Справа № 818/6694/13-а
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 р.Справа № 818/6694/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Донець Л.О. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання
Губарь А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Сумської митниці Міндоходів
на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 18.09.2013р. по
справі № 818/6694/13-а

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Сумихімпром"

до Сумської митниці Міндоходів

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство
"Сумихімпром" (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Сумської митниці Міндоходів (далі -
відповідач), в якому просить суд
визнати протиправним і скасувати
рішення Сумської митниці від 12.03.2013 р. №
805130000/2013/000048/1 про коригування митної
вартості товарів та стягнути з
державного бюджету України на користь
позивача суму надміру сплаченого
податку на додану вартість у розмірі 108
821,72 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 25.09.2013
року адміністративний позов
Публічного акціонерного товариства
"Сумихімпром" до Сумської митниці
Міндоходів про скасування рішення -
задоволено.

Визнано протиправним і скасувати
рішення Сумської митниці від 12.03.2013
року № 805130000/2013/000048/1 про коригування
митної вартості товарів.

Стягнено з державного бюджету України
на користь позивача суму надмірно
сплаченого податку на додану вартість
в розмірі 108 821,72 грн. (сто вісім тисяч
вісімсот двадцять одна грн. 72 коп.)

Стягнено з державного бюджету України
на користь позивача судові витрати зі
сплати судового збору в сумі 1 088,22 грн.
(одна тисяча вісімдесят вісім грн. 22
коп.) шляхом їх безспірного списання з
рахунку Сумської митниці Міндоходів.

Відповідачем подано апеляційну
скаргу, в якій просять скасувати
постанову та ухвалити нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що вважає постанову
суду першої інстанції незаконною та
необґрунтованою у зв»язку з неповним
з»ясуванням судом, обставин, що мали
значення для справи та невідповідністю
висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, вивчивши
матеріали справи, дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
Сумською митницею не надано доказів
правомірності винесення оскаржуваного
рішення, у зв'язку з чим, з урахуванням
встановлених у судовому засіданні
фактів, оцінюючи надані позивачем та
відповідачами по справі докази у
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 195 КАС
України, суд апеляційної інстанції
переглядає судове рішення в межах
апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що 03 січня 2013 року між ПАТ
"Сумихімпром" (Покупець) та ЗАТ
"Білоруська калійна компанія"
(Продавець) укладено контракт №2013-0004
(далі - Контракт), відповідно до якого
Продавець зобов'язується поставити
калій хлористий (далі - товар) на умовах
поставки DAF кордон Білорусь/Україна
(а.с. 8-18).

Додатковою угодою №2 від 30.01.13 до
контракту №2013-0004 сторони визначили
загальну кількість товару, що
постачається - 9 000 тон метричних, ціну
за 1 тону метричну - 365 доларів США,
загальну вартість товару - 3 285 000
доларів США, період відвантаження -
лютий-березень 2013 року, а також порядок
розрахунків - оплата за товар
здійснюється в євро (сторони
використовують курс конверсії долар
США/євро, встановлений Європейським
центральним банком).

Також, 01 березня 2013 року ЗАТ "Білоруська
калійна компанія" на адресу ПАТ
"Сумихімпром" поставлено 1 000 000 кг калію
хлористого по ціні 365 доларів США за
тону метричну, що підтверджується
залізничними накладними (а.с. 35-49) та
рахунками - фактурами від 27.02.13 №№ 139-153
(а.с. 19-33).

Поставлений товар в кількості 1 000 000 кг
оплачено ПАТ "Сумихімпром" у повному
обсязі, що підтверджується копією
платіжного доручення від 05.03.13 № 96 (а.с.
34).

З метою митного оформлення вказаного
товару позивачем 06.03.13 року до Сумської
митниці подана митна декларація (МД)
№805130000/2013/002377, згідно якої заявлено до
декларування калій хлористий дрібний
рожевий (ГОСТ 4568-95) сорт І, вагою 1 000 000
кг, вартістю 365 000 доларів США (курс
валюти 7.993), (а.с. 50-51).

З метою митного оформлення товару
позивачем 06.03.13 року до Сумської
митниці подана декларація митної
вартості (ДМВ) №805130000/2013/002377 (а.с. 52-55), на
якій інспектором митного органу
зроблено відмітку про те, що для
визначення митної вартості згідно ст. 53
Митного кодексу України необхідно
надати документи.

Згідно з відміткою на вказаній ДМВ,
11.03.13 р. представником позивача надано
відповідачеві лист ДП
"Укрпромзовнішекспертиза", лист БКК №
5/4098, платіжне доручення № 96, указ
Президента РБ № 398, інші документи
надати немає можливості (а.с. 54).

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено у суді апеляційної
інстанції, 12.03.2013 року Сумською
митницею прийнято рішення
№805130000/2013/000048/1 про коригування митної
вартості товарів на рівні 0,7178 за 1 тону
метричну другорядним методом - за ціною
договору щодо ідентичних товарів (а.с.
62, 63), згідно з яким основний метод не
застосовувався, тому що використані
декларантом відомості не є
об'єктивними та достатньо
підтвердженими документально.

12.03.13 р. Сумською митницею видано картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів комерційного
призначення №805130000/2013/00038 (а.с. 64-66).

За заявою позивача придбаний товар
(калій хлористий) митним органом
випущено у вільний обіг у
відповідності до ч. 7 ст. 55 МК України з
визначенням митної вартості в розмірі
365 доларів США за 1 метричну тону, що
підтверджується митною декларацією
від 12.03.13 № 805130000/2013/002595 (а.с. 67-69).

Згідно зі службовою запискою
начальника відділу митної вартості
Сумської митниці від 07.06.2013 року та
копіями банківських виписок, грошова
застава позивача перерахована до
державного бюджету в якості сплати
податку на додану вартість (а.с. 92-94).

Враховуючи викладене, колегія суддів
зазначає, що із оскаржуваного рішення
про коригування митної вартості
товарів від 12.03.2013 р. убачається, що воно
прийнято у зв'язку з наступними
обставинами: основний метод не
застосовувався у зв'язку з
використання декларантом відомостей,
не підтверджених документально, а саме,
відсутність договору із третіми
особами, пов'язаного з договором на
поставку товарів, митна вартість яких
визначається, рахунків про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс - листи) виробника
товару, висновку про якість та вартість
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, рахунки про сплату
комісійних, посередницьких послуг,
пов'язаних із виконанням умов договору
(угоди, контракту); митний орган
використав другорядний метод
визначення митної вартості: за ціною
договору щодо ідентичних товарів,
оскільки наявна інформація по
операціях з ідентичними товарами, які
продаються на експорт в Україну з тієї
ж країни і час експорту яких збігається
з часом експорту оцінюваних товарів та
є максимально наближеними до нього;
підстави для визначення митної
вартості: цінова інформація щодо
імпортних операцій ЄАІС Держмитслужби
України, МД № 101050000/2012/003871 від 19.11.2012 р.

Згідно зі статтею 51 МК України митна
вартість товарів, що переміщуються
через митний кордон України,
визначається декларантом відповідно
до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
МК України).

Відповідно до ст. 53 МК України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

З аналізу частин 1 та 2 статті 53 МК
України вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подаються декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Вивченням наданих позивачем
документів, поданих митному органу для
підтвердження митної вартості товару,
встановлено, що вони відповідають
переліку, передбаченому частиною 2
статті 53 МК України, і належним чином
підтверджують митну вартість
імпортованого товару.

Щодо ненадання платіжних документів на
оплату оцінюваного товару колегія
суддів , що як убачається з відмітки на
ДМВ, копія платіжного доручення № 96 від
05.03.2013 року надана представником
позивача на вимогу митного органу
11.03.2013 року (а.с. 54).

Тобто на момент прийняття 12.03.2013 року
рішення про коригування митної
вартості товарів митному органу було
надано докази здійснення позивачем
фактичної оплати за придбаний товар.

Відповідно до ст. 49 МК України, митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Статтею 58 МК України передбачено, що
метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо щодо продажу оцінюваних
товарів або їх ціни відсутні будь-які
умови або застереження, які
унеможливлюють визначення вартості
цих товарів. Метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні. У разі
якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи.

Відповідно до частини 6 статті 54 МК
України митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що аналіз надає підстави для висновку
про те, що митний орган при здійсненні
контролю за правильністю визначення
митної вартості зобов'язаний
перевірити складові числового
значення митної вартості, правильність
розрахунку, здійсненого декларантом,
упевнитись у достовірності та точності
заяв, документів чи розрахунків,
поданих декларантом, а також
відсутності обмежень для визначення
митної вартості за ціною договору,
наведених у статті 58 Митного кодексу
України.

Матеріалами справи, не доведено
необхідності витребування у позивача
додаткових документів для
підтвердження митної вартості товарів
та об'єктивну можливість позивача ці
документи надати, а саме: договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини (а.с. 54).

Таким чином, витребування відповідачем
у позивача додаткових документів для
підтвердження митної вартості товару є
безпідставним, оскільки відповідачем
не доведено передбачених законом
підстав для їх витребування; крім того,
частина витребуваних документів не
мають відношення до митного оформлення
товару позивачем, інша частина була
надана відповідачеві.

Щодо тверджень відповідача про
наявність розбіжностей між пунктом 3
Контракту від 03 січня 2013 року, згідно з
яким виробником товару та
вантажовідправником є ВАТ
"Білоруськалій", у той час коли згідно з
МД № 205130000/2013/002377 у графі 2 відправником
також вказано і ЗАТ "Білоруська калійна
компанія", то вказані протиріччя
пояснюються наступним.

Відповідно до умов Контракту від 03
січня 2013 року, ЗАТ "Білоруська калійна
компанія" є продавцем товару,
виробником та вантажовідправником
товару є ВАТ "Білоруськалій".

Указом Президента Республіки Білорусь
від 25.08.2005 року № 389 визначено, що
виключне право зовнішньоекономічної
торгівлі мінеральними або хімічними
калійними добривами надається саме ЗАТ
"Білоруська калійна компанія" (а.с. 58-61).

Таким чином, протиріч між положеннями
Контракту і даними митної декларації з
вказаного питання не вбачається.

Стосовно тверджень відповідача про
можливу наявність взаємопов'язаності
продавця та позивача, що згідно пункту 4
частини 1 статті 58 МК України
унеможливлює застосування першого
методу визначення митної вартості, суд
зазначає наступне.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 58 МК
України, метод визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо покупець і продавець не
пов'язані між собою особи або хоч і
пов'язані між собою особи, однак ці
відносини не вплинули на ціну товару.

Для цілей цього Кодексу особи
вважаються пов'язаними між собою у
випадках, зазначених у статті 15 Угоди
про застосування статті VII Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі 1994 року.

Однако, відповідачем не надано
будь-яких доказів того, що позивач і ЗАТ
"Білоруська калійна компанія"
відповідають критеріям визначення
пов'язаних осіб відповідно до
вищенаведених вимог, у зв'язку з чим
посилання відповідача на можливу
наявність взаємопов'язаності продавця
та позивача або інших факторів, що
впливають на ціну товару, що
унеможливлює застосування першого
методу визначення митної вартості, є
необґрунтованим.

Таким чином, митний орган неправомірно
відмовив позивачу у визнанні
задекларованої ним митної вартості
товару за основним методом, визначив
митну вартість за резервним методом та
прийняв рішення про коригування митної
вартості товару.

У зв'язку з прийняттям відповідачем
оскаржуваного рішення про коригування
митної вартості товарів різниця між
сумою митних платежів, обчисленою
згідно з митною вартістю товарів,
визначеною декларантом, та сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
митним органом, склала 108 821,72 грн.

З огляду на те, що оскаржуване рішення
про коригування митної вартості
товарів підлягає скасуванню,
підлягають задоволенню позовні вимоги
щодо відшкодування шкоди шляхом
повернення з Державного бюджету
України на користь ПАТ "Сумихімпром"
суми надміру сплаченого податку на
додану вартість в розмірі 108 821,72 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів
зазначає, що позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Сумихімпром" є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими з вище зазначених
підстав і висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що
при прийнятті рішення суд першої
інстанції дійшов вичерпних юридичних
висновків щодо встановлення обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
постанова суду першої інстанції не
підлягає скасуванню, а апеляційна
скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумської митниці
Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 18.09.2013р. по
справі № 818/6694/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бондар
В.О.Судді(підпис) (підпис) Донець Л.О.
Кононенко З.О.

Повний текст ухвали виготовлений
21.01.2014 року