Справа № 827/3081/13-а
Суддя: Кириленко О.О.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД МІСТА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року
Справа №827/3081/13-а12 год. 57 хв.

місто Севастополь

Окружний адміністративний суд міста
Севастополя у складі:

судді Кириленко О.О.,

секретар судового засідання Самойлова
М.С.,

за участю: представника позивача -
Фрідмана В.О., представника відповідача
- Буштуєва А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом приватного акціонерного
товариства "Морський індустріальний
комплекс" до державної податкової
інспекції у Нахімовському районі
Головного управління Міндоходів в
місті Севастополі про визнання
неправомірними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2013 року приватне акціонерне
товариство "Морський індустріальний
комплекс" звернулося до Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя з позовом до державної
податкової інспекції у Нахімовському
районі Головного управління
Міндоходів в місті Севастополі про
визнання неправомірними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 17
липня 2013 року № та №
державної податкової інспекції у
Нахімовському районі Головного
управління Міндоходів в місті
Севастополі прийнятих у відношенні
приватного акціонерного товариства
"Морський індустріальний комплекс".

Позов обґрунтовано тим, що податкові
повідомлення-рішення винесені
податковою інспекцією з порушенням
норм чинного законодавства.

У судовому засіданні представник
позивача наполягав на задоволенні
позову з підстав, викладених у позовній
заяві.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував у
повному обсязі з підстав викладених у
запереченнях.

Заслухавши доводи представників
сторін, встановивши обставини справи,
дослідивши докази, якими
обґрунтовуються позовні вимоги та
заперечення проти позову, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що державною
податковою інспекцією у Нахімовському
районі Головного управління
Міндоходів в місті Севастополі було
проведено позапланову невиїзну
документальну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
приватним підприємством "Тетіс-АТ" за
період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012
року.

За результатами перевірки складено акт
від 01 липня 2013 року № 1139/10/22.0-21/32897734/32
про результати проведення
позапланової невиїзної документальної
перевірки акціонерного товариства
"Морський індустріальний комплекс" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
приватним підприємством "Тетіс-АТ" за
період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012
року.

Актом перевірки зафіксовано порушення
позивачем пункту 44.1 статті 44, пункту
198.1, пункту 198.2, пункту 198.6 статті 198,
пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість, що
підлягають сплаті до бюджету всього на
суму 1 810 гривень 38 копійок, в тому числі
за травень 2012 року в сумі 728 гривень 68
копійок, за червень 2012 року в сумі 68
гривень 34 копійок, за вересень 2012 року в
сумі 876 гривень 68 копійок, за грудень 2012
року в сумі 136 гривень 68 копійок. У
порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1
статті 134, пункту 138.1, пункту 138.2 статті
138 Податкового кодексу України,
встановлено заниження податку на
прибуток всього в сумі 732 гривень 00
копійок, у тому числі по періодам за
період 2012 року в сумі 732 гривень 00
копійок.

На підставі акту перевірки від 01 липня
2013 року державною податковою
інспекцією у Нахімовському районі
Головного управління Міндоходів в
місті Севастополі винесені податкове
повідомлення-рішення від 17 липня 2013
року № , згідно з яким приватному
акціонерному товариству "Морський
індустріальний комплекс" визначено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 2 715
гривень 00 копійок, з яких за основним
платежем - 1 811 гривень 00 копійок, за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 904 гривні 00 копійок та
податкове повідомлення-рішення від 17
липня 2013 року № , згідно з яким
приватному акціонерному товариству
"Морський індустріальний комплекс"
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств у розмірі 1 098 гривень 00
копійок, з яких за основним платежем - 732
гривні 00 копійок, за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) - 366
гривень 00 копійок.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у місті Севастополі від 30
вересня 2013 року № 1300/10/27-01-10-02-25 про
результати розгляду скарг, податкові
повідомлення-рішення від 17 липня 2013
року № та № залишено без
змін, а скарги - без задоволення.

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 30 жовтня 2013 року №
14319/6199-99-10-0115 про результати розгляду
повторних скарг, податкові
повідомлення-рішення від 17 липня 2013
року № та № залишено без
змін, а скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
місцевого самоврядування, їх посадови
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 2 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" зазначено, що
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Виходячи з вимог пункту 2 статті 3
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Статті 1, 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України" встановлюють, що
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства; підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій; первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з підпунктами 2.1, 2.4 пункту 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, первинні
документи - це письмові свідоцтва, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
дозволи адміністрації (власника) на їх
проведення.

Відповідно до пункту 2.15 та пункту 2.16
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, пункту 44.1
статті 44 Податкового кодексу України
для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.
Аналіз реальності господарських
операції здійснюється на підставі
даних податкового та бухгалтерського
обліку платника податків. Для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Відповідно до пункту 149.1 статті 149
розділу ІІІ Податкового кодексу
України податковою базою для цілей
цього розділу визнається грошове
вираження прибутку як об'єкта
оподаткування, визначеного згідно із
статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням
положень статей 135-137 та 138-143 цього
Кодексу.

Статтею 134 Податкового кодексу України
визначено, що об'єктом оподаткування
податком на прибуток є: прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу;
дохід (прибуток) нерезидента, що
підлягає оподаткуванню згідно зі
статтею 160 цього Кодексу, з джерелом
походження з України.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Пункт 138.1 статті 138 Податкового кодексу
України встановлює, що витрати, які
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті
(собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати складаються з витрат, прямо
пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг); інших витрат, визначених
згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5,
138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу (інші витрати
господарської діяльності, до яких цим
розділом прямо не встановлено обмежень
щодо віднесення до складу витрат) крім
витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї
статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктами 138.4, 138.5 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
що формують собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг. Інші
витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені.

Пунктом 140.2 статті 140 Податкового
кодексу України передбачено, що у разі
якщо після продажу товарів, виконання
робіт, надання послуг здійснюється
будь-яка зміна суми компенсації їх
вартості, в тому числі перерахунок у
випадках повернення проданих товарів
чи права власності на такі товари
(результати робіт, послуг) продавцю,
платник податку - продавець та платник
податку - покупець здійснюють
відповідний перерахунок доходів або
витрат (балансової вартості основних
засобів) у звітному періоді, в якому
сталася така зміна суми компенсації.
Перерахунок доходів та витрат
(балансової вартості основних засобів)
також проводиться сторонами: у
звітному періоді (періодах), в якому
витрати та доходи (балансова вартість
основних засобів) за правочином,
визнаним недійсним, були враховані в
обліку сторони правочину - у разі
визнання правочину недійсним як
такого, що порушує публічний порядок, є
фіктивним; у звітному періоді, в якому
рішення суду про визнання правочину
недійсним набуло законної сили - у разі
визнання правочину недійсним з інших
підстав.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
не включаються до складу витрат -
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Пункти 152.1, 152.3 статті 152 Податкового
кодексу України визначають, що податок
нараховується платником самостійно за
ставкою, визначеною пунктом 151.1 статті
151 цього Кодексу, від податкової бази,
визначеної згідно зі статтею 149 цього
Кодексу.

Доходи і витрати нараховуються з
моменту їх виникнення згідно з
правилами, встановленими цим розділом,
незалежно від дати надходження або
сплати коштів, якщо інше не встановлено
цим розділом.

Згідно з підпунктом "а" пункту 185.1
статті 185 Податкового кодексу України
об'єктом оподаткування з податку на
додану вартість є операції платників
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування лізингоотримувачу
(орендарю).

Порядок формування податкового
кредиту визначено статтею 198
Податкового кодексу України.

Так, відповідно до підпункту "а" пункту
198.1 статті 198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду: у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (пункт 201.4
статті 201 Податкового кодексу України).

Пунктом 201.6 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.7 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна виписується на кожне повне
або часткове постачання товарів
послуг, а також на суму коштів, що
надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

У силу пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

За змістом наведених норм Податкового
кодексу України наявність
господарських операцій з придбання
товарів (робіт, послуг), призначених для
використання у власній господарській
діяльності платника податків, які
мають бути фактично здійснені і
підтверджені належним чином
складеними первинними документами, є
визначальною умовою для виникнення у
платника податку права на формування
витрат та податкового кредиту з
податку на додану вартість. Необхідною
умовою для віднесення понесених при
придбанні товарів (робіт, послуг)
витрат та сплачених у ціні цих товарів
(робіт, послуг) сум податку на додану
вартість до складу витрат виробництва
та податкового кредиту з податку на
додану вартість є факт їх придбання з
метою використання в господарській
діяльності. Отримання податкової
накладної, яка засвідчує факт
придбання платником податку товарів
(робіт, послуг), та оплата товарів
(послуг) відповідно до умов договору є
підставою для виникнення права
платника податку на податковий кредит
з податку на додану вартість.

У свою чергу, відповідно до пункту 201.8
статті 201 Податкового кодексу України
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до статті 184 Податкового
кодексу України реєстрація особи як
платника податку на додану вартість
діє до дати анулювання такої
реєстрації, яка проводиться шляхом
виключення з реєстру платників податку
на додану вартість. З моменту
анулювання реєстрації особи як
платника податку така особа
позбавляється права на віднесення сум
податку до податкового кредиту,
виписку податкових накладних (пункт 184.5
статті 185 Податкового кодексу України).

Судом встановлено, що приватне
акціонерне товариство "Морський
індустріальний комплекс" є юридичною
особою, що підтверджується свідоцтвом
про державну реєстрацію юридичної
особи серії А01 № 274967.

Відповідно до довідки з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України серії АА № 681984,
видами діяльності позивача за КВЕД - 2010
є будування суден і плавучих
конструкцій, виробництво двигунів і
турбін, крім авіаційних,
автотранспортних і мотоциклетних
двигунів, виробництво машин і
устаткування для металургії,
виробництво залізничних локомотивів і
рухомого складу, виробництво парових
котлів, крім котлів центрального
опалення, ремонт і технічне
обслуговування суден і човнів.

Правовідносини позивача з приватним
підприємством "Тетіс-АТ"
підтверджуються такими документами:
рахунком - фактура від 08 червня 2012 року
№ 1206/08-1, податковою накладною від 13
червня 2012 року № 25, накладною від 14
червня 2012 року № 1206/14-3, прибутковим
ордером від 14 червня 2012 року № 671,
рахунками - фактура від 11 вересня 2012
року № 1209/11-2, від 10 вересня 2012 року №
1209/10-3, податковими накладними від 24
вересня 2012 року № 61, № 62, накладними від
25 вересня 2012 року № 1209/25-3, № 1209/25-4,
прибутковими ордерами від 25 вересня 2012
року № 1112, № 1113, рахунком - фактура від 15
травня 2012 року № 1205/15-3, податковою
накладною від 17 травня 2012 року № 38,
накладною від 18 травня 2012 року № 1205/18-1,
прибутковим ордером від 18 травня 2012
року № 574, рахунком фактура від 06 грудня
2012 року № 1212/06, податковою накладною
від 24 грудня 2012 року № 71, накладною від
25 грудня 2012 року № 1212/25-1, прибутковим
ордером від 25 грудня 2012 року № 1659.

Зазначене свідчить про фактичне
здійснення господарських операцій між
позивачем та приватним підприємством
"Тетіс-АТ" та підтверджується наявними
в матеріалах справи доказами, зокрема
укладеним відповідно до вимог чинного
законодавства договором, належним
чином оформленими первинними
документами у межах виконання
господарських операцій,
розрахунковими документами, доказами
пов'язаності господарських операцій з
власною господарською діяльністю
позивача та приватного підприємства
"Тетіс-АТ". Також, вказані докази
свідчать про виникнення змін в
структурі активів (майновому стані) та
зобов'язань, як виконавців робіт, так й
замовників, тобто підтверджують
реальність господарської операцій.

Щодо посилання відповідача, в
обґрунтування своїх висновків про
завищення позивачем валових витрат та
податкового кредиту, на акти про
неможливість проведення зустрічної
звірки по контрагенту, суд зазначає
наступне.

Відповідно до пункту 73.5 статті 73
Податкового кодексу України з метою
отримання податкової інформації
органи державної податкової служби
мають право проводити зустрічні звірки
даних суб'єктів господарювання щодо
платника податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, для з'ясування
їх реальності та повноти відображення
в обліку платника податків. Зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2010 № 1232 затверджений
Порядок проведення органами державної
податкової служби зустрічних звірок,
пункти 6, 7 якого встановлюють, що у разі
отримання від суб'єкта господарювання
інформації, необхідної для проведення
зустрічної звірки, та її
документального підтвердження
(протягом одного місяця з дня, що настає
за днем надходження суб'єкту
господарювання запиту) орган державної
податкової служби проводить зустрічну
звірку. За результатами проведеної
зустрічної звірки складається довідка,
яка підписується суб'єктом
господарювання (законним чи
уповноваженим представником) і
посадовими особами органу державної
податкової служби та особисто
вручається суб'єкту господарювання або
його законному чи уповноваженому
представникові під розписку або
надсилається суб'єкту господарювання
за його адресою (місцезнаходженням,
податковою адресою) рекомендованим
листом із повідомленням про вручення.

Отже, лише результати проведеної
зустрічної звірки, в ході якої
співставляються данні первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків, якими є довідка, можуть бути
використані податковим органом при
перевірці інших платників податків.

Державною податковою інспекцією у
Нахімовському районі Головного
управління Міндоходів міста
Севастополя довідок про проведення
зустрічних звірок контрагента
позивача суду не надано.

Також суд зазначає, що несплата одним з
постачальників товару (робіт, послуг) у
ланцюгу постачання податкових
зобов'язань, порушення ним вимог
податкового законодавства та правил
ведення господарської діяльності не
може бути підставою для висновку про
порушення покупцем товару (робіт,
послуг) вимог закону щодо формування
валових витрат та податкового кредиту
з податку на додану вартість.

Платник податку не має обов'язку та
повноважень здійснювати контроль за
дотриманням усіма постачальниками
товару у ланцюгу постачання вимог
законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, дотримання
вимог податкового законодавства тощо і
в подальшому зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на валові витрати на
податковий кредит за можливу
неправомірну діяльність будь-кого з
контрагентів. Отже, платник податків,
який придбав товар у особи, що порушує
вимоги податкового законодавства, не
повинен притягуватися до
відповідальності в тому випадку, якщо
він здійснював реальну господарську
операцію та не знав про певні порушення
правил ведення господарської
діяльності та оподаткування своїм
контрагентом.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
постачальниками з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями
постачальників чи сприяння ухиленню
постачальниками товару від виконання
податкових зобов'язань може слугувати
підставою для відмови у праві на валові
витрати та податковий кредит з податку
на додану вартість. При цьому такі
висновки не можуть ґрунтуватися на
припущеннях, а повинні ґрунтуватися
лише на належних, достатніх, а також тих
доказах, які одержані з дотриманням
закону.

Відповідачем не надано будь-яких
доказів, які б могли свідчити про
недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди: належні доказі, які
підтверджують безтоварний та/або
фіктивний характер здійснених
операцій, завідоме придбання товарів у
осіб, діяльність яких має ознаки
фіктивного підприємництва,
протиправний характер укладеного
договору, непов'язаність витрат,
понесених на отримання послуг, із
господарською діяльністю позивача,
факту узгодженості дій позивача з
таким постачальником з метою
незаконного отримання податкових
вигод або його обізнаності з такими
діями чи сприяння ухиленню
постачальником товару від виконання
податкових зобов'язань, спрямування
операцій на одержання прибутку
виключно за рахунок податкової вигоди
тощо.

Згідно з частиною першою статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У судовому засіданні доводи
представника відповідача щодо
правомірності дій державної
податкової інспекції у Нахімовському
районі Головного управління
Міндоходів в місті Севастополі та
наявності порушень з боку приватного
акціонерного товариства "Морський
індустріальний комплекс" не знайшли
свого підтвердження та спростовані
фактичними обставинами та доказами,
встановленими судом.

За таких обставин суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог та
наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 160, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати
податкове повідомлення рішення
державної податкової інспекції у
Нахімовському районі Головного
управління Міндоходів в місті
Севастополі від 17 липня 2013 року №
.

Визнати неправомірним та скасувати
податкове повідомлення рішення
державної податкової інспекції у
Нахімовському районі Головного
управління Міндоходів в місті
Севастополі від 17 липня 2013 року №
.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь приватного акціонерного
товариства "Морський індустріальний
комплекс" судовий збір у розмірі 1 720
(одна тисяча сімсот двадцять) гривень 50
копійок.

Постанова може бути оскаржена у строки
і порядку встановленими частинами
першою, другою статті 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
до Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Суддя(підпис) О.О.
КириленкоПостанову складено у повному
обсязі

28 січня 2014 року

Згідно з оригіналом

Суддя
О.О. Кириленко