Справа № 2а-7523/11/1916
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2014 року
Справа №
65138/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Чортківському районі
Тернопільської області на постанову
Чортківського районного суду
Тернопільської області від 01 квітня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області про перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

23.03.2011 року позивач ОСОБА_1 звернулася
до суду з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області (далі - УПФУ), в якому просить
визнати протиправними дії відповідача
стосовно відмови у здійсненні
перерахунку основної та додаткової
пенсії; зобов'язати відповідача
провести перерахунок основної та
додаткової пенсії з 07.03.2011 року по даний
час та надальше нараховувати та
виплачувати згідно із статтями,
враховуючи, що розмір основної пенсії
не може бути меншим 8 мінімальних
пенсій за віком та щомісячну додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в
розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком
як інваліду ІІ групи захворювання;
стягнути з відповідача не нараховані
та невиплачені кошти згідно ст. 87
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Постановою Чортківського районного
суду Тернопільської області від 01
квітня 2011 року позов задоволено.
Зобов'язано УПФУ здійснити перерахунок
і виплачувати ОСОБА_1 як інвалідові ІІ
групи захворювання, пов'язаного з
наслідками Чорнобильської катастрофи,
основну пенсію в розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 75 %
мінімальних пенсій за віком, починаючи
з 07.03.2011 року до виникнення обставин, з
якими закон пов'язує виникнення, зміну
або припинення спірних правовідносин з
урахуванням виплачених сум.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, УПФУ подало апеляційну скаргу в
якій просить постанову суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити повністю. В обґрунтування
апеляційної скарги апелянт
посилається на порушення норм
матеріального і процесуального права
при винесенні судом постанови.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, а тому, колегія суддів, у
відповідності до ч.1 п.3 ст.197 КАС
України, вважає за можливе розглядати
справу у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є особою, що постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Його віднесено до категорії 1, що
підтверджується копією посвідчення
серії НОМЕР_1 від 05.07.2006 року та вкладки
до посвідчення НОМЕР_2 с від 05.07.2006 року.
З копії довідки МСЕК № 326741 вбачається,
що позивачу встановлено II групу
інвалідності на захворювання, що
пов'язано з наслідками Чорнобильської
катастрофи. Позивач перебуває на
обліку відповідача.

Право позивача на одержання пенсії для
інвалідів з вказаний період, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, відповідачем не
оспорюється та доказуванню не підлягає
у відповідності до ст.72 ч.3 КАС України.

Колегія суддів зазначає, що пенсія
позивача у відповідності до ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в редакції Закону на момент виникнення
спірних правовідносин, як інваліда II
групи не може бути нижчою від 8 (восьми)
мінімальних пенсій за віком, цією ж
нормою передбачено, що розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначається
на момент виплати пенсії згідно із
Законом про Державний бюджет України
та не може коригуватися іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 50 даного Закону
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, інвалідам ІІ групи,
віднесеним до першої категорії,
виплачується у розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком. Порядок обчислення
пенсії по інвалідності, що настала
внаслідок каліцтва чи захворювання
пов'язаного з Чорнобильською
катастрофою, визначається Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачу застосуванню підлягають не
постанова Кабінету Міністрів України
«Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету» від 03.01.2002 року №1,
постанови Кабінету Міністрів України
№530 від 28.05.2005 року, постанова Кабінету
Міністрів України «Про підвищення
рівня пенсійного забезпечення
громадян» №654 від 16.07.2008 року, постанова
Кабінету Міністрів України №894 від
13.07.2004 року, постанова Кабінету
Міністрів України №1293 від 27.12.2005 року,
оскільки останні істотно звужують
обсяг встановлених законом прав
позивача згідно ст. 50 та ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) для обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого ч. 1 цієї статті,
мінімального розміру пенсії за віком.

Обчислення пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України, однак надання законодавцем
такого права Кабінету Міністрів
України не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав позивача, встановлених цим же
Законом. Тобто, Кабінет Міністрів
України повинен був встановити
зазначений порядок, не порушуючи
положень цього Закону, в тому числі й
інших законів, якими встановлено
розміри мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсії та
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу їх
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

Згідно з законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене суд дійшов
висновку, що положення ч.3 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», з якої
випливає, що мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом. Разом
з тим, наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст.ст. 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч.3 ст. 67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у
разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до статті 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачу слід визначати
пенсію, виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії позивачу
повинен проводитись, виходячи з нового
розміру мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції щодо наявності законних
підстав для визнання неправомірними
дій УПФУ щодо відмови в перерахунку
позивачу пенсії по інвалідності згідно
з ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком.

Вищенаведене також підтверджується
тим, що положення Закону України «Про
Державний бюджет на 2008 рік», яким були
внесені зміни до ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
були визнані неконституційними з 22.05.2008
року тобто з дня ухвалення рішення
Конституційного Суду України № 10 - рп
від 22.05.2008 року.

Відтак, колегія суддів приходить до
переконання, що доводи апеляційної
скарги висновків суду першої інстанції
не спростовують, постанова суду першої
інстанції ґрунтується на правильно
встановлених обставинах справи та з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, суд першої
інстанції в повному обсязі захистив
права та законні інтереси позивача як
постраждалого від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, інваліда ІІ групи,
а тому апеляційну скаргу слід залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст.160, ст.ст. 195, 197, п.1 ч. 1 ст. 198,
200, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У
Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області і залишити без задоволення, а
постанову Чортківського районного
суду Тернопільської області від 01
квітня 2011 року у справі № 2а-7523/11 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В.М. Каралюс

судді
В.С. Затолочний

З.М. Матковська