Справа № 437/15795/13-а
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Антоненко М.В.
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року
справа №437/15795/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: Васильєвої І.А., Яманко В.Г.,
Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Ленінського районного суду м.Луганська
від 09 грудня 2013 року у справі №
437/15795/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради, третя особа -
Управління Державної казначейської
служби України в м. Луганську
Луганської області про визнання
неправомірними дій, -

ВСТАНОВИВ:

14 жовтня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до Департаменту з питань
праці та соціального захисту населення
Луганської міської ради, в якому просив
визнати неправомірними дії
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради щодо виплати
позивачу грошової допомоги до 5 травня
2013 року у неповному обсязі згідно з ст..
13 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-12 та
зобов'язати Департамент з питань праці
та соціального захисту населення
Луганської міської ради перерахувати
позивачу разову грошову допомогу до 5
травня 2013 року у восьми кратному
розмірі мінімальної пенсії за віком
(прожитковий мінімум для
непрацездатних), яка станом на квітень
2013 року становить 894,00 грн. та виплатити
позивачу заборгованість у розмірі 5042,00
грн. (а.с. 2-5).

Постановою Ленінського районного суду
м.Луганська від 09 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено (а.с. 33-35).

Позивач з постановою суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
Просив скасувати постанову суду першої
інстанції, та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі (а.с. 37-40).

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що виплату щорічної
разової грошової допомоги відповідач
повинен здійснювати у розмірі,
визначеному ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» без обмежень,
встановлених Законами України «Про
державний бюджет України» та
постановами Кабінету Міністрів
України.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому провадженні
за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції
може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення
під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач є інвалідом 2
групи та має право на пільги,
встановлені законодавством України
для ветеранів війни - інвалідів війни,
що підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 (а.с.8).

Позивач перебуває на обліку в
Департаменті з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради.

29 серпня 2013 року позивач звернувся до
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради з заявою про
надання відповіді про розмір надання
одноразової допомоги та чому згідно з
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» не надана ця допомога (а.с. 9).
Але позивачу не надано Департаментом з
питань праці та соціального захисту
населення Луганської міської ради
відповідь на його заяву від 29 серпня 2013
року.

Як вбачається з матеріалів справи,
Департаментом з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради було
нараховано та сплачено позивачу разову
щорічну грошову допомогу до 5 травня за
2013 рік у розмірі 2110,00 грн.

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої інстанції та апеляційним судом.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Суд вирішує справи на
підставі Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» від 22
жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі по тексту -
Закон № 3551), зі змінами та доповненнями
станом на час розгляду спірних
правовідносин, до ветеранів війни
належать: учасники бойових дій,
інваліди війни, учасники війни.

Фінансування витрат, пов'язаних з
введенням в дію Закону України №
3551-ХІІ, здійснюється за рахунок коштів
державного та міського бюджетів, а
виплата разової грошової допомоги до 5
травня в розмірах, передбачених
статтями 12-16 вказаного Закону
відповідно до ст. 17-1 цього закону
здійснюють органи праці та соціального
захисту населення. На відповідача
покладений обов'язок здійснення
виплати разової грошової допомоги саме
в розмірах, передбачених Законом «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Спору про право на отримання щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня
між сторонами немає, спір виник тільки
про розмір вказаних виплат.

Посилання апелянта на те, що виплати
повинні бути здійснені в розмірах
встановлених Законом № 3551, судова
колегія спростовує з наступних
підстав.

За частиною 3 статті 113, пункти 2, 3, 10
статті 116, частина 1 статті 117
Конституції України Кабінет Міністрів
України у своїй діяльності, керується
Конституцією та законами України,
здійснює визначені Конституцією та
законами України повноваження, видає
постанови і розпорядження в межах
своєї компетенції, повноважний вживати
заходів щодо забезпечення прав і
свобод людини і громадянина та
проводити політику у сфері соціального
захисту.

У Рішенні від 2 березня 1999 року № 2-рп/99
Конституційний Суд України вказав, що
здійснення в цілому політики
соціального захисту не належить до
виключних повноважень Верховної Ради
України; політика соціального захисту
є складовою частиною внутрішньої
соціальної політики держави,
забезпечення її проведення, відповідно
до пункту 3 статті 116 Конституції
України, здійснюється Кабінетом
Міністрів України.

Кабінет Міністрів України згідно з
пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону
України «Про Кабінет Міністрів
України», забезпечує проведення
державної соціальної політики,
соціальний захист громадян та вживає
заходів щодо підвищення реальних
доходів населення.

За частиною 1 статті 17 Закону № 3551
фінансування витрат, пов'язаних з
введенням в дію цього Закону,
здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевих бюджетів.

Згідно з частиною 2 статті 95
Конституції України, будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків визначаються виключно
Законом про Держаний бюджет України.

Частиною 2 статті 4 Бюджетного кодексу
України передбачено, що виключно
Законом про Державний бюджет України
визначаються надходження та витрати
Державного бюджету України.

Частинами 1, 2 статті 23 Бюджетного
кодексу України передбачено, що
будь-які бюджетні зобов'язання та
платежі з бюджету можна здійснювати
лише за наявності відповідного
бюджетного призначення. Відповідно до
пункту 5 статті 51 цього ж кодексу
розпорядники бюджетних коштів, беруть
бюджетні зобов'язання та провадять
видатки тільки в межах бюджетних
асигнувань.

Пунктом 4 прикінцевих положень Закону
України «Про державний бюджет України
на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році
норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
(Відомості Верховної Ради України, 1993
р., N 45, ст. 425 із наступними змінами),
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 13 березня 2013 року
№ 149 у 2013 році виплата разової грошової
допомоги, передбаченої Законами
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту"
інвалідам 2 групи здійснюється в
розмірі 2110 грн.

Аналізуючи встановлені обставини та
приведені норми закону, які
врегульовують спірні правовідносини,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні позовних вимог,
оскільки відповідачем правомірно було
нараховано та сплачено разову щорічну
грошову допомогу до 5 травня за 2013 рік у
розмірі 2110,00 грн.

На підставі викладеного, судова
колегія робить висновок, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення, а
судового рішення без змін. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Ленінського районного суду м.Луганська
від 09 грудня 2013 року у справі №
437/15795/13-а -залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного
суду м.Луганська від 09 грудня 2013 року
у справі № 437/15795/13-а -залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили. Ухвала прийнята за
наслідками розгляду в письмовому
проваджені набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Колегія суддів
І.А. Васильєва

В.Г. Яманко

Е.Г. Казначеєв