 у справі № 2а-14648/09/2670.

Визнано протиправними дії відповідача,
що спрямовані на стягнення з позивача
пені, передбаченої ст. 4 Закону України
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті», за порушення
термінів розрахунків за
зовнішньоекономічним контрактом №
UKR/3/T-80UD/CP-1/FE/PROC від 05.06.2003.

Визнано недійсними першу податкову
вимогу № 1/1532 від 27.04.2007 та рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 08.08.2006 № /0, від 09.10.2006 №
/1, від 21.12.2006 № /2, від 05.03.2007 №
/3, від 31.10.2006 № /0, від 20.12.2006 №
/1, від 22.03.2007 № /2.

В іншій частині заяви про перегляд за
нововиявленими обставинами постанови
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 17.02.2010 р. у справі
№2а-14648/09/2670, відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні заяви про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
суду.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 245 КАС України
підставами для перегляду судового
рішення за нововиявленими обставинами
є істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі на час її
розгляду.

Статтею 246 КАС України визначено, що
особи, які брали участь у справі, а
також особи, які не брали участі в
справі, якщо суд вирішив питання про
їхні права, свободи, інтереси чи
обов'язки, мають право подати заяву про
перегляд судового рішення суду
будь-якої інстанції, яке набрало
законної сили, за нововиявленими
обставинами.

Положенням частини першої статті 249 КАС
України передбачено, що заява про
перегляд рішення за нововиявленими
обставинами подається до суду тієї
інстанції, який першим допустив
помилку при вирішенні справи внаслідок
незнання про існування цієї обставини.

До нововиявлених обставин відносяться
матеріально-правові факти, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші факти, які мають
значення для правильного вирішення
спору або розгляду справи. Необхідними
ознаками нововиявлених обставин є,
по-перше, їх наявність на час розгляду
справи, по-друге, те, що ці обставини не
могли бути відомі заявникові на час
розгляду справи.

Такі юридичні факти характеризуються
тим, що вони одночасно повинні бути
передбачені нормами права, спричиняють
виникнення, зміну або припинення
правовідносин, мають істотне значення
для вирішення справи, тобто такі
фактичні дані, які спростовують факти,
покладені в основу судового рішення,
існували на момент звернення до суду з
позовом і під час розгляду справи
судом, не могли бути відомі ані особі,
яка заявила про це, ані суду, в
провадженні якого перебувала справа.

Так, в своїй заяві позивач зазначає, що
підставою для перегляду постанови
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 14 квітня 2010 року став
лист ДПІ у Оболонському районі м. Києва
від 10.03.2010 № 5679/10/24-104, в якому
повідомлялося про відсутність у ДП
Державної компанії з експорту та
імпорту продукції і послуг військового
та спеціального призначення
«Укрспецекспорт» Державного
підприємства «Спеціалізована
зовнішньоторговельна фірма «Прогрес»
станом на 10.03.2010 податкового боргу та
містилася інформація про відкликання
першої податкової вимоги №1/1532 від
27.04.2007, а також інформація стосовно
активів позивача, які за даними
податкового органу не перебувають у
податковій заставі.

На думку позивача, самостійно
відкликавши першу податкову вимогу,
відповідач тим самим підтвердив факт
її протиправності, а тому дана
обставина є істотною для справи,
оскільки має вагоме значення для її
розгляду та не могла бути відома суду
першої інстанції при вирішенні даної
справи.

Відповідно до рішення Європейського
суду з прав людини від 18.11.2004 «Праведная
проти Росії», процедура скасування
остаточного судового рішення у зв'язку
з нововиявленими обставинами
передбачає, що існує доказ, який раніше
не міг бути доступний, однак він міг би
призвести до іншого результату
судового розгляду. Особа, яка
звертається із заявою про скасування
рішення, повинна довести, що в неї не
було можливості представити цей доказ
на остаточному судовому слуханні, а
також те, що цей доказ є вирішальним.

Як вбачається з матеріалів справи, в
обґрунтування своїх вимог заявник
посилається на дані листа Державної
податкової адміністрації України
№1490/6/22-5016 ДСК, в якому міститься
остаточний висновок щодо доцільності
продовження термінів розрахунків за
зовнішньоекономічним контрактом
№UKR/3/T-80UD/CP-1/FE/PROC від 05.06.2003, а саме: на
суму 1721025,68 дол. США - з 05.06.2006 до 06.06.2006; на
суму 306194,93 дол. США - з 14.07.2005 до 29.08.2006; на
суму 229470,09 дол. США - з 05.06.2006 до 30.08.2006.
Дана обставина, за твердженням
позивача, виключає прямий обов'язок по
сплаті пені за порушення термінів
розрахунків за умовами
вищезазначеного контракту.

Обговорюючи правомірність висновку
суду першої інстанції про наявність
правових підстав для часткового
задоволення заяви про перегляд
судового рішення за нововиявленими
обставинами, в контексті предметного
вирішення даного спору, колегія суддів
зважає на наступне.

Статус державної податкової служби в
Україні, її функції та правові основи
діяльності, визначалися Законом
України «Про державну податкову службу
в Україні» від 4 грудня 1990 року № 509-XII
(в редакції Закону, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин)
(Закон втратив чинність згідно із
Законом України від 5 липня 2012 року N
5083-VI).

Відповідно до пункту 4 статті 10 Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
державні податкові інспекції в районах
здійснюють у межах своїх повноважень
контроль за законністю валютних
операцій, додержанням порядку
проведення готівкових розрахунків за
товари (послуги) у встановленому
законом порядку, за наявністю свідоцтв
про державну реєстрацію суб'єктів
підприємницької діяльності, ліцензій
на провадження видів господарської
діяльності, що підлягають ліцензуванню
відповідно до закону, з наступною
передачею матеріалів про виявлені
порушення органам, що видають ці
документи, за наявністю торгових
патентів.

Положенням абзацу 2 пункту 1 статті 8
вказаного Закону (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), передбачено, що
Державна податкова адміністрація
України виконує безпосередньо,
організовує роботу державних
податкових адміністрацій та державних
податкових інспекцій, пов'язану,
зокрема, із здійсненням контролю за
валютними операціями.

Оскільки, здійснення контролю за
дотриманням фінансово-господарської
діяльності законодавцем покладено на
податкові органи, які наділені
повноваженнями проводити перевірки на
предмет встановлення правомірності
дотримання порядку проведення
валютних операцій, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для визнання
неправомірними дій посадових осіб ДПІ
у Оболонському районі м. Києва.

Що стосується предмету даного позову в
частині правомірного застосування
норм чинного податкового
законодавства при розгляді даної
справи, колегія суддів зважає на
наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» від 23 вересня 1994 року
№ 185/94-ВР (із змінами і доповненнями),
виручка резидентів у іноземній валюті
підлягає зарахуванню на їх валютні
рахунки в уповноважених банках у
строки виплати заборгованостей,
зазначені в контрактах, але не пізніше
180 календарних днів з дати митного
оформлення (виписки вивізної вантажної
митної декларації) продукції, що
експортується, а в разі експорту робіт
(послуг), прав інтелектуальної
власності - з моменту підписання акта
або іншого документа, що засвідчує
виконання робіт, надання послуг,
експорт прав інтелектуальної
власності. Перевищення зазначеного
строку потребує висновку центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері економічного
розвитку.

Згідно частини1 статті 6 вказаного
Закону, строки, зазначені у статтях 1 і 2
цього Закону або встановлені
Національним банком України
відповідно до статей 1 і 2 цього Закону,
можуть бути продовжені центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері економічного
розвитку, у разі виконання резидентами
операцій за договорами виробничої
кооперації, консигнації, комплексного
будівництва, тендерної поставки,
гарантійного обслуговування, поставки
складних технічних виробів і товарів
спеціального призначення.

Так, ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 22.10.2009 у справі № 11/287-А
(К-22230/08) було скасовано постанову
Господарського суду м. Києва від 26.09.2007
та ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 05.11.2008 та
направлено справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Підставою для скасування став висновок
суду касаційної інстанції про
недотримання судами норм
процесуального права в частині
перевірки виконання ДПА України
постанови суду про надання висновку
щодо доцільності продовження терміну
розрахунків у іноземній валюті за
зовнішньоекономічним контрактом
№UKR/3/T-80UD/CP-1/FE/PROC від 05.06.2003р., що має
суттєве значення для вирішення даної
справи.

Однак, як свідчать матеріали даної
справи, ДПА України на виконання
постанови суду в своєму листі від 27.09.2007
№ 1490/6/22-5016дск надала позивачу
остаточний висновок щодо доцільності
продовження термінів розрахунків за
зовнішньоекономічним контрактом
№UKR/3/T-80UD/CP-1/FE/PROC від 05.06.2003, а саме: на
суму 1 721 025,68 дол. США з 05.06.2006 до 06.06.2006; на
суму 306 194,93 дол. США з 14.07.2005 до 29.08.2006; на
суму 229 470,09 дол. США з 05.06.2006 до 30.08.2006, і
тим самим підтвердила факт відсутності
підстав для нарахування пені за
порушення термінів розрахунків за
Контрактом та її стягнення у
визначеному законом порядку.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, 18.01.2010 Міністерство економіки
України надало Державній компанії з
експорту та імпорту продукції і послуг
військового та спеціального
призначення «Укрспецекспорт»
Державного підприємства
«Спеціалізована зовнішньоторговельна
фірма «Прогрес» висновок № 12 щодо
продовження строків розрахунків за
експортною зовнішньоекономічною
операцією за зовнішньоекономічним
контрактом UKR/3/T-80UD/CP-1/FE/PROC від 05.06.2003, що
був укладений між позивачем та
підприємством «Heavy Industries Taxila»
(Ісламська Республіка Пакистан): на
суму 1 721 025,68 дол. США - з 05.06.2006 до 06.06.2006;
на суму 306 194,93 дол. США - з 05.06.2006 до 29.08.2006;
на суму 229 470,09 дол. США - з 05.06.2006 до 30.08.2006.

Оскільки, позивачем було отримано
позитивний висновок Міністерства
економіки України, яким в свою чергу
надавалося право на перевищення
законодавчо встановлених строків
розрахунків з нерезидентом, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність правових підстав для
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій, визначених
статтею 4 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті».

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
те, що позивач не являється власником
експортованої продукції в розумінні
ст. 1011 Цивільного кодексу України,
оскільки при передачі Продукції від
Комітента до Комісіонера переходу
права власності не відбувається, у
зв'язку з чим Комісіонер не стає
власником такого майна, а валютні
кошти, які надходять від третьої особи -
Покупця-нерезидента - є виручкою і
доходом Комітента, отриманих від
продажу Продукції Комітентом.

Отже, експортером Продукції за
Контрактом, укладеним між Позивачем та
Покупцем-нерезидентом на виконання
Договору комісії № 906-ХКБМ від 03.06.2003, є
саме Комітент, оскільки така
відповідальність має покладатися на
особу, що безпосередньо здійснює
експортну поставку продукції та
отримує у власність валютну виручку.

Таким чином, апелянтом не було надано
доказів на підтвердження заявлених ним
вимог, а тому доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним,
матеріалами справи та не відповідають
вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Отже, аналізуючи обставини даної
справи та наведені норми діючого
законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що постановлене
у справі рішення суду першої інстанції
ґрунтується на вірно встановлених
фактичних обставинах справи, яким дана
належна юридична оцінка, правильно
застосовані норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини, та
не допущено порушень матеріального і
процесуального закону, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи, доводи викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Оболонському
районі м. Києва на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 14
квітня 2010 року - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 14 квітня 2010 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
І.Й. Петрик Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 27.01.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Петрик І.Й.

Собків Я.М.