Справа № 826/20620/13-а
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі:
головуючого судді Шейко Т.І.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомДочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»до Відділу
державної виконавчої служби
Новомосковського міськрайонного
управління юстиціїпровизнання
протиправними дій, скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження та зобов'язання вчинити
дії Третя особа без самостійних вимог
на предмет спору на стороні
- Комунальне підприємство
«Новомоськовськтеплоенерго»;
Дочірня компанія «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» звернулась до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Новомосковського міськрайонного
управління юстиції, в якому просила: -
визнати протиправними дії відділу
державної виконавчої служби
Новомосковського міськрайонного
управління юстиції, які полягають у
винесенні постанови про закінчення
виконавчого провадження від 14 травня
2013 року за виконавчим написом №1600,
виданим 17 липня 2002 року; - скасувати
постанову відділу державної
виконавчої служби Новомосковського
міськрайонного управління юстиції про
закінчення виконавчого провадження
від 14 травня 2013 року за виконавчим
написом №1600, виданим 17 липня 2002 року; -
зобов'язати державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Новомосковського міськрайонного
управління юстиції відновити
виконавче провадження та вжити всі
заходи для фактичного повного
виконання за виконавчим написом №1600,
виданим 17 липня 2002 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
на виконанні у відділі державної
виконавчої служби Новомосковського
міськрайонного управління юстиції
перебував виконавчий напис №1600,
виданий приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу 17 липня 2002 року про стягнення з
Новомосковського підприємства
подальшому змінено на Комунальне
«Новомосковськтеплоенерго») на
користь ДК «Газ України» боргу у сумі
349691,00 грн. з прошитим оригіналом
вересня 2000 року на суму 349 341,00 грн. 26
квітня 2013 року ВДВС Новомосковського
МРУЮ винесено постанову про заміну
сторони виконавчого провадження, а 29
квітня 2013 року позивач направив на
адресу відповідача повідомлення
№31/10-2074 про залишок заборгованості за
вищевказаним виконавчим написом. 15
листопада 2013 року позивач звернувся до
відповідача з заявою №31/10-5228 про хід
виконавчого провадження. На заяву
позивача від 15 листопада 2013 року
відповідач надав відповідь, викладену
в якій повідомив, що виконавче
провадження за виконавчим написом №1600,
виданим 17 липня 2002 року закінчено
згідно пункту 14 статті 49 Закону України
«Про виконавче провадження», про що
повідомлялось позивача 14 травня 2013
року. Позивач вважає, що відповідачем
неправомірно закінчено виконавче
провадження, оскільки не вірно
застосовано Закон України «Про деякі
питання заборгованості за спожитий газ
та електричну енергію». Так, боржником,
КП «Новомосковськтеплоенерго»,
проведено процедуру списання
заборгованості за векселем на підставі
вказаного Закону та постанови Кабінету
Міністрів України №894 «Про
затвердження Порядку списання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію» відповідно
до протоколу Комісії з питань списання
заборгованості. Проте, за наведеними
нормами списанню підлягає
заборгованість за природний газ, а
поставка природного газу не є
предметом заборгованості за простим
року на суму 349 341,00 грн. Заборгованість
за простим векселем взагалі не
підпадає під списання в порядку,
передбаченому пунктом 2.1.1 Закону
України «Про деякі питання
заборгованості за спожитий газ та
електричну енергію».
Крім того, позивач зауважив, що
постанова про закінчення виконавчого
провадження не направлялась позивачу,
про її існування позивач дізнався з
листа відповідача від 25 листопада 2013
року, а потім помилково звернувся з
позовом до Київського окружного
адміністративного суду, ухвалу якого
про повернення позовної заяви отримав
19 грудня 2013 року, в зв'язку з чим просив
поновити йому строк звернення до суду.

В судовому засіданні, на вимогу
суду, позивач надав належним чином
завірений витяг з журналу реєстрації
вхідної кореспонденції, починаючи з 14
травня 2013 року до 31 грудня 2013 року. З
огляду на витяг з журналу реєстрації
вхідної кореспонденції, записи щодо
отримання від відділу державної
виконавчої служби Новомосковського
міськрайонного управління юстиції
постанови про закінчення виконавчого
провадження відсутні.

Відповідач до суду не прибув;
свого відношення до позову не висловив,
водночас надав клопотання про розгляд
справи без участі представника
відповідача та копії матеріалів
виконавчого провадження, а також
докази в підтвердження направлення
постанови про закінчення виконавчого
провадження позивачу.

Третя особа, Комунальне
підприємство
«Новомоськовськтеплоенерго»,
заперечувала проти заявленого позову,
з підстав, викладених у письмових
запереченнях проти позову, долучених
до матеріалів справи. Крім того,
представник третьої особи у судовому
засіданні звернув увагу, що Комунальне
підприємство отримувало послуги від
позивача у вигляді поставок за
природний газ, інших послуг від
позивача не отримувало, і борг перед
позивачем підприємство мало саме за
спожитий природний газ. В забезпечення
виконання зобов'язань з виплати
заборгованості за поставлений за
договором природний газ
Новомосковським підприємством
теплових мереж був виписаний на ім'я
позивача простий вексель №2410 від
22 вересня 2000 року на суму 349 341,00 грн.,
який опротестований державним
нотаріусом Новомосковської державної
нотаріальної контори 20 вересня 2001 року
на прохання ДК «Газ України». Приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 17 липня 2002
року за №1600 вчинено виконавчий напис
зі стягнення з векселедавця
Новомосковського підприємства
теплових мереж на користь
векселедержателя ДК «Газ України» НАК
«Нафтогаз України» суми 349 341,00 грн. На
виконання виконавчого напису
нотаріуса від 17 липня 2002 року за №1600
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Новомосковського міськрайонного
управління юстиції 13 грудня 2002 року
відкрито виконавче провадження. В ході
здійснення виконавчого провадження
станом на 01 січня 2010 року сума
заборгованості по вищевказаному
виконавчому напису зменшилась та
становила 145574,56 грн. Проте, 04 червня 2011
року набрав чинності Закон України
«Про деякі питання заборгованості за
спожитий газ та електричну енергію»
№3319-VI від 12 травня 2011 року. У
відповідності з положеннями цього
Закону та Порядку списання
заборгованості за природний газ та
електричну енергію, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№894 «Про затвердження Порядку списання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію» Комісія із
списання заборгованості за природний
газ (протокол №2 від 19.09.2011) списала
заборгованість, яка утворилася перед
позивачем за договорами у сумі 8365781,18
грн., у тому числі і заборгованість по
неоплаченому простому векселю
№2410 від 22 вересня 2000 року в сумі
145574,56 грн. Протокол комісії та
відповідні додатки до нього були
направлені позивачу рекомендованим
листом із зворотнім повідомленням про
вручення. Позивач не оскаржував дії та
рішення Комісії, а тому, КП
«Новомоськовськтеплоенерго», надавши
державному виконавцю відповідні
документи зі списання заборгованості,
останній правомірно закінчив
виконавче провадження. Позов вважає
необґрунтованим, а відтак таким, що не
підлягає задоволенню.

Суд, розглянувши клопотання
позивача про поновлення строків
звернення до суду та наданих доказів в
обґрунтування заявленого клопотання,
вважав за необхідне задовольнити
клопотання та визнати поважними
причини пропуску строку, оскільки, як
вже було зазначено вище, у журналі
реєстрації вхідної кореспонденції ДП
«Газ України» відсутні записи щодо
отримання позивачем постанови про
закінчення виконавчого провадження. В
свою чергу, наданий відповідачем витяг
з журналу (стор. 12) без назви журналу, в
якому під порядковим номером запису 4614,
дата відправлення « 14.05», короткий
зміст «Пост/зак, в/напис КП
Новотепломен. та відповідь», кількість
аркушів « 3» « 4», кому адресовано
«Прив.нотар. м. Київ, НАК «Нафтогаз» м.
Київ», на думку суду не може слугувати
належним доказом направлення
постанови про закінчення виконавчого
провадження Державному підприємству
«Газ України» НАК «Нафтогаз України»,
так як відсутні будь-які відмітки
поштового органу, послугами якого мав
би скористатись відповідач, або ж
відмітки про отримання постанови
представником ДП «Газ України» НАК
«Нафтогаз України», в разі отримання
останнім такої постанови наручно.

Заслухавши доводи та заперечення
представника позивача та представника
КП «Новомосковськтеплоенерго» суд,
відповідно до положень частини 6 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України, подальший розгляд
справи здійснив у порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи,
оцінивши наявні докази, суд дійшов до
наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів
справи та було встановлено судом, на
виконанні у відділі державної
виконавчої служби Новомосковського
міськрайонного управління юстиції
перебувало виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
напису приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 від 17 липня 2002 року №1600,
яким пропонувалось звернути стягнення
з Новомосковського підприємства
теплових мереж на користь ДП «Газ
України» НАК «Нафтогаз України» в
розмірі 349341,00 грн.

Станом на 21 січня 2013 року ДП ОКП
«Дніпротеплоенерго» -
«Новомосковськтеплоенерго» () реорганізовано шляхом
перетворення в КП
«Новомосковськтеплоенерго» (), та яке є правонаступником
боржника у виконавчому провадженні, в
зв'язку з чим, на звернення позивача,
ВДВС Новомосковського МРУЮ вчинено
заміну сторони виконавчого
провадження, про що винесено постанову
про заміну сторони виконавчого
провадження від 26 квітня 2013 року.

В матеріалах виконавчого
провадження та матеріалах даної
адміністративної справи міститься
лист позивача від 29 квітня 2013 року
№31/10-2074, адресований відповідачу, в
якому повідомлено про залишок
заборгованості, а саме, що станом на 31
березня 2013 року залишок боргу за
виконавчим написом складає 145574,56 грн.

В свою чергу, на адресу
відповідача Комунальне підприємство
«Новомосковськтеплоенерго» листом від
30 квітня 2013 року за №516 повідомило, що
згідно Закону України «Про деякі
питання заборгованості за спожитий газ
та електричну енергію» №3319 від 12
травня 2011 року та постанови КМУ №894 від
08 серпня 2011 року «Про затвердження
Порядку списання заборгованості за
спожитий природний газ» та Протоколу
№2 засідання комісії з питань списання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію від 19 вересня
2011 року Дочірньому підприємству
«Новомосковсьтеплоенерго» списано
кредиторську заборгованість перед ДК
«Газ України», в тому числі і
заборгованість за векселем в сумі 145574,56
грн.

В якості додатків до листа від 30
квітня 2013 року за №516, підприємство
надало копію протоколу №2 засідання
комісії з питань списання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію ДП
«Новомосковськтепренерго» від 19
вересня 2011 року та копію інформації
щодо наявності та розміру
заборгованості ДП
«Новомосковськтепренерго» перед ДК
«Газ України» за спожитий природний
газ, що виникла станом на 01.01.2010 та є
непогашеною станом на 01.09.2011.

07 травня 2013 року державний
виконавець ВДВС Новомосковського МРУЮ
відповідно до Закону України «Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію» №3319 від 12 травня 2011 року та
Постанови КМУ №894 від 08 серпня 2011 року
«Про затвердження Порядку списання
заборгованості за спожитий природний
газ», керуючись пунктом 14 статті 49
Закону України «Про виконавче
провадження» виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
напису №1600, виданого 17 липня 2002 року
закінчив, про що виніс постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 07 травня 2013 року.

В обґрунтування неправомірності
дій державного виконавця позивач
стверджував, що Закон України «Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію» не може застосовуватись щодо
списання заборгованості за векселем,
оскільки поставка природного газу не є
предметом заборгованості за простим
векселем №2410 від 22 вересня 2000
року.

Проте, таку думку позивача суд
вважає помилковою.

Як зазначив представник третьої
особи, а позивач не спростував, вексель
№2410 від 22 вересня 2000 року
Новомосковським підприємством
теплових мереж (НПТМ) був виданий в
забезпечення виконання зобов'язання за
договором поставки природного газу, за
умовами якого позивач зобов'язався
поставити природний газ для
виробництва НПТМ теплової енергії для
населення, бюджетних установ та
промислових підприємств, а НПТМ
прийняти та вчасно оплатити природний
газ. Оскільки НПТМ вчасно не виконувало
умови договору, позивач звернув
вексель №2410 від 22 вересня 2000 року
до виконання, шляхом вчинення
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2 17
липня 2002 року за №1600 виконавчого
напису зі стягнення з векселедавця
Новомосковського підприємства
теплових мереж на користь
векселедержателя ДК «Газ України» НАК
«Нафтогаз України» суми 349 341,00 грн.

Відповідно до статті 8 Закону
України «Про обіг векселів в Україні»
та статті 90 Закону України «Про
нотаріат» вексель, опротестований
нотаріусом у встановленому законом
порядку, є виконавчим документом, який
підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до статті 87 Закону
України «Про нотаріат» для стягнення
грошових сум або витребування від
боржника майна нотаріуси вчиняють
виконавчі написи на документах, що
встановлюють заборгованість.

Позивачем також не спростовано
твердження представника третьої особи,
що інших послуг, окрім послуг з
поставки природного газу, НПТМ від
позивача не отримувало.

Таким чином, борг НПТМ у розмірі
145574,56 грн. є саме заборгованістю за
спожитий газ, а отже норми Закону
України «Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію» підлягають
застосуванню до правовідносин, що
склалися між позивачем та третьою
особою.

Відповідно до статті 1 Закону
України «Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію» його дія
поширюється на підприємства незалежно
від їхніх форм власності, що
виробляють, транспортують і постачають
теплову та електричну енергію, надають
послуги з диспетчерського управління
об'єднанню електричною системою
України, суб'єктів господарювання, що
здійснюють постачання природного газу
та електричної енергії за регульованим
тарифом, НАК «Нафтогаз України» та її
дочірні підприємства ДК «Газ України»,
ДК «Укртрансгаз», ДК
«Укргазвидобування», ДАТ
«Чорноморнафтогаз» та ДП
«Енергоринок».

Підпунктом 2.1.1 пункту 2.1 статті 2
вказаного Закону встановлено, що
підлягає списанню: - заборгованість ДК
«Газ України» перед Національною
акціонерною компанією «Нафтогаз
України» (у тому числі
реструктуризована) списується в межах
сум, списаних підприємств, що
виробляють, транспортують та
постачають теплову енергію, і
суб'єктами господарювання, що
здійснюють постачання природного газу
за регульованим тарифом, перед ДК «Газ
України»; - заборгованість (у тому числі
встановлена судовими рішеннями) з пені,
штрафних та фінансових санкцій (три
відсотки річних та індекс інфляції),
які нараховані підприємствам,
визначеним у статті 1 цього Закону, на
заборгованість за природний газ,
спожитий ними у період з 1 січня 1997 року
по 1січня 2011 року, і не сплачена станом
на дату набрання чинності цим Законом.

У відповідності з положеннями
Закону України «Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію» постановою
Кабінету Міністрів України від 8 серпня
2011 року №894 затверджено Порядок
списання заборгованості за природний
газ та електричну енергію.

З матеріалів справи вбачається,
що третьою особою правомірно у
відповідності до вищезазначених норм
Закону України «Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію» та
постанови Кабінету Міністрів України
від 8 серпня 2011 року №894 «Про
затвердження Порядку списання
заборгованості за природний газ та
електричну енергію» на засіданні 19
вересня 2011 року (Протокол №2) комісії з
питань списання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію ДП «Новомосковськтеплоенерго»
списано заборгованість, у тому числі і
заборгованість у сумі 145 574,56 грн.

Разом з тим, суд вважає, що
постанова відповідача, ВДВС
Новомосковського МРУЮ, від 07 травня 2013
року про закінчення виконавчого
провадження, якою державний виконавець
ВДВС Новомосковського МРУЮ закінчив
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого напису №1600,
виданого 17 липня 2002 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу про стягнення
заборгованості в сумі 349341 грн. в
рахунок несплати по простому векселю
№2410, виданого 22 вересня 2000 року,
на підставі пункту 14 статті 49 Закону
України «Про виконавче провадження» -
підлягає скасуванню.

Так, частину 1 статті 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
доповнено пунктом 14, згідно якого
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі: « 14) списання згідно
із Законом України «Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію»
заборгованості, встановленої рішенням
суду, яке підлягало виконанню на
підставі виконавчого документа»,
частиною 2 статті 3 «Прикінцеві
положення» Закону України «Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природний газ та електричну енергію».

Окрім того, частиною 1 статті 3
Закону України «Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію» визначено,
що цей Закон набирає чинності з дня
опублікування та діє до 30 червня 2012
року.

В пункті 14 частини 1 статті 49
Закону України «Про виконавче
провадження» міститься аналогічне
застереження, а саме: «Частину першу
статті 49 доповнено пунктом 14 згідно із
Законом №3319- VI від 12.05.2011 - зміна діє до 30
червня 2012 року».

Відповідачем винесено постанову
про закінчення виконавчого
провадження 07 травня 2013 року на
підставі норми Закону України «Про
виконавче провадження», а саме пункту 14
частини 1 статті 49, яка втратила
чинність станом на час винесення
оскаржуваної постанови.

За таких обставин, суд
задовольняє позовні вимоги в частині
щодо визнання протиправними дій
відділу державної виконавчої служби
Новомосковського міськрайонного
управління юстиції з приводу винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 07 травня 2013 року на
підставі пункту 14 частини 1 статті 49
Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідно, підлягає задоволенню
позовна вимога стосовно скасування
постанови відділу державної
виконавчої служби Новомосковського
міськрайонного управління юстиції від
07 травня 2013 року про закінчення
виконавчого провадження за виконавчим
написом №1600, виданим 17 липня 2002 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу про
стягнення заборгованості в сумі 349341
грн. в рахунок несплати по простому
векселю №2410, виданого 22 вересня
2000 року.

Щодо решти позовних вимог, суд
відмовляє у їх задоволенні, оскільки
державний виконавець вчиняє дії та
приймає рішення відповідно до вимог
Закону України «Про виконавче
провадження», тобто виконує свої
дискреційні повноваження.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах, щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

При цьому, адміністративний суд не
втручається в дискреційні
повноваження суб'єкта владних
повноважень.

З урахуванням викладеного, суд прийшов
до висновку, що позов Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» є частково обгрунтованим, а
тому задовольняє його в частині, з
підстав, викладених вище.

Частиною третьою статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених
позовних вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Керуючись статтями 69-71, 94, 158-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії
відділу державної виконавчої служби
Новомосковського міськрайонного
управління юстиції щодо винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 07 травня 2013 року з
примусового виконання виконавчого
напису №1600, виданого 17 липня 2002 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу про
стягнення заборгованості в сумі 349341
грн. в рахунок несплати по простому
векселю №2410, виданого 22 вересня
2000 року - на підставі пункту 14 частини 1
статті 49 Закону України «Про виконавче
провадження».

Скасувати постанову відділу
державної виконавчої служби
Новомосковського міськрайонного
управління юстиції про закінчення
виконавчого провадження від 07 травня
2013 року з примусового виконання
виконавчого напису №1600, виданого 17
липня 2002 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу про стягнення заборгованості в
сумі 349341 грн. в рахунок несплати по
простому векселю №2410, виданого 22
вересня 2000 року.

В задоволенні решти вимог
відмовити.

Присудити на користь Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» з Державного бюджету України
через відповідний підрозділ Державної
казначейської служби України 34,41 грн.
судових витрат.

Постанова набирає законної сили у
відповідності до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
Т.І. Шейко