Справа № 826/20714/13-а
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2014 року 8:50
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кобилянського К.М., розглянувши у
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовом Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській областідо Відділу державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у місті
Києві про скасування постанови,
зобов'язання вчинити дії, ВСТАНОВИВ:
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області звернулась до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовною заявою, в якій, з
урахуванням уточнених позовних вимог,
просить суд:
- скасувати постанову відділу
державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у місті Києві від 26.06.2013 ВП
№34478841 про повернення виконавчого
документа стягувачеві;
- зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у місті
Києві відкрити виконавче провадження
щодо виконання постанови від 30.08.2012
№1752;
- зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у місті
Києві стягнути з ОСОБА_1 на користь
Держави грошові кошти в розмірі 13 600
(тринадцять тисяч шістсот) грн.
В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що постанова
відповідача від 26.06.2013 ВП №34478841 про
повернення виконавчого документа
стягувачеві є протиправною, оскільки
державним виконавцем не вжито
відповідних заходів для стягнення
коштів до державного бюджету. Крім
того, позивач посилався на те, що
відповідно до вимог статті 308 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, сума штрафу, визначена
позивачем підлягає стягненню з
боржника у подвійному розмірі. Просив
задовольнити позовні вимоги у повному
Відповідач явку свого представника у
судове засідання не забезпечив ,про
дату, час та місце судового засідання
повідомлений належним чином. Своєї
позиції стосовно заявлених позовних
вимог суду не повідомив.
На виконання вимог ухвали суду від
20.01.2014 відповідач надав до матеріалів
справи копію виконавчого провадження
№34478841.
Згідно з частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Суд, встановивши відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта,
керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ухвалив розглядати справу у
порядку письмового провадження.
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області утворена постановою
Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №
549 та є юридичною особою.
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області винесено постанову
від 30.08.2012 №1752 по справі про
адміністративне правопорушення, якою
постановлено визнати ОСОБА_1 винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого
частиною 12 статті 96 Кодексу України про
адміністративні правопорушення та
накласти на ОСОБА_1 адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі
25.09.2012 зазначена постанова була подана
позивачем разом із заявою про
відкриття виконавчого провадження від
19.09.2012 №7/102/1909/08/02 до відділу державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у місті
Києві для примусового виконання.
Постановою від 26.06.2013 ВП №34478841 про
повернення виконавчого документа
стягувачеві, постанова від 30.08.2012 №1752
була повернута позивачу.
Вважаючи постанову відповідача від
26.06.2013 ВП №34478841 про повернення
виконавчого документа стягувачеві
протиправною, позивач звернувся до
суду уз вимогами скасувати дану
постанову та зобов'язати відповідача
відкрити виконавче провадження щодо
примусового виконання постанови від
30.08.2012 №1752 і стягнути з ОСОБА_1 грошові
кошти у розмірі 13 600,00 грн.
Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає, що позов підлягає задоволенню
частково, з наступних підстав.
Пунктом 8 частини 2 статті 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що підлягають виконанню
державною виконавчою службою
виконавчі документи, зокрема, рішення
інших органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу.
Відповідно до частини 4 статті 41 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», посадові
особи інспекцій державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право, зокрема,
складати протоколи про вчинення
правопорушень, акти перевірок та
накладати штрафи відповідно до закону.
Частиною 2 статті 4 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»
встановлено, що постанови про
накладення штрафів за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності,
винесені посадовими особами
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, є виконавчими документами і
підлягають виконанню в установленому
Статтею 308 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
встановлено, що у разі несплати
правопорушником штрафу у строк,
установлений частиною першою статті 307
цього Кодексу, постанова про
накладення штрафу надсилається для
примусового виконання до відділу
державної виконавчої служби за місцем
проживання порушника, роботи або за
місцезнаходженням його майна в
порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання
постанови про стягнення штрафу за
вчинення адміністративного
правопорушення з правопорушника
подвійний розмір штрафу, визначеного у
відповідній статті цього Кодексу та
зазначеного у постанові про стягнення
витрати на облік зазначених
правопорушень. Розмір витрат на облік
правопорушень визначається Кабінетом
Як вбачається з матеріалів виконавчого
провадження, копії якого надані
відповідачем до матеріалів справи
27.09.2012 державний виконавець Новіцький
І.Л. виніс постанову про відкриття
виконавчого провадження №34478841 щодо
примусового виконання постанови
Державної архітектурно-будівельної
інспекції України №1752 від 30.08.2012 про
стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 6800,00
грн. на користь Держави.
Однак, суд зазначає, що згідно положень
статті 308 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, у разі
якщо ОСОБА_1 не сплатив суму штрафу у
розмірі 6800,00 грн., визначену у постанові
від 30.08.2012 №1752 по справі про
адміністративне правопорушення, то у
порядку примусового виконання
вказаної постанови стягненню підлягає
сума у подвійному розмірі штрафу, тобто
Крім того, суд встановив, що у постанові
про відкриття виконавчого провадження
державним виконавцем допущено помилку
у зазначенні особи, що видала
виконавчий документ, а саме: постанова
№1752 від 30.08.2012 видана по справі про
адміністративне правопорушення видана
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області, що підтверджується
копією даної постанови, однак держаний
виконавець помилково зазначив, що
виконавчий документ видала Державна
архітектурно-будівельна інспекція
Матеріали виконавчого провадження
№34478841 свідчать про те, що 10.06.2013 було
складено акт №616/9, зі змісту якого
вбачається, що державний виконавець
Науменко К.В. вийшов на адресу: АДРЕСА_1,
однак у зв'язку із тим, що двері йому не
відчинили, йому не видалось за можливе
встановити майновий стан боржника.
Згідно виклику №616/9-13 від 17.04.2013,
складеного державним виконавцем
Науменко К.В., Адаменка П.І. викликано як
боржника по виконавчому провадженню
з'явитись до приміщення відділу
державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у місті Києві.
В матеріалах справи наявна копія
вимоги старшого державного виконавця
б/д б/н адресована ОСОБА_1, УДАІ міста
Києва, ДПІ Оболонського району міста
Києва, Адресно-довідкового відділу ДУ
МВС України в місті Києві, якою
державний виконавець вимагає:
- боржнику з'явитись на прийом до
державного виконавця та надати докази
сплати штрафу та «інших необхідних
- УДАІ міста Києва надати відомості про
наявність зареєстрованих за боржником
транспортних засобів;
- ДПІ Оболонського району міста Києва
надати відомості про місце роботи
боржника та інші джерела доходів, та
перелік рахунків відкритих у
банківських установах України;
- Адресно-довідковий відділ ДУ МВС
України в місті Києві надати відомості
про місце реєстрації боржника.
Докази направлення адресатам
вказаного виклику №616/9-13 від 17.04.2013 та
вимоги старшого державного виконавця
б/д б/н, у матеріалах виконавчого
провадження №34478841, наданих до
матеріалів справи, відсутні. Крім того,
в матеріалах даного виконавчого
провадження відсутні відповіді на
вимогу старшого державного виконавця
26.06.2013 державним виконавцем було
винесено постанову від 26.06.2013 ВП №34478841
про арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження, згідно якої
накладено арешт на все майно ОСОБА_1
лише в межах суми боргу.
Того ж дня, тобто 26.06.2013, державний
виконавець Науменко К.В. винесла
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві ВП №34478841, у якій
зазначено: «що виходом державного
виконавця за адресою місця проживання
боржника останнього не розшукано, в
зв'язку з чим перевірити його майновий
стан не виявилось можливим. Згідно
повідомлення ДПСУ в Оболонського
районі м. Києва місце роботи боржника
невідоме. Відповідно до вимог п. 6 ст. 52
Закону України «Про виконавче
провадження», стягнення на майно
боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, таким
чином, при примусовому виконанні
вищезазначеного виконавчого
документа, звернути стягнення на
транспортні засоби та нерухоме майно
боржника є недоцільним, оскільки
вартість такого майна значно вища ніж
сума штрафу, що підлягає стягненню за
виконавчим документом.».
Підставою для повернення виконавчого
документа стягувачу, відповідач вказав
пункт 2 частини 1 статті 47 Закону
України «Про виконавче провадження».
Суд дійшов висновку, що постанова про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 26.06.2013 ВП №34478841
підлягає скасуванню, виходячи з
Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Основною функцією державної
виконавчої служби є задоволення вимог
виконавчого документа, забезпечення
дотримання при цьому прав та законних
інтересів громадян та юридичних осіб,
сприяння їм у реалізації своїх
процесуальних прав.

Пунктом 4.1 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (далі -
Інструкція №512/5), встановлено, що
виявлення майна та звернення стягнення
на майно боржника здійснюються у
порядку, встановленому главою 4 Закону
України «Про виконавче провадження».

Статтею 52 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню
за виконавчим провадженням, не
перевищує десяти розмірів мінімальної
заробітної плати, звернення стягнення
на єдине житло боржника та земельну
ділянку, на якій розташоване це житло,
не здійснюється. У такому разі
державний виконавець зобов'язаний
вжити всіх заходів для виконання
рішення за рахунок іншого майна
боржника.

Пунктом 2 частини 1 статті 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо у
боржника відсутнє майно, на яке може
бути звернуто стягнення, а, здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Частиною 2 статті 47 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
про наявність обставин, зазначених у
частині першій цієї статті, державний
виконавець складає акт.

Матеріали виконавчого провадження
№34478841, надані відповідачем до
матеріалів справи, не містять акту про
відсутність у боржника майна, на яке
може бути звернуто стягнення. Крім
того, як вже зазначалось, суду не надано
докази звернення державного виконавця
до відповідних компетентних органів з
метою розшуку майна боржника.

Отже, державний виконавець не вчинив
усіх можливих дій, спрямованих на
виконання постанови Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області від 30.08.2012
№1752.

Крім того, у постанові про повернення
виконавчого документа стягувачеві від
26.06.2013 ВП №34478841 не зазначено про
відсутність майна боржника, а вказано
про недоцільність, на думку державного
виконавця, звернення стягнення на
транспортні засоби та нерухоме майно
боржника, оскільки вартість такого
майна значно вища ніж сума штрафу, що
підлягає стягненню за виконавчим
документом.

Статтею 43 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено
порядок розподілу стягнутих державним
виконавцем з боржника за виконавчим
провадженням грошових сум (у тому числі
одержаної від реалізації майна
боржника), а саме:

1) у першу чергу повертається авансовий
внесок сторін та інших осіб на
організацію та проведення виконавчих
дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати
державної виконавчої служби, пов'язані
з організацією та проведенням
виконавчих дій, не покриті авансовим
внеском сторін та інших осіб;

3) у третю чергу задовольняються вимоги
стягувача та стягується виконавчий
збір у розмірі 10 відсотків фактично
стягнутої суми;

4) у четверту чергу стягуються штрафи,
накладені державним виконавцем
відповідно до вимог цього Закону.

Розподіл грошових сум у черговості,
зазначеній у частині першій цієї
статті, здійснюється по мірі їх
стягнення.

Сума, що залишилася після сплати
штрафів, повертається боржнику.

Отже, у разі перевищення вартості майна
боржника суми, що підлягає стягненню,
після здійснення розподілу отриманої
від реалізації майна суми, у
відповідності до вимог статті 43 Закону
України «Про виконавче провадження»,
решта суми мала бути повернута
боржнику.

Суд зазначає, що законодавством не
визначено як підставу для повернення
виконавчого документа обставину, коли
вартість транспортних засобів та
нерухомого майна боржника є вищою ніж
сума, яка підлягає стягненню за
виконавчим документом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що оскаржувана постанова від
26.06.2013 ВП №34478841 про повернення
виконавчого документа стягувачу
підлягає скасуванню, а позовні вимоги в
цій частині - задоволенню.

Стосовно позовних вимог зобов'язати
відділ державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у місті Києві відкрити
виконавче провадження щодо виконання
постанови від 30.08.2012 №1752, суд зазначає,
що вона не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Матеріали виконавчого провадження
№34478841 свідчать про те, що державний
виконавець відкрив виконавче
провадження щодо примусового
виконання постанови відповідача від
30.08.2012 №1752.

Оскільки суд дійшов висновку, що
постанова від 26.06.2013 ВП №34478841 про
повернення виконавчого документа
стягувачу підлягає скасуванню,
зобов'язання відповідача відкрити
виконавче провадження щодо виконання
постанови від 30.08.2012 №1752 призведе до
дублювання виконавчих проваджень щодо
примусового виконання одного і того ж
виконавчого документа.

Стосовно позовної вимоги позивача
зобов'язати відділ державної
виконавчої служби Оболонського
районного управління юстиції у місті
Києві стягнути з ОСОБА_1 на користь
Держави грошові кошти в розмірі 13 600
(тринадцять тисяч шістсот) грн., суд
зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України суд розглядає адміністративні
справи не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог.

Відповідно до статті 6 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією
Конституцією межах та відповідно до
законів України.

Згідно з положеннями частини 1 та
частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
в кореспонденції з приписами статті 6
Конституції України, слідує, що суд не
може перебирати на себе функцій органу,
дії або бездіяльність якого
оскаржується.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що зазначена позовна вимога є
передчасною, оскільки ще не виникло
порушеного права позивача, з огляду на
що, позов у цій частині вимог
задоволенню не підлягає.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, повно та
всебічно дослідивши наявні матеріали
справи, а також норми чинного
законодавства України, суд дійшов до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог позивача в частині та наявність
підстав для задоволення позову
частково.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71,
160-163, 181, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області задовольнити
частково.

2. Скасувати постанову відділу
державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у місті Києві від 26.06.2013 ВП
№34478841 про повернення виконавчого
документа стягувачеві.

3. В решті частині позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
К.М.
Кобилянський