Справа № 826/4847/13-а
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/4847/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Костенко Д.А.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

28 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів: Старової
Н.Е.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Бібко
А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва Державної податкової
служби на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
червня 2013 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва Державної податкової
служби про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 26
червня 2013 року адміністративний позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
ДПІ у Голосіївському районі м. Києва
ДПС про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень - задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань правильності
нарахування повноти і своєчасності
сплати ПДВ та ПДФО по
фінансово-господарських
взаємовідносинах з ТОВ «ТД «ОСА» за
2011-2012 роки, за результатами якої
складено акт від 11 жовтня 2012 року №
73/1720/НОМЕР_1.

На підставі зазначеного акту
перевірки, податковим органом прийнято
наступні податкові
повідомлення-рішення стосовно
позивача:

- від 18 жовтня 2012 року № , яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з ПДФО на 15 015, 75 грн. (у т.ч.:
12 012, 60 грн. - основний платіж, 3 003, 15 грн. -
штраф);

- від 18 жовтня 2012 року № , яким
позивачу збільшено грошове
зобов'язання з ПДВ на 52 570, 00 грн. (у т.ч.:
42 056, 00 грн. - основний платіж, 10 514, 00 грн.
- штраф).

Не погоджуючись з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач оскаржив їх в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що 01
вересня 2011 року між позивачем
(Замовник) та ТОВ «ТД «ОСА» (Виконавець)
було укладено договір № 2/09-11 про
виконання робіт з доставки багажу або
вантажів пасажирів по м. Києву та по
території України.

Судом встановлено, що роботи
придбавалися позивачем з метою
використання їх в своїй господарській
діяльності, а саме для виконання
власних зобов'язань перед Замовником -
Представництвом Нідерландської
Авіакомпанії KLM в Україні згідно
укладеного договору від 01 квітня 2008
року № 1/04-08.

Позивачем було відображено в
податковому обліку результати
фінансово-господарських відносин з ТОВ
«ТД «ОСА», враховано у складі валових
витрат при визначенні
оподатковуваного прибутку за 4 кв. 2011
року та 1 кв. 2012 року витрати в сумі 252 216,
00 грн., а також задекларовано у складі
податкового кредиту за жовтень 2011 -
березень 2012 ПДВ у сумі 42 056, 00 грн.

Згідно пп.14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України
- податковий кредит - це сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду.

Відповідно до пп. «а» п. 198.1, п.198.2, п.198.3
статті 198 ПК України - право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 статті 193 цього
Кодексу, протягом такого звітного
періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України - не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з п.201.11
ст.201 Кодексу). У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК
України - податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Законом України «Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні»
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження
включення до складу податкового
кредиту сум сплаченого податку на
додану вартість у складі ціни за
придбаний товар (роботи, послуги),
необхідні первинні документи
(податкові накладні), оформлені
відповідно до вимог Закону України
«Про бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 вказаного Закону
- первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно статті 9 Закону - підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до приписів п.п. 14.1.36 п. 14.1
статті 14 ПК України - господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договором комісії,
доручення та агентськими договорами.

На підтвердження виконання умов
зазначеного договору, позивачем було
долучено до матеріалів справи наступні
копії первинних документів: договорів,
актів здачі-приймання робіт,
податкових накладних, платіжних
доручень.

Між тим, пунктом 2.7 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 05
червня 1995 року, встановлено, що
первинні документи складаються на
бланках типових форм, затверджених
Міністерством статистики України, а
також на бланках спеціальних форм,
затверджених міністерствами та
відомствами України.

Типові форми єдиної первинної
транспортної документації, зокрема
товарно-транспортної накладної та
подорожнього листа, затверджені
спільним Наказом Мінтрансу України,
Мінстату України «Про затвердження
типових форм первинного обліку роботи
вантажного автомобіля» від 29 грудня 1995
року № 488/346 і введені в дію з 01 січня 1996
року.

Відповідно до п. 2 зазначеного Наказу -
застосування вказаних форм первинного
обліку всіма суб'єктами господарської
діяльності незалежно від форм
власності є обов'язковим.

Відповідно до п. п. 11.1, 11.4 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України від 14 жовтня 1997 року № 363 -
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля. Оформлення перевезень
вантажів товарно-транспортними
накладними здійснюється незалежно від
умов оплати за роботу автомобіля.

Відповідно до п.п. 11.5, 11.7 зазначених
Правил - товарно-транспортну накладну
на перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Відповідно до Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Мінтрансу України від 14 жовтня 1997 року
№ 363 - товарно-транспортна накладна -
єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбутковування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу і обліку виконаної
роботи.

Таким чином, товарно-транспортна
накладна належить до первинної
транспортної документації,
застосування якої для всіх суб'єктів
господарської діяльності незалежно
від форм власності є обов'язковим.

За змістом наведених правових норм
податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування ПДВ має бути
сформований за наявності фактично
здійснених і підтверджених належним
чином господарських операцій разом із
складеними при їх проведенні
первинними документами, які
відображають реальність тієї операції,
яка є підставою для обліку платника
податків.

Крім того, відповідно до п. 6.3 Договору
від 01 квітня 2008 року № 1/04-08, укладеного
між позивачем та Представництвом
Нідерландської Авіакомпанії KLM в
Україні (з метою виконання якого
позивач уклав зазначений вище договір
№ 2/09-11 з ТОВ «ТД «ОСА») - «Заказчик в
течении 2-х (двух) банковских дней со дня
получения акта сдачи-приемки
выполненных работ направляет
Исполнителю подписанный акт и
оплачивает выполненные услуги
согласно предоставленным
счетам-фактурам».

На підтвердження реальності виконання
зазначених правочинів, позивачем в
судове засідання було подано, а
колегією суддів досліджено оригінали
таких документів: рахунків, актів
виконаних робіт, податкові накладні,
копії платіжних доручень копії
договорів-підрядів на виконання робіт,
рахунки-фактури та багажні накладні із
всіма необхідними реквізитами, які
засвідчують фактичну передачу товару
та фактичне перевезення товарно -
матеріальних цінностей, місця
поставки.

Наведені обставини та досліджені судом
документальні докази колегія суддів
вважає достатніми для висновку про те,
що господарські операції за вказаним
договором фактично мали реальний
характер, його виконання оформлено
відповідно до вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент укладення договору між
позивачем та його контрагентом,
останній був зареєстрованих як платник
податку на додану вартість та мав
свідоцтва платника податків на додану
вартість у встановленому законом
порядку.

Також необхідно зазначити, що
невиконання контрагентом зобов'язання
по сплаті податку до бюджету не
являється підставою для позбавлення
платника податку права на отримання
податкового кредиту та відшкодування
податку на додану вартість.

Крім цього, невиконання контрагентом
позивача власних податкових
зобов'язань перед бюджетом, тягне
відповідну відповідальність саме для
нього, і не може вважатися підставою
для відповідальності позивача.

Судом на момент прийняття рішення у
справі не встановлено наявність
постановлених у судовому порядку
обвинувальних вироків стосовно
посадових осіб контрагентів за фактом
фіктивного підприємництва.

Враховуючи зазначене, та оскільки
судом не було встановлено ознак
фіктивності укладених між позивачем та
його контрагентами правочинів,
необґрунтованими є висновки викладені
відповідачем в акті перевірки про
порушення позивачем податкового
законодавства

А як наслідок, колегія суддів приходить
до висновку про неправомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень відповідача.

Таким чином, правомірним є висновок
суду першої інстанції про задоволення
даного адміністративного позову.

Отже при ухваленні оскаржуваної
постанови судом першої інстанції було
дотримано всіх вимог законодавства, а
тому відсутні підстави для її
скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України -
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва Державної податкової
служби - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 26 червня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя
Файдюк В.В.

Судді:
Старова Н.Е.

Мєзєнцев Є.І.