Справа № 344/10611/13-а
Суддя: Бабій О. М.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/36/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.,

секретаря Сивухіної Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду адміністративну справу
за позовом суб`єкта господарської
діяльності ОСОБА_1 до Виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради про визнання дій протиправними,
скасування п. 1.5 рішення № 99 від 20.02.2013
року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулись в суд з
адміністративним позовом до
відповідача в якому просила визнати
протиправними дії виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради щодо відмови позивачці у наданні
дозволу на облаштування літнього
майданчика по АДРЕСА_1 та зобов'язати
відповідача повторно розглянути на
засіданні подані нею документи
дозвільного характеру на облаштування
літнього майданчика по АДРЕСА_1.

До початку розгляду справи по суті
позивачка збільшила позовні вимоги та
просила також визнати протиправним та
скасувати п. 1.5 рішення Виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради від 20.02.2013 року № 99 в частині
проведення демонтування літнього
торгового майданчику по АДРЕСА_1.

В судовому засіданні 22 січня 2014 року
представник позивачка подала суду
клопотання про залишення своєї вимоги
про зобов'язання відповідача повторно
розглянути на засіданні подані нею
документи дозвільного характеру на
облаштування літнього майданчика по
АДРЕСА_1 без розгляду.

Ухвалою суду від 22 січня 2014 року
позовні вимоги позивачки в частині
зобов'язання відповідача повторно
розглянути на засіданні подані нею
документи дозвільного характеру на
облаштування літнього майданчика по
АДРЕСА_1 залишено без розгляду.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовує
тим, що вона являється власником
нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 в
якому знаходиться кафе «Піца плюс» і
здійснює підприємницьку діяльність на
літньому майданчику поруч кафе з 2003
року. З 2003 по 2012 роки позивачка завжди
отримувала дозвіл на облаштування
літнього майданчику площею 70,23 кв.м. по
АДРЕСА_1 у Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради. У
квітні 2013 року позивачкою було подано
заяву з необхідними додатками для
отримання дозволу на облаштування
літнього майданчику на літній період
2013 року. Однак, на засіданні
Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від 03
липня 2013 року питання щодо
облаштування літнього торгового
майданчика на АДРЕСА_1 поруч кафе «Піца
плюс» більшістю голосів не підтримано,
а пакет документів повернуто до
відділу дозвільно-погоджувальних
процедур. Такі дії відповідача, як
вважає позивачка, суперечать нормам
чинного законодавства та порушують її
права та інтереси. Крім того, 10 липня 2013
року позивачці стало відомо про
існування рішення Виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради від 20 лютого 2013 року № 99, п. 1.5 якого
зобов'язано позивачку провести
демонтаж самовільно встановленого
літнього торгового майданчика по
АДРЕСА_1 Зміст цього рішення є
незрозумілим, оскільки станом на 20.02.2013
року позивачка не встановлювала
літнього майданчика.

В судовому засіданні представник
позивачки вимоги позову підтримала з
мотивів наведених в позовній заяві та у
заяві про збільшення позовних вимог

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги позову заперечила в
повному обсязі, мотивую тим, що
приймаючи рішення та визначаючи в
ньому п. 1.5, який оскаржується
позивачкою відповідач діяв в межах
своїх повноважень та у спосіб
передбачений Конституцією та законами
України. Дії відповідача є
правомірними, а тому позов не підлягає
задоволенню.

Заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно, повно та об'єктивно
дослідивши письмові докази у справі,
судом встановлено наступне.

Позивачка є власником нежитлових
приміщень по АДРЕСА_1, що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно (а.с.6).

ОСОБА_1 здійснює підприємницькою
діяльність та у встановленому законом
порядку зареєстрована фізичною
особою-підприємцем (а.с.9).

Рішеннями виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від
25.05.2010 року № 265, від 19.04.2011 року № 229, від
07.08.2012 року № 519 позивачці надавались
дозволи на облаштування літніх
майданчиків в літній період (а.с.11-14).

Як вбачається із листа Управління
торгівлі Виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради від 04
липня 2013 року, на розгляд виконавчого
комітету 03 липня 2013 року було винесено
проект рішення «Про облаштування
літніх торгових майданчиків поруч
об'єктів ресторанного господарства на
території м. Івано-Франківська», де й
розглянуто заяву позивачки щодо
облаштування літнього торгового
майданчика на АДРЕСА_1 однак, більшістю
голосів дане питання не підтримано
(а.с.8).

Натомість, 20 лютого 2013 року, своїм
рішення № 99 «Про демонтаж самовільно
встановлених тимчасових споруд»
Виконавчий комітет Івано-Франківської
міської ради вирішив в
дванадцятиденний термін демонтувати
самовільно встановлений літній
торговий майданчик на АДРЕСА_1, який
належить позивачці.

Кодексом адміністративного
судочинства України закріплено право
на судовий захист (ст. 6 ч.1), кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Позивачка таке право використала та
звернулись до суду з вказаним позовом.

Статтею 140 Конституції України
визначено, що місцеве самоврядування є
правом територіальної громади -
жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища та міста -
самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Майже аналогічне визначення міститься
і в ч. 1 ст. 2 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», місцеве
самоврядування в Україні - це
гарантоване державою право та реальна
здатність територіальної громади -
жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища, міста - самостійно
або під відповідальність органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Відповідно до ст. 143 Конституції
України, територіальні громади села,
селища, міста безпосередньо або через
утворені ними органи місцевого
самоврядування управляють майном, що є
в комунальній власності; затверджують
програми соціально-економічного та
культурного розвитку і контролюють їх
виконання; затверджують бюджети
відповідних
адміністративно-територіальних
одиниць і контролюють їх виконання;
встановлюють місцеві податки і збори
відповідно до закону; забезпечують
проведення місцевих референдумів та
реалізацію їх результатів; утворюють,
реорганізовують та ліквідовують
комунальні підприємства, організації і
установи, а також здійснюють контроль
за їх діяльністю; вирішують інші
питання місцевого значення, віднесені
законом до їхньої компетенції.

Тобто, Конституція України визнає
право за органами місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення, що цілком
узгоджується з положеннями п. 2 ст. 4
Європейської Хартії місцевого
самоврядування, відповідно до змісту
якого місцева влада в межах закону має
повне право вирішувати будь-яке
питання, що не вилучено із сфери її
компетенції і вирішення якого не
доручено жодному іншому органу.

Згідно ст. 4 Європейської Хартії
місцевого самоврядування від 15.10.1985
року, яка ратифікована Україною 15.07.1997
року, головні повноваження і функції
органів місцевого самоврядування
визначаються конституцією або законом.
Однак, це положення не перешкоджає
наділенню органів місцевого
самоврядування повноваженнями і
функціями для спеціальних цілей
відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
органи місцевого самоврядування є
юридичними особами і наділяються цим
та іншими законами власними
повноваженнями, в межах яких діють
самостійно і несуть відповідальність
за свою діяльність відповідно до
закону.

Статтею 52 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» визначено,
що виконавчий комітет сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради може розглядати
і вирішувати питання, віднесені цим
Законом до відання виконавчих органів
ради. Виконавчий комітет ради
попередньо розглядає проекти місцевих
програм соціально-економічного і
культурного розвитку, цільових програм
з інших питань, місцевого бюджету,
проекти рішень з інших питань, що
вносяться на розгляд відповідної ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України Органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу
України, право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Земельна ділянка на якій
розташований літній торговий
майданчик позивачки, на встановлення
якого в 2013 році позивачка не отримала
дозволу, належить територіальній
громаді м. Івано-Франківська, а отже,
виконавчий комітет вправі
розпоряджатись вказаною земельною
ділянкою на власний розсуд.

Отже, приймаючи оскаржуване
рішення, виконавчий комітет
Івано-Франківської міської рада, як
орган місцевого самоврядування, який
здійснює представництво інтересів
територіальної громади міста
Івано-Франківська, діяв відповідно до
вимог чинного законодавства та в межах
наданих йому повноважень, у спосіб
визначений Конституцією та
законодавством України.

Також не підлягає до задоволення
вимога позивачки про визнання
протиправними дії виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради щодо відмови позивачці у наданні
дозволу на облаштування літнього
майданчика по АДРЕСА_1, оскільки, як вже
було зазначено раніше, це колегіальний
орган і він діяв в межах своїх
повноважень і вправі вирішувати такі
питання більшістю голосів.

Відповідно до ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що заявлені позовні вимоги позивачкою
не обґрунтовані, її права не порушено, а
тому вимоги адміністративного позову
не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, відповідно до,
ст. ст. 19, 140, 143 Конституції України, п.2
ст. 4 Європейської Хартії місцевого
самоврядування від 15.10.1985 року, яка
ратифікована Україною 15.07.1997 року, ст. 125
Земельного кодексу України, ст. ст. 2 ч.1,
16 ч.1, 52, Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст. ст. 2, 6-12
КАС України, керуючись ст. ст. 158-163, 167
КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного
позову суб`єкта господарської
діяльності ОСОБА_1 до Виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради про визнання дій протиправними,
скасування п. 1.5 рішення № 99 від 20.02.2013
року - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, але якщо
апеляційна скарга не була подана в
строк, постанова набирає законної сили
після закінчення цього строку.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається через
Івано-Франківський міський суд
протягом 10 днів з дня її проголошення, а
у разі прийняття постанови в
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови виготовлено 27
січня 2014 року.

Суддя
Бабій О.М.