Справа № 826/18959/13-а
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Шрамко Ю.Т., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ра Грін Віл" до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправним та
скасування податкового
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ра Грін Віл", (далі -
позивач), звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів України у місті Києві, (далі
- відповідач), з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог, про визнання
протиправним скасування податкового
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідач помилково дійшов висновку
про порушення позивачем вимог
податкового законодавства, оскільки
останнім не було допущено за
результатами фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ "Вергус" за період,
що перевірявся, порушень вимог
законодавства при здійсненні
господарської діяльності. Позивач
звертав увагу суду на те, що відповідач
неправомірно самостійно (без рішення
суду) визнав недійсними договори між
позивачем та зазначеним контрагентом,
в силу чого, оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є протиправним та
підлягає скасуванню.
Відповідач позовні вимоги не визнав,
просив у задоволенні позову відмовити
повністю, оскільки висновки акту
перевірки та оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є законними та
обґрунтованими, прийнятими на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, визначений законодавством
В судове засідання 17.01.2014 р. не прибули
належним чином повідомлені про дату,
час та місце розгляду справи
представник позивача, який подав
клопотання про розгляд справи без його
участі, та представник відповідача.
Представником позивача подано
клопотання про розгляд справи без
участі представника позивача.
Необхідність у заслуховуванні свідка
чи експерта у справі відсутня, так
само, як і відсутні перешкоди для
розгляду справи у судовому засіданні.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час та
місце розгляду справи, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Приймаючи до уваги викладене, розгляд
справи здійснюється у письмовому
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
Відповідачем була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка позивача з питань
правильності обчислення податкових
зобов'язань та податкового кредиту із
з 01.09.2012 р. по 30.09.2012 р., за результатами
якої, відповідачем було складено Акт
про результати невиїзної позапланової
документальної перевірки ТОВ "Ра Грін
правильності обчислення податкових
зобов'язань та податкового кредиту із
з 01.09.2012 р. по 30.09.2012 р. від 08.11.2013 р.
№627/26-55-22-07/35759988 (надалі - Акт перевірки
№627/26-55-22-07/35759988).
Згідно висновків, викладених в Акті
перевірки №470/22.3./24924849, позивачем
порушено вимоги ст.185, п.198.3, п.198.6 ст.198,
п.201.4, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу
України, в результаті чого, занижено
суму податку на додану вартість за
На підставі вказаного Акту перевірки
№627/26-55-22-07/35759988 відповідачем було
р., яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
(фінансовими) санкціями.
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ра Грін Віл"
зареєстровано Печерською районною у м.
Києві державною адміністрацією 19.02.2008
р., взято на податковий облік 21.02.2008 р.,
станом на час розгляду справи
перебуває на обліку в ДПІ у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві,
зареєстровано як платник податку на
додану вартість 19.06.2008 р.
Судом встановлено, що між ТОВ "Ра Грін
Віл", як замовником, та ТОВ "Вергус", як
виконавцем, був укладений Договір №01/09
від 01.09.2012 р. (надалі - Договір №01/09),
відповідно до умов якого виконавець
зобов'язувався виконати роботи
(виготовлення матеріалів для
зовнішньої реклами; нанесення
матеріалів на транспортні засоби,
надані замовником; фотозвіти
транспортних засобів з рекламою
замовника; ремонтні роботи
транспортних засобів з рекламою
замовника в ході експонування реклами;
розробка та погодження оригінал
макетів замовника у відповідних
адміністративних інстанціях; друк,
доставка друкованої продукції по
містах України; виготовлення ПОС
матеріалів), а замовник зобов'язувався
оплатити надані роботи в порядку та на
умовах, визначених даним договором.
Відповідно до додатків до Договору
№01/09 ТОВ "Вергус" зобов'язувався
виконати на користь позивача роботи на
грн. (№1 від 03.09.2012 р. (прокат реклами ТМ
«ТУК» на 16 мікроавтобусах) - на суму
03.09.2012 р. (друк, розміщення листівок
т.ч. ПДВ 9416,67 грн.; №3 від 04.09.2012 р.
в т.ч. ПДВ 9940,00 грн.; №4 від 10.09.2012 р.
(демонтаж реклами ТМ «ТУК» з 16
т.ч. ПДВ 9920,00 грн.; №5 від 10.09.2012 р.
(виготовлення комплектів рекламних
зображень для нанесення реклами ТМ
т.ч. ПДВ 9860,00 грн.; №6 від 10.09.2012 р.
(демонтаж реклами «колекция лето 2012») -
від 11.09.2012 р. (моніторинг та надання
фотозвітів стану реклами на 18
грн., в т.ч. ПДВ 9880,00 грн.; №8 від 19.09.2012 р.
(виготовлення та монтаж зовнішньої
реклами магазинів ЦентрОбувь) - на суму
На виконання умов Договору №01/09 ТОВ
"Вергус" виконало на користь позивача
відповідні роботи на загальну суму
підтверджується, належним чином
оформленими актами передачі
фотозвітів (т.1 а.с. 35, 37, 40, 43, 46, 49) та
актами здачі-прийняття робіт (надання
послуг) (№338 від 03.09.2012 р. (друк та
еспонування листівок «Ренесанс Банка»)
№339 від 12.09.2012 р. (експонування
рекламних зображень ТМ «ТУК» на
т.ч. ПДВ 9980,00 грн.; №340 від 14.09.2012 р.
в т.ч. ПДВ 9940,00 грн.; №342 від 17.09.2012 р.
(демонтаж реклами ТМ «ТУК» з
т.ч. ПДВ 9920,00 грн.; №343 від 18.09.2012 р.
(виготовлення комплектів рекламних
зображень «Пропоную роботу) - на суму
10.09.2012 р. (демонтаж реклами М&S) - на суму
21.09.2012 р. (моніторинг та надання
фотозвітів реклами «Марфін банк») - на
від 25.09.2012 р. (оформлення магазина
Факт виконання ТОВ "Вергус" робіт на
користь позивача згідно Договору №01/09
також підтверджується, наявними в
матеріалах справи фотоматеріалами.
Судом встановлено, що ТОВ "Вергус" було
оформлено на користь позивача
податкові накладні на загальну суму
грн., в т.ч. ПДВ 9980,00 грн.; №204 від 14.09.2012 р.
грн., в т.ч. ПДВ 9860,00 грн.; №208 від 19.09.2012 р.
ПДВ 9880,00 грн.; №210 від 25.09.2012 р. - на суму
оформлені у відповідності до вимог
ст.201 Податкового кодексу України та
містять всі реквізити, передбачені
зазначеною нормою закону для первинних
Факт оплати позивачем робіт, виконаних
ТОВ "Вергус" згідно Договору №01/09
підтверджується, дослідженими судом,
належним чином засвідченими
банківськими виписками.
Судом також встановлено, що на час
існування спірних правовідносин,
контрагент позивача, - ТОВ "Вергус" було
належним чином зареєстроване як
юридична особа та як платник податку на
додану вартість, відтак мало належний
обсяг правосуб'єктності для здійснення
господарських операцій.
Згідно з дослідженою судом, наданою
позивачем податковою декларацією з ПДВ
з додатками, зокрема, в розрізі
контрагентів за вересень 2012 р., всі
господарсько-фінансові операції
позивача з ТОВ "Вергус" та третіми
особами знайшли відображення в
податковому обліку в повному обсязі.
Зауважень по наданій декларації,
порядку її оформлення представник
відповідача не заявив.
Суд констатує, що згідно вимог чинного
законодавства України, обов'язок
контролювати звітність контрагентів
на суб'єктів підприємницької
діяльності не покладено, також, суб'єкт
підприємницької діяльності не має
права контролювати звітність або
своєчасність сплати податків іншими
особами. Якщо віднесення сум до складу
податкового кредиту відбувається на
підставі належним чином оформлених
розрахункових, платіжних та інших
документів, обов'язковість ведення
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку, дії платника
податку є правомірними.
Суд критично відноситься до посилання
відповідача на Акт ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві від 21.06.2013р. 169/2240/38260803 про
неможливість проведення зустрічної
звірки Товариства обмеженою
відповідальністю "ВЕРГУС" (код за
господарських відносин із платниками
податків за період липень 2012
року-травень 2013 року, як на доказ
недійсності зазначеного вище
правочину, оскільки відповідно до ч.4
ст.70 Кодексу адміністративного
судочинства України обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору. Також, суд звертає увагу,
що відповідач не звертався до суду з
позовом про визнання Договору №01/09
недійсним і станом на час розгляду
справи суду не надані будь-які докази
про притягнення до відповідальності
посадових осіб ТОВ "Вергус" чи позивача.
Відповідно до ст. 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.
Законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
зобов'язаннями іншої юридичної особи, в
тому числі за податковими
Вирішуючи питання реальності
виконання договору з метою
використання отриманого за вказаним
договором у власній господарській
діяльності, суд звертає увагу на
Відповідно до визначення ч. 1 ст. 3
Господарського кодексу України, під
господарською діяльністю у цьому
Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
Статтею 204 Цивільного кодексу України
встановлено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.
Згідно з ч.1 ст.207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.
Суд не приймає до уваги доводи
представника відповідача про
нікчемність Договору №01/09, укладеного
між позивачем та ТОВ "Вергус", оскільки
ці доводи ґрунтуються на припущеннях,
не підтверджуються належними доказами
та спростовуються доказами, наданими
представником позивача.
Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203
Цивільного кодексу України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.
Частина друга ст. 215 Цивільного кодексу
України передбачає, що недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
За правилами ч. 1 ст. 216 Цивільного
кодексу України недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу
України, правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.
Частиною третьою цієї статті
Цивільного кодексу України визначено,
що у разі недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише
у однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
Для застосування санкцій, передбачених
ст. 228 Цивільного кодексу України,
необхідними є наявність умислу на
укладення угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, наприклад, вчинення
удаваного правочину з метою приховання
ухилення від сплати податків чи з метою
неправомірного одержання з державного
бюджету коштів шляхом відшкодування
податку на додану вартість у разі його
несплати контрагентом до бюджету.
Доказами в адміністративному
судочинстві, за визначенням частини
першої ст. 69 Кодексу адміністративного
судочинства України, є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення осіб, які беруть участь у
справі, та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи. Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, третіх осіб
та їхніх представників, показань
свідків, письмових і речових доказів,
висновків експертів.
У відповідності до частини першої та
четвертої ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
Відповідачем не наведено, а судом не
встановлено, підстав, що дозволяли б
дійти висновку про нікчемність чи
недійсність вище вказаного правочину,
укладеного між позивачем та ТОВ
"Вергус", а також не надано доказів, які
б свідчили, що правочини в межах
спірних правовідносин, є такими, що
порушують публічний порядок чи
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
Суд також звертає увагу, що, в силу
положень ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу
України, питання недійсності правочину
у разі недодержання вимоги щодо його
відповідності інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам
вирішується виключно судом.
Відповідно до п. 201.8., 201,9 та п.201.10. ст.201
Податкового кодексу України, право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Не дає права на віднесення сум податку
до податкового кредиту податкова
накладна, складена платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду. Податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п.184.1 ст.184 ПК України,
реєстрація платника податку на додану
вартість діє до дати анулювання
реєстрації платника податку.

Зі змісту наведених положень
Податкового кодексу України випливає,
що у податковому обліку податкова
накладна є тим документом, який
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань і визначається
як розрахунковий документ, що
підтверджує вчинення певної
господарської операції, за якою
виникають податкові зобов'язання,
породжує у платника податку обов'язки
та права щодо нарахування та сплати
податку на додану вартість, характер
яких залежить від статусу платника
(продавець чи покупець), в тому числі
підтверджує право покупця на
нарахування податкового кредиту.
Податкова накладна має силу
податкового і одночасно
розрахункового документа за умови її
складання особою, зареєстрованою як
платник податку у порядку,
передбаченому статтею 201 Податкового
кодексу України.

Відповідно до п.198.1 та п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає, зокрема, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України встановлено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З Довідки з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
судом встановлено, що позивач, зокрема,
здійснює такі види діяльності:
рекламна діяльність; інша поліграфічна
діяльність; наданні інших комерційних
послуг.

Приймаючи до уваги викладене, суд
приходить до висновку, що Договір №01/09
був укладений позивачем з метою
використання отриманих за ним робіт у
власній господарській діяльності.

З огляду на те, що судом було
встановлено наявність усіх
обов'язкових підстав для формування
позивачем податкового кредиту за
результатами господарських відносин
із вказаним контрагентом за спірний
період, суд дійшов висновку про
відсутність у відповідача підстав для
донарахування позивачу суми податку на
додану вартість та застосування
штрафних (фінансових) санкцій
оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням.

Із зазначеного вище вбачається, що
відповідач помилково вважав, що
первинні документи були складені ТОВ
"Вергус" з порушенням вимог Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність" та Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. №88, не несуть доказовості
відносно змісту здійсненної операції,
та не є документами, які можуть бути
підставою для відображення в облікових
регістрах бухгалтерського та
податкового обліку.

Приймаючи до уваги викладене, суд
приходить до висновку, що позивачем не
було допущено порушень вимог
податкового законодавства, що
спричинило заниження податку на додану
вартість на суму 78597,00 грн.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч.2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Відповідачем не було доведено
правомірність та обґрунтованість
прийнятого податкового
повідомлення-рішення №7 від 21.11.2013
р.

Позивачем надано суду достатні докази
в обґрунтування позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Приймаючи до уваги викладене в
сукупності, керуючись вимогами ст. ст.
69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ра Грін Віл"
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві №
7 від 21.11.2013 р.

3. Присудити з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ра Грін
Віл" (ідентифікаційний номер 35759988)
понесені судові витрати в розмірі 265,31
грн. (двісті шістдесят п'ять гривень
тридцять одна коп.).

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Ю.Т. Шрамко