Справа № 826/18223/13-а
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва, у складі: судді Добрянської Я.І.,
розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128
КАС України в порядку письмового
провадження адміністративну справу:
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Пропекс»
до відповідачаКиївської
міжрегіональної митниці Міндоходів
провизнання протиправним та
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів № 100260000/2013/230668/2
від 29.10.2013 р. та визнання протиправною
та скасування картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформлені випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач Товариство з обмеженою
відповідальністю «Пропекс» звернувся
в Окружний адміністративний суд м.
Києва з позовом до відповідача
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості товарів № 100260000/2013/230668/2 від
29.10.2013 р. та визнання протиправною та
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформлені
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 20.11.2013 р. суддею
Добрянською Я.І. було відкрито
провадження в адміністративній справі
судового розгляду на 10.12.2013 р.
В судовому засіданні 10.12.2013 р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав повністю та просив суд:
- визнати незаконним та скасувати
рішення відповідача Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
щодо коригування митної вартості
товару № 100260000/2013/230668/2 від 29.10.2013 року;

- визнати протиправною та скасувати
картку відмови Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів у
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 100260000/2013/16121
від 29.10.2013 року;

- судові витрати (судовий збір в розмірі
172 (сто сімдесят дві) гривні 05 копійок)
стягнути з відповідача.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що
відповідачем було неправомірно
відмовлено позивачу у прийнятті митної
декларації № 100260000/2013/141594 від 28.10.2013
року, в якій позивачем було застосовано
1 метод визначення митної вартості
товарів, які імпортуються в Україну (а
саме за ціною договору), згідно ст. 266
Митного Кодексу України, внаслідок
чого, відповідачем було протиправно
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів № 100260000/2013/230668/2
від 29.10.2013 року із застосуванням
шостого (резервного) методу, та
протиправно оформлено картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 100260000/2013/16121
від 29.10.2013 року.

На підтвердження наведеного,
представником позивача було зазначено,
що ТОВ «Пропекс» до митного органу були
надані всі, передбаченні чинним
законодавством документи, необхідні
для визначення митної вартості
ввезеного товару, а також додатково
витребовувані відповідачем документи
для підтвердження заявленої митної
вартості товару, а тому відповідач
дійшов невірного висновку про
заниження позивачем митної вартості
товару та прийняв протиправне рішення
про коригування митної вартості
товарів із застосуванням 6 (резервного)
методу, проте як застосуванню підлягав
саме перший метод визначення митної
вартості товару - за ціною контракту
(договору), тобто заявленої позивачем
вартості, або кожного наступного
методу, якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Відповідач в судове засідання 10.12.2013 р.
не прибув та не скерував свого
представника, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, докази чого наявні
в матеріалах справи.

Зважаючи на неприбуття всіх осіб, що
беруть участь у справі, в судове
засідання 10.12.2013 року, в даному випадку -
відповідача Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів, яка була
повідомлена належним чином про
слухання справи, суд, на підставі вимог
ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, ухвалив
розглядати дану адміністративну
справу № 826/18223/13-а в порядку письмового
провадження.

Про перехід до розгляду зазначеної
справи в порядку письмового
провадження, відповідача було належним
чином повідомлено листом від 10.12.2013 р.,
що був отриманий представником
відповідача за довіреністю особисто
наручно 20.12.2013 р., про що останній
розписався на звороті такого листа,
який наявний в матеріалах справи.

Так, за наслідками переходу судом до
розгляду справи № 826/18223/13-а в порядку
письмового провадження, відповідачем
Київською міжрегіональною митницею
Міндоходів до канцелярії суду 10.12.2013 р.
було подано письмове заперечення на
позовну заяву, в якому відповідач
просить суд у задоволенні позовних
вимог позивача відмовити повністю.

У наведеному письмовому запереченні на
позовну заяву відповідач зазначив про
правомірність прийняття Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів
оскаржуваного рішення про коригування
митної вартості товарів № 100260000/2013/230668/2
від 29.10.2013 року , а також картки відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 100260000/2013/16121
від 29.10.2013 року, з підстав не надання
позивачем у повному обсязі всіх
додаткових документів, що
витребовувалися митним органом на
підтвердження заявленої митної
вартості товару, та наявності у наданих
документах розбіжностей та
неточностей.

В свою чергу позивачем до канцелярії
суду 10.12.2013 р. також були надані
додаткові письмові пояснення по
справі, в яких позивач ще раз наголошує
на протиправності рішень відповідача
та обґрунтованості вибору ТОВ
«Пропекс» саме першого методу
визначення митної вартості товару - за
ціною контракту (договору), що повністю
підтверджується наявними у справі
доказами.

Станом на 27.01.2014 р. інших документів від
сторін по справі до канцелярії суду не
надходило.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, заслухавши
пояснення представника позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд м.
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, на виконання
зовнішньоекономічного договору
(контракту) від 07.08.2012 р. № 1/08/2012/UKR між
Фірмою «Caradon Polska Sp. z o.o.» (продавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Пропекс» (покупець),
продавець продавав, а покупець купував
товар на умовах поставки FCA - відповідно
до правил «Інкотермс 2000».

Так, 28.10.2013 року позивачем було подано
до митного оформлення відповідачу
митну декларацію № 100260000/2013/141594 та
товаросупровідні документи на товар,
який був заявлений в режимі імпорт - 40
товар: «радіатори сталеві, виробник Henrad
BV, корпорація ISG, торговельна марка Henrad,
країна виробництва Бельгія».

Митна вартість зазначених товарів була
заявлена позивачем за основним методом
визначення митної вартості - за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції).

Для підтвердження визначення митної
вартості товару за першим методом (за
ціною договору), позивачем митному
органу були надані відповідні
документи, а саме:

- контракт № 1/08/2012/UKR від 07.08.2012 року з
відповідними додатками до нього;

- експортну декларацію виробника
13РL351010Е0079520 від 25.10.2013 року;

- міжнародна автомобільну накладну СМR
131095 від 25.10.2013 року;

- інвойс виробника № 076/10/2013/DЕХ від
25.10.2013 р. з перекладом;

- сертифікат походження товару № 0148106;

- довідку про транспортні витрати б/н
від 10.09.2013 року;

- копію договору-доручення № 1379 на
обслуговування митних вантажів та
надання

послуг від 27.02.2013 року;

- копію довідки про відсутність за
межами України валютних цінностей та
майна від 08.07.2013 року;

- картку обліку особи, яка здійснює
операції з товарами;

- прайс-лист виробника, завірений
підписом відповідальної особи та
печаткою виробника;

- копії податкових накладних та
рахунків на реалізацію товарів, що
поставляються;

- копії договорів на постачання
імпортованої продукції кінцевому
споживачу;

- каталог виробника товару для
ідентифікації продукції;

- лист ТОВ «Пропекс» № 83 від 29.10.2013 року.

Однак, Київська міжрегіональна митниця
Міндоходів відмовила позивачу в
прийнятті митної декларації №
100260000/2013/141594 від 28.10.2013 року, зважаючи на
що було складено картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 100260000/2013/10121
від 29.10.2013 р., вказуючи на невірно
розраховану митну вартість та невірно
вибраний метод її розрахунку.

У зв'язку з наведеним, Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів
відносно позивача було прийнято
рішення про коригування митної
вартості товарів № 100260000/2013/230668/2 від
29.10.2013 р.

Позивач скористався своїм правом, що
передбачено п. 7 ст. 55 Митного кодексу
України, щодо випуску товару у вільний
обіг за умови сплати митних платежів
згідно з митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митих платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів визначеною
декларантом, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митними органами,
шляхом надання гарантій, та подав
нову декларацію № 100260000/2013/141611 від
29.10.2013 року, за якою товар було
розмитнено та випущено у вільний обіг
під гарантію.

Проте, вважаючи зазначене рішення
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості товарів № 100260000/2013/230668/2 від
29.10.2013 р. - протиправним, а також
вважаючи протиправною складену
відповідачем картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 100260000/2013/10121
від 29.10.2013 р., позивач оскаржив
зазначене рішення та карту відмови
відповідача у судовому порядку до
Окружного адміністративного суду м.
Києва.

Дослідивши наявні у справі докази,
проаналізувавши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, суд дійшов до висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог позивача з огляду на
наступне.

Згідно абз. 23 ст. 1 Митного кодексу
України, переміщення товарів через
митний кордон України у вантажних
відправленнях - переміщення товарів
через митний кордон України при
здійсненні експортно-імпортних
операцій, а також інших операцій,
пов'язаних із ввезенням товарів на
митну територію України, вивезенням
товарів за межі митної території
України або переміщенням їх митною
територією України транзитом. При
переміщенні товарів через митний
кордон України у вантажних
відправленнях оформляється вантажна
митна декларація.

Відповідно до ст. 259 Митного кодексу
України, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є їх ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, обчислена відповідно до
положень цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 261 Митного кодексу
України, відомості про митну вартість
товарів, які переміщуються через
митний кордон України,
використовуються для нарахування
податків і зборів (обов'язкових
платежів), ведення митної статистики, а
також у відповідних випадках для
розрахунків у разі застосування
штрафів, інших санкцій та стягнень,
встановлених законами України.

Відповідно до ст. 262 Митного кодексу
України, митна вартість товарів і метод
її визначення заявляються
(декларуються) митному органу
декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Відповідно до вимог статті 265 Митного
кодексу України, митний орган, що
здійснює контроль за правильністю
митної оцінки товарів з урахуванням
положень цього Кодексу, має право
приймати рішення про правильність
заявленої декларантом митної вартості
товарів.

Статтею 266 Митного кодексу України
передбачено, що визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, здійснюється за такими
методами:

1) за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

3) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

4) на основі віднімання вартості;

5) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями статті 267 цього Кодексу,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 цього
Кодексу. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 цього Кодексу за основу може братися
або ціна, за якою оцінювані ідентичні
або подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
статті 271, або обчислена відповідно до
вимог статті 272 цього Кодексу вартість
товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 цього Кодексу.

Згідно ст. 273 Митного кодексу України, у
разі якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 267 - 272 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ).

Митна вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
щонайбільшою мірою ґрунтуватися на
раніше визначеній за методами 1 - 6
митній вартості, однак при визначенні
митної вартості відповідно до цієї
статті допускається гнучкість при
застосуванні цих методів.

Митна вартість імпортних товарів не
визначається згідно з положеннями цієї
статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження
на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для
митних цілей вищої з двох
альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку
країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж
обчислена вартість, визначена для
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів відповідно до положень статті
272 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з
країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

Згідно п. 7 Порядку декларування митної
вартості товарів, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 20.12.2006 р. № 1766,
для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товарів
декларант зобов'язаний подати:

- зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;

- рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу;

- банківські платіжні документи (якщо
рахунок сплачено), а також інші
платіжні та/або бухгалтерські
документи, що підтверджують вартість
товару та містять реквізити, необхідні
для ідентифікації ввезеного товару;

- рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом);

- пакувальні листи;

- копію ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, та
не було допустимими доказами по справі
заперечено відповідачем, Товариством з
обмеженою відповідальністю «Пропекс»
у відповідності до вимог чинного
законодавства, для підтвердження
заявленої митної вартості товарів було
подано до митного органу всі
обов'язкові та передбачені митним
законодавством документи, перелік яких
зазначений в гр. 44 митної декларації №
100260000/2013/141594 від 28.10.2013 року, а саме:

- контракт № 1/08/2012/UKR від 07.08.2012 року з
відповідними додатками до нього;

- експортну декларацію виробника
13РL351010Е0079520 від 25.10.2013 року;

- міжнародна автомобільну накладну СМR
131095 від 25.10.2013 року;

- інвойс виробника № 076/10/2013/DЕХ від
25.10.2013 р. з перекладом;

- сертифікат походження товару № 0148106;

- довідку про транспортні витрати б/н
від 10.09.2013 року;

- копію договору-доручення № 1379 на
обслуговування митних вантажів та
надання

послуг від 27.02.2013 року;

- копію довідки про відсутність за
межами України валютних цінностей та
майна від 08.07.2013 року;

- картку обліку особи, яка здійснює
операції з товарами;

- прайс-лист виробника, завірений
підписом відповідальної особи та
печаткою виробника;

- копії податкових накладних та
рахунків на реалізацію товарів, що
поставляються;

- копії договорів на постачання
імпортованої продукції кінцевому
споживачу;

- каталог виробника товару для
ідентифікації продукції;

- лист ТОВ «Пропекс» № 83 від 29.10.2013 року.

Однак, під час митного оформлення
товару та визначення митної вартості
товару приводом для висновку
відповідача про те, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються та
витребування від декларанта
додаткових документів і, як наслідок,
прийняття рішення про коригування
митної вартості стало те, що в поданих
декларантом документах містяться
розбіжності, та такі документи не
базуються на об'єктивних даних.

Проте, ні в судовому засіданні (в яке
відповідач не з'явився), ні за
наслідками поданих письмових
заперечень проти позову, Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів
не було пояснено суду, та відповідно не
було підтверджено допустимими у справі
доказами, які саме розбіжності
містилися в наданих позивачем для
митного оформлення товару документах,
та які саме дані, зазначені в таких
товаросупровідних документах є не
об'єктивними.

Не зважаючи на це, митним органом було
запропоновано позивачу (декларанту)
надати додаткові документи на
підтвердження обґрунтованості
заявленої митної вартості товарів
згідно митної декларації № 100260000/2013/141594
від 28.10.2013 року, а саме:

- договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

- інформацію біржових організацій про
вартість товару або сировини;

- рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

- виписку з бухгалтерської
документації;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

Декларанта (позивача) було ознайомлено
з необхідністю подання додаткових
документів, та проведено процедуру
консультації.

Так, що підтверджується наявними
матеріалами справи, та не було жодними
доказами по справі заперечено
відповідачем, за наслідками
зазначеного, позивачем (декларантом) на
вимогу митного органу щодо надання
додаткових документів на
підтвердження заявленої митної
вартості товару, було надано
відповідачу:

- прайс-лист виробника товару;

- каталог продукції від виробника
товару;

- виписку з бухгалтерської
документації;

- копію митної декларації країни
відправлення.

Щодо інших документів, витребуваних
митним органом, позивач повідомив
митницю про те, що договір (угода,
контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається, ТОВ
«Пропекс» не укладався; будь-які
рахунки про здійснення платежів третім
особам на користь продавця не
виставлялись; будь-які рахунки про
сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту), ТОВ
«Пропекс» також не виставлялись.

Проте, вважаючи надані позивачем
додаткові документи для підтвердження
заявленої митної вартості товару -
недостатніми (такими що містять
розбіжності та не базуються на
об'єктивних даних), відповідач прийняв
оскаржуване рішення про коригування
митної вартості товарів № 100260000/2013/230668/2
від 29.10.2013 р.

Однак, ні в судовому засіданні (в яке
відповідач не з'явився), ні в наданих
письмових запереченнях, митним органом
не було належним чином роз'яснено суду,
та відповідно не було підтверджено
допустимими у справі доказами, які саме
додаткові документи, що є виключно
необхідними на думку відповідача, не
були надані позивачем на підтвердження
заявленої митної вартості товару; які
саме розбіжності містилися в наданих
позивачем для митного оформлення
товару додаткових документах; та які
саме дані, зазначені в таких додатково
наданих документах, є не об'єктивними.

Таким чином, наявними у справі доказами
підтверджується, що в наведених вище
документах чітко зазначені умови
поставки та суми до сплати, а отже суду
не зрозуміло, на підставі чого
відповідач вважає, що документи, які
передбачають числові значення
складових митної вартості, на
підставах яких проводиться розрахунок
митної вартості, не містять всіх даних
відповідно до обраного методу
визначення митної вартості.

В той же час, посилання митного органу в
рішенні про коригування митної
вартості товару на те, що прайс-лист
видано для України, що суперечить самій
суті прайс-листа, як некомерційної
пропозиції, знеособленої
спрямованості та адресованої
необмеженої кількості потенційних
покупців, не може вважатися
обґрунтованою та єдиною підставою для
відмови в митному оформленні товару за
заявленою декларантом митною вартістю
товару та здійснення коригування такої
вартості, оскільки чинним
законодавством не встановлено
будь-яких вимог щодо обсягу інформації,
змісту та форми прайс-листів, які
оформлюються контрагентами у
довільній формі на власний розсуд.

Крім того, вказані зауваження митного
органу жодним чином не стосуються
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товару чи проведеного декларантом
розрахунку такої вартості. Більше того,
вони стосуються лише додаткових
документів, наданих позивачем на
вимогу митного органу. Однак додаткові
документи не визначають митну вартість
товару, проте як її визначають основні
документи.

В даному випадку, митний орган не надав
жодних доказів того, що основні
документи, надані позивачем під час
митного оформлення товару є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають обґрунтований
сумнів у достовірності наданої
інформації, та не можуть бути підставою
для визначення митної вартості товару
за першим методом.

Також, як вбачається з наявних
матеріалів справи, та не було
допустимими доказами спростовано
відповідачем, висновок про якісні та
вартісні характеристики товару,
підготовлений спеціалізованими
експертними організаціями, в даному
випадку позивачем у таких експертних
організацій не замовлявся та митному
органу відповідно не надавався,
оскільки, в даному випадку Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів
не ставилося під сумнів правильності
визначення позивачем коду за УКТЗЕД
заявленого до розмитнення товару, а
отже такий висновок жодним чином не міг
підтверджувати чи спростовувати
правомірність митної вартості товару,
визначеної позивачем у первинній
митній декларації № 100260000/2013/141594 від
28.10.2013 року, а міг виключно підтвердити
чи спростувати правильність
зазначеного позивачем коду товару за
УКТЗЕД, що заявлявся до розмитнення.

Отже, наведені обставини свідчать про
відсутність у митного органу
аргументованих доводів щодо заявлення
декларантом неповних та/або
недостовірних відомостей про митну
вартість товарів чи невірного
визначення ним такої вартості і,
відповідно, про протиправність за
умовами ч.ч. 6,7 ст. 54, ч. 1 ст. 55 МК України
прийнятих митницею картки відмови та
рішення про коригування митної
вартості товару.

Так, відносини з приводу митного
контролю та митного оформлення
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, що
переміщуються через митний кордон
України, справлянням митних платежів,
регулюються положеннями Митного
кодексу України від 13.03.2012 р. № 4495-VI,
який набув чинності з 01.06.2012 р., а також
положеннями Податкового кодексу
України та інших законів України з
питань оподаткування.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу
України, метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

В силу приписів статті 318 Митного
кодексу України, митний контроль
передбачає виконання митними органами
мінімуму митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу
України, митне оформлення
розпочинається з моменту подання
митному органу декларантом або
уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, зокрема: код товару
згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість
товарів; митна вартість товарів та
метод її визначення; суми митних
платежів; спосіб забезпечення сплати
митних платежів (у разі застосування
заходів гарантування їх сплати) (стаття
257 МК України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58
Митного кодексу України також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу
України, митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ним самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
МК України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України, визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за основним методом
(тобто за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції)) та другорядними: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 р. № 3018-VІ «Про
внесення змін до Закону України «Про
приєднання України до Протоколу про
внесення змін до Міжнародної конвенції
про спрощення та гармонізацію митних
процедур», якими запроваджено
стандартні правила: на підтвердження
декларації на товари митна служба
вимагає тільки ті документи, які є
необхідними для проведення контролю за
даною операцією та забезпечення
виконання усіх вимог щодо застосування
митного законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Крім того, це узгоджується з
проголошеними у статті 8 Митного
кодексу України принципами здійснення
державної митної справи на засадах
законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі;
заохочення доброчесності.

Митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

У разі якщо під час проведення митного
контролю митний орган не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу
України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 54 Митного кодексу України,
митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний,
зокрема, здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині другій статті 53 Митного
кодексу України.

Крім того, пунктами 3.16, 3.17 Загального
додатку до Міжнародної конвенції про
спрощення та гармонізацію митних
процедур встановлено стандартне
правило, що на підтвердження
декларації на товари митна служба
вимагає тільки ті документи, які є
необхідними для проведення контролю за
даною операцією та забезпечення
виконання усіх вимог щодо застосування
митного законодавства. У випадках, коли
окремі підтверджуючі документи не
можуть бути представлені разом з
декларацією на товари з причин, які
визнані митною службою обґрунтованими,
вона дозволяє подачу таких документів
протягом визначеного періоду часу.

Згідно з частиною третьою статті 54
Митного кодексу України, за
результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Однак, як підтверджується наявними
матеріалами справи, щодо встановлених
відповідачем під час митного контролю
правильності визначення митної
вартості розбіжностей у наданих
документах, вбачається те, що фактично
такі висновки відповідача не
підтверджуються наявними матеріалами
справи, а відповідно є безпідставними
та необґрунтованими.

Враховуючи зазначене та наявні у
справі докази, є підстави вважати, що
митний орган на підставі аналізу всіх
наявних документів (наданих
декларантом до митного оформлення
товару), а також усіх додатково наданих
на вимогу митного органу документів
(зокрема також експертного висновку
спеціалізованої організації), мав
можливість визначити митну вартість
товару саме за першим методом - за ціною
договору.

Так, під час розгляду документів
поданих до митного оформлення на
підтвердження правомірності
прийнятого рішення відповідачем
перевіряється інформація з Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Держмитслужби України (далі - ЄАІС
ДМСУ).

Проте, на думку суду, виключно дані ЄАІС
ДМСУ не можуть мати більше значення
(перевагу), ніж надані декларантом
відповідні, передбачені чинним
законодавством, документи на
підтвердження митної вартості
заявленого до розмитнення товару.

Таким чином, наявність виключно
розбіжності між рівнем заявленої
митної вартості товарів та рівнем
митної вартості товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, не може
бути єдиною та достатньою підстав для
однозначного висновку про заниження
митної вартості імпортованих товарів
та надання митному органу
недостовірних даних.

Зазначена позиція також узгоджується з
правовою позицією Вищого
адміністративного суду України у
справі № К 22969/10.

Так, згідно позиції Вищого
адміністративного суду України, той
факт, що в ЄАІС ДМСУ наявна інформація
про те, що оцінювані товари
розмитнювалися іншими особами за вищою
митною вартістю, за відсутності інших
визначених законом підстав, що
обумовлюють межі і способи здійснення
митними органами контролю митної
вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої митної
вартості товарів за основним методом
та її коригування митним органом за
другорядними методами, адже торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин може впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок
та ін.).

Враховуючи зазначене, а також наявні у
справі докази, суд не погоджується з
доводами відповідача про неможливість
застосування першого методу
визначення митної вартості з огляду на
«виявлені невідповідності» у поданих
позивачем документах, які, як
підтверджується наявними матеріалами
справи - не є такими.

Інших аргументів та доказів, які б
викликали обґрунтовані сумніви в
достовірності проведеного позивачем
розрахунку митної вартості товарів за
ціною договору, відповідачем наведено
та надано не було, а обставин, які б
впливали на рівень задекларованої
митної вартості товарів, судом не
встановлено.

Також, як підтверджується наявними
матеріалами справи, заявлена позивачем
митна вартість товару не є меншою, ніж
ціна виробника.

З даного приводу суд зазначає, що та
обставина, коли в автоматизованій
системі аналізу та управління ризиками
є інформація про те, що товар, який
задекларовано однією особою, іншими
особами розмитнювався за іншою
вартістю, за відсутності інших
визначених законом підстав, що
обумовлюють межі і способи здійснення
митним органом контролю митної
вартості, не утворює підстав для
відмови у визнанні заявленої
декларантом митної вартості за
основним методом та її визначенні за
резервним методом, адже торгові
відносини є різноманітними,
здійснюються на принципах автономії
волі та свободи договору, при цьому
безліч обставин можуть впливати на їх
ціну (характеристика товару, виробник,
торгова марка, умови і обсяги поставок,
наявність знижок тощо). Автоматизована
система аналізу та управління ризиками
з об'єктивних причин не може містити
усієї інформації, що стосується
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності, товарів і умов їх продажу,
тому такі дані не можуть мати більше
значення, ніж надані декларантом
первинні документи про товар.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь
у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів суду
правомірності прийнятого ним рішення
про коригування митної вартості
товарів № 100260000/2013/230668/2 від 29.10.2013 р. та
складеної картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення № 100260000/2013/10121 від 29.10.2013 р.

Натомість позивач надав суду
обґрунтовані пояснення та допустимі
докази на їх підтвердження, щодо
протиправності прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення про коригування
митної вартості товарів № 100260000/2013/230668/2
від 29.10.2013 р. та складення картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 100260000/2013/10121
від 29.10.2013 р.

Зважаючи на таке, суд дійшов до
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог позивача у
повному обсязі.

Згідно зі ст. 94 КАС України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України,
або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та
скасувати рішення Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів № 100260000/2013/230668/2 від 29.10.2013 р.

3. Визнати протиправною та
скасувати картку відмови Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 100260000/2013/10121
від 29.10.2013 р.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Пропекс»
судові витрати зі сплати судового
збору в розмірі 172,05 грн. за рахунок
бюджетних асигнувань Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів.

Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя:
Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання в повному
обсязі постанови - 27.01.2014 р.