Справа № К-35646/10-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2014 р. м. Київ
К-35646/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі міста Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 липня 2010 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 жовтня 2010
року

у справі № 2а-8807/10/2670

за позовом Спільного
українсько-німецького підприємства
«Марком» у формі товариства з
обмеженою відповідальністю

до Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі міста Києва

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Спільне українсько-німецьке
підприємство «Марком» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі міста Києва (далі -
відповідач) про визнання протиправними
і скасування повністю податкових
повідомлень-рішень ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва від 04 червня 2010 року №
/0/19851 та № /0/19852 (в редакції
заяви про уточнення позовних вимог від
14 червня 2010 року).

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 липня 2010 року позов задоволено
повністю. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва від 04 червня 2010 року №
/0/19851 та № /0/19852 щодо СУНП
«Марком» у формі ТОВ. Судові витрати в
сумі 3,40 грн. присуджено на користь СУНП
«Марком» у формі ТОВ за рахунок
Державного бюджету України.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 жовтня 2010
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 липня 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 липня 2010 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21 жовтня 2010 року і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Дарницькому районі м. Києва
провела планову виїзну перевірку СУНП
«Марком» у формі ТОВ з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 квітня 2008
року по 31 грудня 2009 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01
квітня 2008 року по 31 грудня 2009 року, за
результатами якої був складений акт №
3357/2302/14364754 від 21 травня 2010 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені, зокрема:
вимоги пункту 1.32 статті 1, підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5, пункту 5.9 статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», що призвело до
заниження податку на прибуток у
періоді, який перевірявся, на загальну
суму 15230844,41 грн., у тому числі: за 2
квартал 2008 року - 4828187,91 грн., за 3 квартал
2008 року - 5123133,75 грн., за 4 квартал 2008 року
- 4577587,50 грн., за 1 квартал 2009 року - 701935,25
грн.; вимоги підпункту 7.2.1 пункту 7.2
статті 7, підпунктів 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», що призвело до
заниження податку на додану вартість
на загальну суму 14730594,67 грн., у тому
числі: за квітень 2008 року - 1280000,00 грн., за
травень 2008 року - 598754,34 грн., за червень
2008 року - 1160475,83 грн., за липень 2008 року -
1380000,17 грн., за серпень 2008 року - 1284524,00
грн., за жовтень 2008 року - 2108840,33 грн., за
листопад 2008 року - 3798000,00 грн., за січень
2009 року - 1152918,92 грн., за лютий 2009 року -
319124,46 грн., за березень 2009 року - 625064,12
грн., за квітень 2009 року - 1023192,50 грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що позивач неправомірно включив до
складу валових витрат відповідного
податкового періоду вартість
маркенитнгвих послуг, послуг з
передпродажної підготовки товару, а
також послуг з логістики та юридичних
послуг на підставі відповідних
договорів, укладених з ТОВ
«Віндкомсервіс» та ТОВ «Термілюкс», а
податок на додану вартість, сплачений у
складі такої вартості таких послуг - до
складу податкового кредиту
відповідного податкового періоду,
оскільки: згідно пояснень, відібраних у
ОСОБА_2, який значиться засновником та
директором ТОВ «Віндкомсервіс», він не
має будь-якого відношення до
господарської діяльності вказаного
товариства, а відповідно до висновку
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при УМВС України на Південно-Західній
залізниці від 04 травня 2010 року № 114
підписи від імені директора ТОВ
«Віндкомсервіс» ОСОБА_2 на наданих на
дослідження договорах, податкових
накладних та актах здачі-прийняття
робіт, виконані не ОСОБА_2, а іншою
особою; згідно пояснень ОСОБА_3, який
значиться засновником та директором
ТОВ «Термілюкс», він не має будь-якого
відношення до господарської
діяльності вказаного товариства, а
відповідно до висновку
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру ГУ
МВС України в м. Києві від 14 травня 2010
року № 692 підписи від імені директора
ТОВ «Термілюкс» ОСОБА_3 на наданих на
дослідження договорах, податкових
накладних та актах здачі-прийняття
робіт, виконані не ОСОБА_3, а іншою
особою. Вказані обставини слугували
підставою для висновку податкового
органу про те, що документи, виписані
ТОВ «Віндкомсервіс» та ТОВ
«Термілюкс», складені з порушенням
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та не можуть бути підставою
для відображення в облікових регістрах
бухгалтерського та податкового обліку,
а також про те, що правочини, укладені
між позивачем та зазначеними
контрагентами, є нікчемними у
розумінні положень статті 228
Цивільного кодексу України, а в
результаті виконання сторонами
нікчемних договорів не можуть виникати
як податкові зобов'язання і податковий
кредит з податку на додану вартість,
так і валові витрати та валові доходи.

04 червня 2010 року ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва на підставі вказаного
акта перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0/19852, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктами 17.1.3, 17.1.6
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила СУНП «Марком» у формі ТОВ
податкові зобов'язання за платежем:
податок на прибуток у розмірі 30461688,82
грн., у тому числі: 15230844,41 грн. - за
основним платежем, 15230844,41 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

04 червня 2010 року ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва на підставі вказаного
акта перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення № /0/19852, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктами 17.1.3, 17.1.6
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила СУНП «Марком» у формі ТОВ
податкові зобов'язання за платежем:
податок на додану вартість у розмірі
22095892,00 грн., у тому числі: 14730594,67 грн. - за
основним платежем, 7365297,33 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивач правомірно
сформував валові витрати та податковий
кредит відповідного податкового
періоду на підставі належним чином
оформлених первинних бухгалтерських
документів, які містять усі необхідні
реквізити, виписаних юридичними
особами, які мали цивільну
правоздатність, були належним чином
зареєстрованими юридичними особами та
платниками податків, і не були
позбавлені права укладати угоди у
відповідності до вимог діючого
законодавства, з урахуванням того, що
податковим органом не надано доказів,
несхвалення ТОВ «Віндкомсервіс» та ТОВ
«Термілюкс» правочинів у розумінні
положень статті 241 Цивільного кодексу
України. Також суд виходив з того, що
вироків судів, постановлених у
кримінальних справах, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо позивачем або ж
ТОВ «Віндкомсервіс» і ТОВ «Термілюкс»,
податковим органом в процесі розгляду
справи надано не було.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Відповідно до довідки з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України серії АА № 272098,
СУНП «Марком» у формі ТОВ здійснює такі
види діяльності за КВЕД: 51.39.0 -
неспеціалізована оптова торгівля
харчовими продуктами, напоями та
тютюновими виробами; 51.19.0 -
посередництво в торгівлі товарами
широкого асортименту; 52.11.0 - роздрібна
торгівля в неспеціалізованих
магазинах з перевагою продовольчого
асортименту; 52.25.0 - роздрібна торгівля
алкогольними та іншими напоями; 51.34.0 -
оптова торгівля напоями; 67.12.0 - біржові
операції з фондовими цінностями.

За визначенням, наведеним у пункті 1.32
статті 1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), господарська
діяльність - це будь-яка діяльність
особи, направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою. Під
безпосередньою участю слід розуміти
зазначену діяльність особи через свої
постійні представництва, філіали,
відділення, інші відокремлені
підрозділи, а також через довірену
особу, агента або будь-яку іншу особу,
яка діє від імені та на користь першої
особи.

Згідно положень пункту 1.31 статті 1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) продаж результатів
робіт (послуг) - це будь-які операції
цивільно-правового характеру з надання
результатів робіт (послуг), з надання
права на користування або на
розпоряджання товарами, у тому числі
нематеріальними активами та іншими ніж
товари, об'єктами власності за
компенсацію, а також операції з
безоплатного надання результатів
робіт (послуг). Продаж результатів
робіт (послуг) включає, зокрема, надання
права на користування товарами у межах
договорів лізингу (оренди), продаж,
передачу права на підставі авторських
або ліцензійних договорів, а також інші
способи передачі об'єктів авторського
права, патентів, знаків для товарів і
послуг, інших об'єктів права
інтелектуальної, в тому числі
промислової, власності.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

За приписами підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно з пунктом 5.11 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) встановлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Відповідно до абзацу 3 пункту 1.4 статті 1
Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
поставка послуг - будь-які операції
цивільно-правового характеру з
виконання робіт, надання послуг,
надання права на користування або
розпорядження товарами, у тому числі
нематеріальними активами, а також з
поставки будь-яких інших, ніж товари,
об'єктів власності за компенсацію, а
також операції з безоплатного
виконання робіт, надання послуг.
Поставка послуг, зокрема, включає
надання права на користування або
розпорядження товарами у межах
договорів оренди (лізингу), поставки,
ліцензування або інші способи передачі
права на патент, авторське право,
торговий знак, інші об'єкти права
інтелектуальної, в тому числі
промислової, власності.

За приписами абзаців 1, 3 підпункту 7.2.3
пункту 7.2 статті 7 Закону України Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Абзацом 1 підпункту 7.2.4 пункту 7.2 статті
7 Закону України Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Згідно положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України Закону України
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону України Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) встановлено, що
не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, ТОВ
«Віндкомсервіс» та ТОВ «Термілюкс» на
момент укладенні та виконання
оспорюваних договорів були належним
чином зареєстрованими юридичними
особами та платниками податків,
зокрема, платниками податку на додану
вартість, і не були позбавлені права
укладати угоди у відповідності до
вимог діючого законодавства (т.2 арк.
справи 141-150, 152-160).

Доказів, які б спростовували вказані
обставини, матеріали справи не містять.
Не додано таких доказів і до касаційної
скарги.

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованого
висновку, з яким погоджується суд
касаційної інстанції, що позивач
правомірно сформував валові витрати та
податковий кредит відповідного
податкового періоду на підставі
належним чином оформлених первинних
бухгалтерських документів.

Посилання податкового органу в
обґрунтування правомірності прийнятих
податкових повідомлень-рішень на
висновки Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при УМВС України на Південно-Західній
залізниці від 04 травня 2010 року № 114 та
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру ГУ
МВС України в м. Києві від 14 травня 2010
року № 692 щодо підписання договорів
іншими особами, а не ОСОБА_2, який
значиться директором ТОВ
«Віндкомсервіс», і не ОСОБА_3, який
значиться директором ТОВ «Термілюкс»,
обґрунтовано були відхилені судами
попередніх інстанцій як безпідставні,
оскільки у відповідності до положень
статті 241 Цивільного кодексу України (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) правочин,
вчинений представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Доказів несхвалення правочинів ТОВ
«Віндкомсервіс» та ТОВ «Термілюкс»
матеріали справи не містять. Не додано
таких доказів і до касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій також
правомірно були відхилені доводи
податкового органу про нікчемність
укладених між позивачем та ТОВ
«Віндкомсервіс» і ТОВ «Термілюкс»
договорів у розумінні статті 228
Цивільного кодексу України, оскільки
при кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін, тоді як доказом вини може бути
вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Вироків судів, постановлених у
кримінальних справах, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо позивачем або ж
ТОВ «Віндкомсервіс» і ТОВ «Термілюкс»
органом державної податкової служби в
процесі розгляду справи не надано. Не
додано таких доказів і до касаційної
скарги.

З огляду на викладене, суди першої та
апеляційної інстанції дійшли
обґрунтованого висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
про безпідставність визначення
позивачу податкових зобов'язань (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) з податку на прибуток та
податку на додану вартість
оспорюваними податковими
повідомленнями-рішеннями та наявність
підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга ДПІ у Дарницькому районі м.
Києва підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 липня 2010 року та ухвала Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21 жовтня 2010 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі міста
Києва залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13 липня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 жовтня 2010
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна