Справа № 814/4546/13-а
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 р.Справа № 814/4546/13-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції:
Зіньковський О. А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів- Турецької І.О., Косцової І.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
апеляційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в м.
Южноукраїнську Миколаївської області
на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 листопада
2013 року по справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в м.
Южноукраїнську Миколаївської області
до Відділення виконавчої дирекції
фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Южноукраїнськ про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - управління Пенсійного фонду
України в м. Южноукраїнську
Миколаївської області, звернувся до
адміністративного суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Южноукраїнськ
про стягнення виплаченої пенсії у
розмірі 2400,00 грн. за період з 01 січня
2013р. по 31 серпня 2013р.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 листопада
2013 року у задоволенні позовних вимог
управління Пенсійного фонду України в
м. Южноукраїнську Миколаївської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Южноукраїнськ
- відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі управління
Пенсійного фонду України в м.
Южноукраїнську Миколаївської області,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 листопада
2013 року - скасувати та прийняти нову
постанову про задоволення позовних
вимог.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Южноукраїнську Миколаївської
області, згідно із ст.27 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ
від 05.11.1991 року, призначено громадянину
ОСОБА_2 пенсію громадян держав-учасниць
СНД, які отримали каліцтво в державах
СНД і переїхали на постійне місце
проживання в Україну, що підлягає
відшкодуванню за період з 01.01.2013 року по
31.08.2013 року у розмірі 1200грн. та пенсія,
що підлягає відшкодуванню за період з
01.01.2013 року по 31.08.2013 року у розмірі
1200грн. громадянину ОСОБА_3(особова
справа не сформована).

Також судом першої інстанції
встановлено, що особові справи ОСОБА_2,
який отримав каліцтво на території
іншої держави, та ОСОБА_3 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Южноукраїнськ
підприємством, де сталось трудове
каліцтво не передавалось.

Відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Южноукраїнськ
не прийнято до відшкодування витрати
УПФУ в м. Южноукраїнську Миколаївської
області за виплачену пенсію.

Вирішуючи справу та відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань не повинен відшкодовувати
витрати Пенсійному фонду України за
виплачену ним пенсію по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, які отримали ушкодження
здоров'я на території іншої держави, та
переїхали на постійне місце проживання
на територію України.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно з п. 2 ст. 7 Закону України «Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
Фонд сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

У відповідності до Преамбули Закону
України «Про загальнообовязкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату
працездатності»страхування від
нещасного випадку є самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Згідно ч. 2 ст. 2 цього Закону особи,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Відповідно до п. 5 ст. 24 вказаного Закону
фонд соціального страхування від
нещасних випадків зобов'язаний
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Таким чином, посилання позивача на
зазначені вище статті Закону не можуть
бути підставою для задоволення
позовних вимог, оскільки, нормами цього
Закону врегульовано взаємовідносини
між застрахованою особою і
страховиком, однак такого роду
відносини відсутні у даному позові, так
як відповідач не є страховиком
стосовно осіб, які отримали
пошкодження здоров'я за межами держави.
Крім того, виплата пенсії по
інвалідності цим особам здійснюється
Пенсійним фондом України на підставі
ст. 27 Закону України «Про пенсійне
забезпечення»внаслідок прийняття на
себе, державою певних обов'язків, а не
внаслідок виконання обов'язків
страховика.

Статтею 9 Закону України "Про
правонаступництво України"
передбачено, що всі громадяни Союзу
РСР, які на момент проголошення
незалежності України постійно
проживали на території України, є
громадянами України. Україна гарантує
забезпечення прав людини кожному
громадянину України незалежно від
національної приналежності та інших
ознак відповідно до
міжнародно-правових актів про права
людини.

Відповідно до Угоди про гарантії прав
громадян держав-учасниць СНД в галузі
пенсійного забезпечення від 13.03.1992
визначено, що держави-учасниці
Співдружності мають зобов'язання щодо
непрацездатних осіб, які отримали
право на пенсійне забезпечення на
їхній території або на території інших
республік за період їх входження до
складу СРСР і реалізують це право на
території держав-учасниць Угоди.

Статтею 1 цієї Угоди передбачено, що
пенсійне забезпечення громадян держав
- учасниць цієї Угоди та членів їхніх
сімей здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають.

Згідно з частинами 3 та 4 Угоди усі
витрати, пов'язані із здійсненням
пенсійного забезпечення за цією
Угодою, несе держава, що надає
забезпечення. Взаємні розрахунки не
проводяться, якщо інше не передбачено
двосторонніми угодами. Держави -
учасниці Співдружності проводять
політику гармонізації законодавства
про пенсійне забезпечення.

Аналізуючи зміст вказаних правових
норм колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
положеннями вказаної Угоди не
регульовано відносини з приводу
відшкодування витрат на пенсійне
забезпечення. А тому не заслуговують на
увагу посилання позивача, щодо
обов'язку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України який є
страховиком, відшкодувати витрати на
виплату пенсії по інвалідності особі,
яка стала інвалідом від нещасного
випадку на виробництві на території
колишніх республік СРСР, у разі
здійснення такої виплати Пенсійним
фондом України.

Отже, висновок суду першої інстанції,
щодо відсутності підстав для
задоволення позовних вимог управління
Пенсійного фонду України в м.
Южноукраїнську Миколаївської області,
колегія суддів вважає обґрунтованим та
таким, що відповідає обставинам справи
та вимогам закону, тому підстав для
скасування ухваленого рішення не
вбачається.

Доводи апеляційної скарги, на думку
колегії суддів, суттєвими не являються
та висновків суду першої інстанції не
спростовують, оскільки апелянтом не
наведено обставин, які за своїм змістом
можуть бути підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 197; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Южноукраїнську Миколаївської області
- залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 листопада
2013 року по справі за позовом управління
Пенсійного фонду України в м.
Южноукраїнську Миколаївської області
до Відділення виконавчої дирекції
фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Южноукраїнськ про стягнення коштів -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: