Справа № 826/1880/13-а
Суддя: Маслій В.І.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року
м. Київ К/800/56957/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого: Маслія В.І.
(суддя-доповідач)

Суддів: Розваляєвої Т.С.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 травня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року в справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення про коригування
заявленої митної вартості,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2013 року ТОВ «Фоззі-Фуд»
звернулося до суду з позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, в якому просило визнати
протиправним та скасувати рішення
Київської регіональної митниці про
коригування заявленої митної вартості
від 09.08.2012 року № 100200000/2012/511003/2.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
коригування митної вартості за
резервним методом здійснене
відповідачем з порушенням вимог
законодавства України, оскільки митний
орган мав достатньо інформації для
визначення ціни із застосуванням
попередніх п'яти методів. Посилався на
наявність усіх, передбачених Митним
кодексом України, документів, що
підтверджують правомірність
формування позивачем митної вартості
за основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 травня 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року, позовні вимоги задоволено:
визнано протиправним та скасовано
рішення Київської регіональної
митниці про коригування заявленої
митної вартості від 09.08.2012 №
100200000/2012/511003/2; зобов'язано відповідний
підрозділ Державної казначейської
служби України стягнути судові витрати
в сумі 176 (сто сімдесят шість) гривень 79
коп. на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» за
рахунок Державного бюджету України
шляхом їх безспірного списання із
рахунків Київської регіональної
митниці за рахунок бюджетних
асигнувань.

Не погоджуючись з ухваленими судовими
рішеннями, Київська міжрегіональна
митниця Міндоходів звернулася до
Вищого адміністративного судуд
України з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати оскаржувані судові
рішеня, та ухвалити нове рішення, яким у
задовленні позовних вимог відмовити.

В свою чергу, ТОВ «Фоззі-Фуд» в
запереченнях на касаційну скаргу,
просить залишити касаційну скаргу без
задоволення, а оскаржувані судові
рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами встановлено, що між ТОВ
«Фоззі-Фуд» та Molkerei Ammerland eG укладено
контракт № 342 від 02.11.2011 про постачання
товару, асортимент, кількість та
вартість якого встановлюється в
інвойсах, які є невід'ємною частиною
даного контракту.

Згідно п. 2 Контракту, ціна включає в
себе вартість продукту, тари,
термозбіжної упаковки, маркування,
відвантаження, витрат з митного
оформлення вантажу в країні продавця.
Валютою контракту є Євро. Загальна
вартість контракту складає 800 000,00
євро.

За даним контрактом, позивач придбав у
Molkerei Ammerland eG світло-жовтий напівтвердий
сир «Тильзит». Згідно інвойсу №
10-RE1170334 від 02.08.2012 загальна вартість
товару (Tisliter 45% 4x3kg Ammerland) вагою нетто 18
924 кг складає 50 149,75 євро, тобто 2,65
євро/кг.

Для здійснення митного оформлення
товару позивачем подано ВМД №
100200000/2012/537409.

Митна вартість товару визначена
позивачем за першим методом (ціною
договору).

Оскарженим рішенням від 09.08.2012 року №
100200000/2012/511003/2 митницею скориговано
заявлену позивачем митну вартість
товарів за шостим (резервним) методом.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями
митниці, позивач звернувся до
адміністративного суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, щодо обґрунтованості цього
позову.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій.

Правовідносини, що виникли між
сторонами у даній адміністративній
справі врегульовано нормами Митного
Кодексу України та Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№1766 від 20.12.2006.

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу
України від 17.11.2002р. (далі - МК України)
митна декларація - письмова заява
встановленої форми, яка подається
митному органу і містить відомості
щодо товарів і транспортних засобів,
які переміщуються через митний кордон
України, необхідні для їх митного
оформлення або переоформлення.

Згідно зі ст. 86 МК України митна
декларація приймається та
реєструється митним органом у порядку,
що визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Подання митної декларації повинно
супроводжуватися наданням митному
органу комерційних супровідних та
інших необхідних документів, перелік
яких визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Митна декларація приймається митним
органом, якщо встановлено, що в ній
містяться всі необхідні відомості і до
неї додано всі необхідні документи.

Відповідно до ст. 259 МК України (чинного
на час виникнення спірних відносин)
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Частинами 1, 2 статті 264 МК визначено, що
заявлена декларантом митна вартість
товарів і подані ним відомості про її
визначення повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню.

У разі потреби у підтвердженні
заявленої митної вартості товарів
декларант зобов'язаний подати митному
органу необхідні для цього відомості
та забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з частиною 2 статті 26 МК України
порядок та умови декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
встановлюються Кабінетом Міністрів
України, а порядок заповнення
декларацій митної вартості -
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Пунктом 7 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006 року
№ 1766, визначено, що для підтвердження
заявлених відомостей про митну
вартість товарів декларант
зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

За пунктом 11 Порядку для підтвердження
митної вартості товарів на вимогу
митного органу декларант зобов'язаний
подати додаткові документи. Для
підтвердження заявленої декларантом
митної вартості оцінюваних товарів
можуть подаватися: договір з третіми
особами, що пов'язаний з договором
(контрактом) про поставку товарів,
митна вартість яких визначається;
рахунки про здійснення платежів третім
особам на користь продавця; рахунки про
сплату комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару;
калькуляція фірми - виробника товару;
копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем, -
копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; сертифікат про
походження товару; відомості про
якісні характеристики товару;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

За приписами Порядку у випадку
виникнення обґрунтованих сумнівів
митний орган повинен витребувати, а
позивач - надати лише ті докази, які
можуть підтвердити або спростувати
такі сумніви.

Судами встановлено, що для здійснення
митного оформлення товару позивачем
надано, зокрема: облікову картку
суб'єкта зовнішньоекономічної
діяльності (код 1602); попередню митну
декларацію (ПД) (код 1801); накладну CMR (код
2730); книжку МПД (Carnet TIR) (код 2950);
рахунок-фактуру (інвойс) (код 3105);
пакувальний лист (код 3141);
зовнішньоекономічний договір
(контракт) купівлі-продажу (код 4104);
договір (контракт) про перевезення (код
4301); ветеринарні свідоцтва форм № 1, 2
(код 5053); довідку про проведення
декларування валютних цінностей,
доходів та майна, що належить резиденту
України і знаходиться за її межами (код
5090); відомості про дотримання вимог
законодавства щодо здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару (код 5501); відбиток штампа
територіальних органів Державної
екологічної інспекції України
«Радіологічний контроль ввіз/вивіз
дозволено» (код 5504); сертифікат про
походження товару (код 7000); довідку про
транспортні витрати (код 9000);
сертифікат якості (код 9000); заява
підприємства, подання якої митному
органу передує митному оформленню
товарів і транспортних засобів (код 9604);
копію вантажної митної декларації
іноземної країни (код 9610); вантажну
митну декларацію (код 1101).

Після перевірки відповідності
заявленої митної вартості ціновій
інформації митницею було встановлено
наявність у них розбіжностей, а саме: в
пакеті документів наявні оригінал
прас-листа та комерційної пропозиції, в
яких зазначено ціну товару 2,95 євро/кг,
що не відповідало зазначеній у інвойсі
від 02.08.2012 № 10-RE1170334 ціні товару (2,65
євро/кг).

Між сторонами була проведена процедура
консультації та відповідачем було
запропоновано позивачу надати
додаткові документи: каталоги,
специфікації, прейскуранти,
(прас-листи) виробника товару, висновки
про якісні та кількісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

Декларант надав письмові пояснення (на
зворотній стороні декларації митної
вартості від 07.08.2012 № 100200000/2012/537409) про
те, що оригінали прайс-листа та
комерційної пропозиції до контракту
від 02.01.2011 № 342, що були надані до
митної декларації, стосуються
попередньої поставки товару за даним
контрактом, яка здійснювалась за ціною
2,95 євро/кг. Також декларант ТОВ
«Фоззі-Фуд» надала до пояснень лист
виробника щодо падіння вартості
сировини, копію експортної ВМД, копію
комерційної пропозиції, копію
прас-листа.

09.08.2012 відповідач виніс рішення про
коригування митної вартості товарів №
100200000/2012/511003/2 за шостим (резервним)
методом, яким митну вартість
світло-жовтого напівтвердого сиру
«Тильзит», заявленої у декларації
митної вартості від 07.08.2012 №
100200000/2012/537409 збільшено з 2,65 євро/кг до 3,05
євро/кг.

Надаючи відповідь на запити
позивача, відповідач повідомив про те,
що митним органом було взято до уваги
додаткові документи, а саме: лист
виробника щодо падіння вартості
сировини від 03.08.2012 б/н, декларацію
країни відправлення від 03.08.2012
№12DE69E7, але не прийнято як такі, що
підтверджують заявлену позивачем
митну вартість. У зв'язку з чим, митна
вартість визначена за резервним
методом та ґрунтується на раніше
визнаних (визначених) митними органами
митних вартостях.

Позивач не погоджуючись з рішенням
про коригування заявленої митної
вартості намагався оскаржити таке
рішення до відповідача та, в
подальшому, до Державної митної
служби України. Проте, в обох
випадках, такі скарги лишились без
задоволення.

Відповідно до ст.266 МК України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України, здійснюється шляхом
застосування таких методів: основним
методом визначення митної вартості за
ціною угоди щодо товарів, які
імпортуються (метод 1); за ціною угоди
щодо ідентичних товарів (метод 2); за
ціною угоди щодо подібних (аналогічних)
товарів (метод 3); на основі віднімання
вартості (метод 4); на основі додавання
вартості (метод 5); резервного (метод 6).

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною угоди щодо
товарів, які імпортуються. У випадку,
якщо основний метод при визначені
митної вартості товару не можна
використати, проводиться процедура
консультацій між митним органом та
декларантом з метою обґрунтованого
вибору підстав для визначення митної
вартості відповідно до вимог ст.268 і 269
МК України. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності. У разі
неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог ст.268 і 269
МК України застосовуються інші методи.
При цьому МК України встановлено
послідовне використання кожного із
зазначених методів. Кожний наступний
метод застосовується, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу. Виключення
становлять методи 4 і 5, які можна
використовувати - якщо неможливо
застосувати метод 3 -у будь-якій
послідовності на розсуд декларанта
(ст.266 МК України). І тільки у разі якщо
неможливо застосувати жоден із
зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог, установлених ст.273
МК України.

Згідно з частиною першою статті 267
Митного кодексу України (у редакції на
час виникнення спору) митною вартістю
за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються, є вартість операції,
тобто ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті за товари, якщо
вони продаються на експорт в Україну,
скоригована в разі потреби відповідно
до частини другої цієї статті. Ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або які
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб. Такі платежі можуть бути
здійснені прямо або опосередковано
шляхом переказу грошей, акредитиву,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо). Термін «ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті»
стосується тільки ціни оцінюваних
товарів. Дивіденди або інші платежі
покупця на користь продавця, не
пов'язані з оцінюваними товарами, не є
частиною митної вартості. Додавання до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, згідно з цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

У той же час, пунктом 5) частини другої
статті 267 МК України було передбачено,
що при визначенні митної вартості до
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за оцінювані товари,
додаються подальші витрати, якщо вони
не включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, зокрема:
витрати на транспортування оцінюваних
товарів до аеропорту, порту або іншого
місця ввезення на митну територію
України.

Частиною четвертою статті 267 МК України
передбачено випадки, які виключають
можливість застосування першого
методу визначення митної вартості
імпортованого товару, жодного з яких
відповідачем у цьому випадку не
наведено.

Згідно з положеннями статті 266 МК
України, Порядку №1766 та Порядку
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 9 квітня 2008 року
№ 339 (чинного на час виникнення спірних
відносин), митні органи мають виключну
компетенцію у питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості, але ці
повноваження здійснюються у спосіб,
визначений законом, зокрема,
витребовування додаткових документів
на підтвердження задекларованої
митної вартості може мати місце тільки
у випадку наявності обґрунтованих
сумнівів у достовірності поданих
декларантом відомостей. Такі сумніви
можуть бути зумовлені неповнотою
поданих документів для підтвердження
заявленої митної вартості товарів,
невідповідністю характеристик
товарів, зазначених у поданих
документах, митному огляду цих товарів,
порівнянням рівня заявленої митної
вартості товарів з рівнем митної
вартості ідентичних або подібних
товарів, митне оформлення яких уже
здійснено, і таке інше.

Про наявність обґрунтованого сумніву у
правильності визначення митної
вартості митниця зобов'язана доводити
в суді, оскільки з цією обставиною
закон пов'язує можливість
витребовування додаткових документів
у декларанта та надає митниці право
вчиняти наступні дії, спрямовані на
визначення дійсної митної вартості
товарів.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
01.10.2013 № 21-354а13.

Враховуючи той факт, що під час митного
оформлення позивач надав всі необхідні
документи для підтвердження
визначеної ним за першим методом
вартості товарів, колегія суддів
дійшла висновку про недоведеність
Київською міжрегіональною митницею
наявності у неї обґрунтованих сумнівів
щодо правильності визначення митної
вартості товару позивачем та
обгрунтованості дій, направлених на
витребування додаткових документів.

Згідно з частиною другою статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, митний орган як суб'єкт
владних повноважень повинен довести
обґрунтованість визначеної ним митної
вартості імпортованого позивачем
товару у розмірі, відображеному в
оспорюваному рішенні № 100200000/2012/511003/2
від 09.08.2012 року.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються вище
переліченими нормами права та
встановленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування чи зміни
оскаржуваних судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 травня 2013 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, що встановлені статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: