Справа № 2-а-100/12-1012
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Тетервак
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

при секретарі Строяновській
О.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Онопрієнко
Г.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України у
Іванківському районі Київської
області про визнання протиправними дій
та зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії, за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на постанову Іванківського районного
суду Київської області від 29 грудня 2012
року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Іванківському районі Київської
області, в якому просила визнати
протиправною відмову відповідача в
проведенні перерахунку її пенсії,
починаючи з 02.11.2012 року з урахуванням
роботи по ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи протягом 9
годин у зоні відчуження 05.05.1986 року - в
розмірі фактичних збитків, зобов'язати
відповідача здійснити відповідний
перерахунок та стягнути з нього
недоплачені кошти.

Постановою Іванківського районного
суду Київської області від 29 грудня 2012
року адміністративний позов залишено
без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що у позивача
відсутнє належне та достатнє
документальне підтвердження її участі
в роботах у зоні відчуження протягом 9
годин 05 травня 1986 року, відтак, суб'єкт
владних повноважень правомірно
відмовив у проведенні відповідного
перерахунку пенсії.

З таким висновком суду не можна не
погодитися.

Колегією суддів установлено, що ОСОБА_2
є пенсіонером, особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, учасником ліквідації аварії
на Чорнобильській АЕС, має право на
пільги, встановлені законодавством
України для ветеранів війни - інвалідів
війни ІІ групи, перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України у
Іванківському районі Київської
області.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач зверталася до територіального
управління Пенсійного фонду України з
проханням здійснити перерахунок її
пенсії в розмірі відшкодування
фактичних збитків із заробітної плати,
отриманої за роботу у зоні відчуження
05.05.1986 року протягом 9 годин. До заяви
позивачем надано наступні докази її
участі в заходах з ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
05.05.1986 року:

- довідку про роботу в населених
пунктах зони відчуження та про
отриману заробітну плату вих. №103 від
17.06.1999 року;

- наказ Іванківського районного
вузла зв'язку №20 від 05.05.1986 року про
відрядження ОСОБА_2 до м. Чорнобиль для
відбору до евакуації та знищення
кадрових документів;

- копію особового рахунку за 1986
рік;

- копію табеля обліку робочого
часу за травень 1986 року;

- копію телеграми Київського
обласного управління зв'язку про
необхідність залучення працівників
Іванківського РВЗ до понадурочних
робіт для ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС;

- копію наказу №55 від 30.04.1986 року
про залучення працівників до виконання
понадурочних робіт;

- копію виписки із засідання
профкому Іванківського РВЗ про надання
згоди на залучення працівників до
виконання понадурочних робіт.

Проте, листом від 05.11.2012 року №251/1-В1
позивачу відмовлено у проведенні
такого перерахунку з підстав
недостатності наданих документів для
перерахунку пенсії.

Не погоджуючись із такою відмовою,
ОСОБА_2 звернулася в адміністративний
суд.

Надаючи правову оцінку
обставинам справи, висновкам суду
першої інстанції та доводам
апеляційної скарги, колегія суддів
виходить із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання, і
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
можуть призначатися за бажанням
громадянина із заробітку, одержаного
за роботу в зоні відчуження в 1986-1990
роках, у розмірі відшкодування
фактичних збитків, який визначається
згідно з законодавством. Зазначеною
правовою нормою передбачено, що
порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Прядок обчислення пенсій особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 23.11.2011
року № 1210.

Пунктом 3 (підпункт 4) указаного Порядку
передбачено, що у разі коли особа
пропрацювала у зоні відчуження менше
календарного місяця у 1986 - 1990 роках, за
її бажанням пенсія може обчислюватися
виходячи із заробітної плати,
одержаної за роботу у зоні відчуження,
за весь фактично відпрацьований час, в
одному із неповних календарних місяців
роботи протягом цих років, без
додавання суми заробітної плати за
період роботи за межами зони
відчуження. У такому разі заробітна
плата за весь фактично відпрацьований
час ділиться на число відпрацьованих
днів, а одержана сума множиться на 25,4.
Якщо дні роботи припали на вихідні і
святкові дні, розрахунок заробітної
плати проводиться у такому ж порядку,
як і за роботу у робочі дні, а доплата за
вихідні і святкові дні, нарахована за
фактично відпрацьований час, з
урахуванням установленої кратності
додається до суми обчисленої
заробітної плати.

Аналізуючи надані позивачем документи
на підтвердження її роботи у зоні
відчуження, колегія суддів зважає на
таке.

Положенням ст. ст. 50-52 чинного на час
спірних правовідносин Кодексу законів
про працю УРСР було передбачено, що
нормальна тривалість робочого часу
робітників і службовців на
підприємствах, в установах,
організаціях не може перевищувати 41
години на тиждень. В міру створення
економічних та інших необхідних умов
здійснюватиметься перехід до більш
скороченого робочого тижня. Скорочена
тривалість робочого часу
встановлюється для робітників і
службовців, зайнятих на роботах з
шкідливими умовами праці, - не більш як
36 годин на тиждень.

Для робітників і службовців
установлюється п'ятиденний робочий
тиждень з двома вихідними днями. При
п'ятиденному робочому тижні тривалість
щоденної роботи (зміни) визначається
правилами внутрішнього трудового
розпорядку або графіками змінності,
які затверджує адміністрація за
погодженням з профспілковим комітетом
підприємства, установи, організації з
додержанням установленої тривалості
робочого тижня (статті 50 і 51).

Згідно ст. 62 вказаного Кодексу
надурочними вважаються роботи понад
встановлену тривалість робочого дня
(статті 52, 53 і 61), і такі роботи, як
правило, не допускаються.

Приписами статті 106 КзПП УРСР
встановлено, що при почасовій оплаті
праці робота в надурочний час
оплачується за перші дві години в
полуторному розмірі, а за наступні
години в подвійному розмірі.
Компенсація надурочних робіт відгулом
не допускається.

Згідно наказу Іванківьского РВЗ від
30.04.1986 року №55 у зв'язку з обставинами
аварії на Чорнобильській АЕС, на
підставі телеграми Київського
обласного управління зв'язку, вирішено
залучити до понадурочних робіт і
роботи у вихідні та святкові дні
працівників ряду підрозділів РВЗ, а
саме: начальника, головного інженера,
заступника начальника, працівників
адмінуправлінського персоналу,
працівників дільниці ГТС, СТС,
радіофіксації, МТТС, страхової
дільниці, дільниці по поширенню
друкованих засобів, бригади
автотранспорту, працівників відділів
зв'язку с. Термаховка, с. Оране. Оплату у
вихідні та святкові дні провести
згідно відповідної статті КзПП УРСР та
наданих графіків роботи. Залучення
працівників Іванківського РВЗ до
понадурочних робіт і роботи у вихідні
та святкові дні було погоджено з
профспілковим комітетом Іванківського
РВЗ, що підтверджується випискою із
протоколу його засідання від 30.04.1986
року, копія якої міститься в матеріалах
справи.

Із наказу №20 від 05.05.1986 року слідує, що
ОСОБА_2, інспектора відділу кадрів,
вирішено відрядити в м. Чорнобиль для
відбору до евакуації та знищення
кадрових документів.

Як випливає з копії табеля обліку
використаного робочого часу за травень
1986 року, 05.05.1986 року ОСОБА_2 працювала на
протязі 11 годин. Окрім позивача, 11 годин
5 травня 1986 року працювала ОСОБА_4, усі
інші працівники - по 8 годин. Нижче в
табелі дописано, що 05.05 названі особи
працювали в зоні по 9 годин.

Зазначений вище табель складений
особисто позивачем.

Таким чином, вбачається, що 05 травня 1986
року позивач працювала в понадурочний
час. Відтак, у неї виникло право на
оплату праці за роботу понад
встановлену тривалість робочого дня.

Натомість, як було правильно зазначено
місцевим судом, з наявної в матеріалах
справи копії особового рахунку ОСОБА_2
слідує, що жодних доплат за надурочні
роботи в травні 1986 року їй не
проводилось. Разом з тим, позивачу
проводилась доплата у червні 1986 року в
розмірі 25,38 грн.

Враховуючи те, що згідно довідки
Управління з питань надзвичайних
ситуацій Київської ОДА від 07.02.2007 року
№01-08/196, ОСОБА_2 приймала участь в
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС в періоди 5, 6 травня
та 16 червня 1986 року, дані, що містяться в
особовому рахунку позивача не
доводять, що доплата в розмірі 25,38 грн.
виплачена останній саме за роботу в м.
Чорнобиль 5 травня 1986 року.

Із довідки Іванківського районного
вузла зв'язку вих. №103 від 17.06.1999 року,
виданої позивачу, випливає, що ОСОБА_2
за роботу в зоні відчуження 05.05.1986 року
проводилась доплата за підвищеними
тарифними ставками виходячи з
6-тиденного (36-тигодинного) робочого
тижня. Водночас, зі змісту вказаної
довідки слідує, що 05 травня 1986 року
ОСОБА_2 працювала в зоні протягом 9
годин, а доплата їй проводилась за
6-тигодинний робочий день. З огляду на
зазначене, зміст довідки містить
суперечливі відомості, відтак у суду
виникають сумніви в достовірності
стверджуваних в ній фактів.

Так само, судом першої інстанції
правильно не враховано копію наказу
Іванківського РВЗ №20 від 05.05.1986 року
про відрядження ОСОБА_2 у м. Чорнобиль,
позаяк у наказі не вказано дати
відрядження. Крім того, у цьому наказі
містяться інші записи, які викликають
сумнів у його достовірності, зокрема
посилання на заяви працівників
установи, які датовано пізніше, аніж
сам наказ.

З метою встановлення фактичних
обставин справ, місцевим судом було
допитано головного бухгалтера
Іванківського РВЗ (у 1986 році) ОСОБА_4,
яку також було відряджено до м.
Чорнобиль вищезгаданим наказом. Як
було встановлено судом першої
інстанції, показання ОСОБА_4 є
суперечливими та протирічять наявним в
матеріалах справи доказам, та не
доводять факту роботи ОСОБА_2 у зоні
відчуження 05.05.1986 року протягом 9 годин.

Частиною 1 статті 71 КАС України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 69 Кодексу доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 86 КАС
України).

Враховуючи наведені норми
процесуального законодавства, а також
досліджені судом докази та встановлені
на їх підставі обставини, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції в тому, що позивачем
не доведено належними та допустимими
доказами участі в роботах по
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи протягом 9 годин у зоні
відчуження 05.05.1986 року, що є передумовою
для перерахунку її пенсії.

Зважаючи на приведене, судовою колегію
не встановлено підстав для задоволення
вимог апеляційної скарги та скасування
постанови місцевого суду.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Іванківського районного
суду Київської області від 29 грудня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

(Повний текст ухвали складений 27 січня
2014 року)

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М