Справа № 490/7599/13-а
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2013-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2013 року
Справа № 490/7599/13-а

м. Миколаїв

14:20

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі судді
Птичкіної В.В., розглянувши в порядку
письмового провадження справу

за позовом:Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1 до
відповідача:Управління Пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Миколаєва, вул. Артилерійська, 19, м.
Миколаїв, 54003 про:визнання протиправною
і скасування вимоги від 05.06.2013 № Ф - 1630,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(надалі - позивач) звернувся до суду з
позовом про визнання протиправною і
скасування вимоги Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва
(надалі - УПФУ або відповідач) від 05.06.2013
№ Ф - 1630 на суму 8 797,14 грн. недоїмки.

Заявою від 29.11.2013 (ар. с. 47-48)
позивач зменшив розмір позовних вимог
і просив суд визнати протиправною і
скасувати вимогу УПФУ від 05.06.2013 № Ф - 1630
в частині сплати недоїмки в сумі 8 130,98
грн.

В обґрунтування вимог позивач
вказав, що він є платником єдиного
податку та, відповідно до пункту 4
частини 1 статті 4 Закону України від
08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (надалі - Закон
№ 2464), є платником єдиного внеску. На
думку позивача, Законом України від
07.07.2011 № 3609-VI «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення норм Податкового
кодексу України» (надалі - Закон № 3609)
він був звільнений від сплати єдиного
внеску, тому вимога відповідача про
сплату недоїмки є неправомірною. Крім
того, у заяві про зменшення позовних
вимог (ар. с. 47-48) позивач вказав, що
відповідач безпідставно визначив суми
єдиного внеску за червень, липень,
листопад, грудень 2011 року, оскільки у
зазначених періодах позивач не
здійснював підприємницьку діяльність.

УПФУ подало письмові заперечення проти
адміністративного позову (ар. с. 32-35), в
яких, з посиланням на Закон України від
09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (надалі
- Закон № 1058) і Закон України від 09.04.1992
№ 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби та
деяких інших осіб» (надалі - Закон № 2262),
заперечувало той факт, що позивач
звільнений від сплати єдиного внеску.
Також у запереченнях відповідач
пояснив, яким чином ним було визначено
суму недоїмки.

Відповідач надав письмові пояснення на
заяву позивача про зменшення позовних
вимог (ар. с. 57-58).

Сторони подали клопотання про
розгляд справи в порядку письмового
провадження (ар. с. 55-56).

На підставі пункту 10 частини 1 статті 3
та частини 4 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, враховуючи клопотання осіб,
які беруть участь у справі, суд
розглянув справу в порядку письмового
провадження.

Дослідивши письмові докази, суд

в с т а н о в и в:

14.06.1994 ФОП ОСОБА_1 (рік народження 1945) був
зареєстрований в якості фізичної
особи - підприємця, що підтверджується
копією свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
(ар. с. 9), і взятий на облік в УПФУ як
платник єдиного внеску (пункт 4 частини
1 статті 4 Закону № 2464).

Статтею 9 Закону № 1058 визначені види
пенсійних виплат: пенсія за віком;
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини першої статті 26
цього Закону, позивач мав право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та за наявності
страхового стажу не менше 15 років, отже,
право на пенсію за віком у позивача
виникло у 2005 році.

Відповідно до посвідчення від
23.11.1998 серії НОМЕР_1 (ар. с. 7), ОСОБА_1
отримує пенсію на підставі Закону № 2262.
Частиною 1 статті 1 Закону встановлено,
що особи офіцерського складу,
прапорщики і мічмани,
військовослужбовці надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особи, які мають право на
пенсію за цим Законом при наявності
встановленої цим Законом вислуги на
військовій службі, службі в органах
внутрішніх справ і в державній
пожежній охороні, службі в Державній
службі спеціального зв'язку та
захисту інформації України, в органах
і підрозділах цивільного захисту,
податкової міліції, Державної
кримінально-виконавчої служби
України, мають право на довічну пенсію
за вислугу років.

Згідно зі статтею 7 Закону № 2262,
військовослужбовцям, особам, які мають
право на пенсію за цим Законом та
членам їх сімей, які одночасно мають
право на різні державні пенсії,
призначається одна пенсія за їх
вибором. У разі якщо особа має право на
отримання пенсії відповідно до цього
Закону та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», призначається одна
пенсія за її вибором. При цьому різниця
між розміром пенсії, на який особа має
право відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб», і розміром пенсії
із солідарної системи відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», яка визначається в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, фінансується за
рахунок коштів державного бюджету.

06.08.2011 набрав чинності Закон № 3609, яким
стаття 4 Закону № 2464 була доповнена
частиною 4 наступного змісту: особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Оскільки позивач досяг пенсійного віку
і отримував пенсію, він вважав себе
звільненим від сплати єдиного внеску,
починаючи з серпня 2011 року.

Системний аналіз норм
законодавства дає підстави вважати, що
звільнення від сплати єдиного внеску
не залежить від виду отримуваної
пенсії (за віком, по інвалідності, у
зв'язку з втратою годувальника),
визначальними факторами є досягнення
особою пенсійного віку і отримання нею
пенсії або соціальної допомоги.
Наявність цих умов підтверджена
матеріалами справи.

05.06.2013 УПФУ вручило позивачу вимогу №
Ф-1630 про сплату недоїмки на суму 8797,14
грн. (ар. с. 11). Згідно з наданим
відповідачем розрахунком (ар. с. 33-34),
недоїмка у позивача виникла за період з
2011 по І квартал 2013 року на суму загальну
суму 8797,14 грн. (за 2011 рік - 3030,69 грн., за 2012
рік - 4572,42 і І квартал 2013 року - 1194,03 грн.).

У письмових поясненнях (ар. с. 57-58) УПФУ
зазначило, що, з урахуванням періодів, в
яких позивач не здійснював
підприємницьку діяльність, сума
єдиного внеску (за січень-березень,
травень, серпень-вересень 2011 року)
дорівнює 1 978,95 грн. (по 326,53 грн. за
січень-березень та по 333,12 грн. за
травень і серпень-вересень). Сплатив
позивач лише за січень-березень (979,59
грн.). З урахуванням позиції суду щодо
відсутності у позивача обов'язку по
сплаті єдиного внеску за серпень і
вересень 2011 року, а також за 2012 рік (4 572,42
грн.) і за 2013 рік (1 194,03 грн.),
обґрунтованим є включення до вимоги
лише суми недоїмки за травень 2011 року -
333,12 грн. Відповідно, вимога підлягає
визнанню протиправною і скасуванню
частково, в сумі 8 464,02 грн.: 8 797,14 грн. -
333,12 грн. (травень 2011 року).

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позовні вимоги, що викладені у заяві
від 29.11.2013, підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне
вийти за межі позовних вимог, оскільки,
як вказано вище, вимога УПФУ є
протиправною в частині 8 464,02 грн. (а не 8
130,98 грн., як зазначив позивач у заві про
зменшення розміру позовних вимог).

Керуючись статтями 11, 71, 122, 158 - 163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправною і скасувати
вимогу про сплату недоїмки № Ф-1630, що
була прийнята Управлінням Пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Миколаєва 05.06.2013 в частині стягнення з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
недоїмки в сумі 8464,02 грн.

3. Присудити фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 понесені ним судові витрати
(судовий збір) в сумі 114,70 грн. з
Державного бюджету України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
В.В. Птичкіна