Справа № 2а-39/12,3358/12
Суддя: Качмар В.Я.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 р.
Справа
№ 182655/12/9104 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Любомльському районі
Волинської області на постанову
Любомльського районного суду
Волинської області від 26 листопада 2012
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Любомльському районі Волинської
області про визнання відмови
неправомірною та зобов'язання до
вчинення дій,

В С Т А Н О
В И В :

01.11.2012 ОСОБА_1 звернулося до суду з
вищевказаним позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Любомльському районі Волинської
області (далі - УПФ) про визнання
відмови відповідача щодо виплати йому
грошової допомоги у розмірі десяти
пенсій станом на день призначення
неправомірною та зобов'язання
нарахувати таку, посилаючись на те, що у
нього достатньо спеціального
трудового стажу для призначення йому
пенсії за вислугою років та отримання
відповідної грошової допомоги, однак
УПФ безпідставно відмовилось
виплачувати таку у зв'язку із не
врахуванням до страхового стажу роботи
на виборній посаді.

Постановою Любомльського районного
суду Волинської області від 26
листопада 2012 року в справі №0310/3358/2012
заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням,
його оскаржило УПФ, яке покликаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову якою
відмовити у задоволенні позову. В
обґрунтування поданої апеляційної
скарги вказує на те, що посада голови
виконкому сільської ради не зазначена
в «Переліку закладів та установ освіти,
охорони здоров'я та соціального
захисту і посадах, робота на яких дає
право на призначення пенсії за вислугу
років», затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 04.11.1993
№909 (далі - Перелік №909), а отже
зарахувати цей період роботи до
страхового стажу, що дає право на
отримання грошової допомоги немає
підстав.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому апеляційний суд, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.
Перевіривши матеріали справи,
апеляційну скаргу, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що час
роботи позивача на виборній посаді
зараховується в трудовий стаж по тій
спеціальності, по якій такий працював
до обрання на таку виборну посаду, а
отже у нього наявний достатній стаж
роботи для отримання належної йому
грошової допомоги.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи та є вірними з таких міркувань.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 19.07.2012 позивачу у
зв'язку із досягненням пенсійного віку
було призначено пенсію при загальному
стажі роботи 42 роки 06 місяців 20 днів.

19.10.2012 УПФ листом №40/В-01 (а.с.8) відмовило
ОСОБА_1 у призначенні і виплаті йому
грошової допомоги відповідно до п.7-1
розділу ХV «Прикінцевих положень»
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон №1058-ІV) за
якою той звернувся, оскільки вважало,
що позивачу не вистачає спеціального
стажу роботи, адже період праці на
виборній посаді з 24.06.1977 по 29.09.1983 не
може входити до стажу роботи, який дає
право на отримання грошової допомоги,
оскільки не передбачений «Порядком
обчислення страхового стажу, що дає
право на призначення грошової
допомоги, та її виплати», затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 23.11.2011 №1191.

Не погодившись із такою відмовою УПФ
позивач звернувся до суду із цим
адміністративним позовом.

Апеляційний суд зазначає, що стаж
роботи на посадах і в організаціях
визначених Переліком №909 в 31 рік 05
місяців 27 днів відповідачем не
заперечується.

Спірним вважається період роботи
позивача на виборній посаді голови
виконавчого комітету Машівської
сільської ради депутатів трудящих, на
якій він працював з 24.06.1977 по 29.09.1983.

Так, відповідно до ч.5 ст.12 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» на сільських, селищних,
міських голів поширюються
повноваження та гарантії депутатів
рад, передбачені законом про статус
депутатів рад, якщо інше не встановлено
законом.

За правилами ч.4 ст.33 Закону України
«Про статус депутатів місцевих рад»
(далі - Закон №93-IV) час роботи депутата у
місцевій раді на постійній основі
зараховується до загального і
безперервного стажу роботи (служби)
депутата, а також стажу роботи (служби)
за тією спеціальністю, за якою він
працював до обрання на виборну посаду.

Вказані законодавчі положення
покликані забезпечити охорону
трудових прав осіб, які займають
виборні посади.

Тому, оскільки позивач до обрання на
виборну посаду працював на посаді
вчителя у школі, яка передбачена,
зокрема Переліком №909, то період його
роботи з 24.06.1977 по 29.09.1983 підлягає
зарахуванню до педагогічного стажу
роботи.

Відповідно до п.7-1 розділу ХV
«Прикінцевих положень» Закону №1058-ІV
особам, які на день досягнення
пенсійного віку, передбаченого ст.26
цього Закону, працювали в закладах та
установах державної або комунальної
форми власності на посадах, робота на
яких дає право на призначення пенсії за
вислугу років відповідно пунктів
«е»-«ж» ст.55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», і мають
страховий стаж (для чоловіків - 35 років,
для жінок - 30 років) на таких посадах, а
також якщо вони до цього не отримували
будь-яку пенсію, при призначенні пенсії
за віком виплачується грошова
допомога, яка не підлягає
оподаткуванню, у розмірі їх десяти
місячних пенсій станом на день її
призначення. Виплата зазначеної
грошової допомоги здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

Відтак, оскільки страховий стаж ОСОБА_1
на посадах, робота на яких дає право на
призначення пенсії за вислугу років
становить більше 35 років, то
відповідачем безпідставно було
відмовлено у виплаті належної йому в
силу п.7-1 розділу ХV «Прикінцевих
положень» Закону №1058-ІV грошової
допомоги, яка не підлягає
оподаткуванню, у розмірі його десяти
місячних пенсій станом на день її
призначення.

Апеляційний суд критично оцінює доводи
апелянта про відсутність права у
позивача на отримання грошової
допомоги у зв'язку із відсутністю його
виборної посади на якій він перебував у
Переліку №909, оскільки відповідно до ч.2
ст.19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції зробив вірний висновок, що
при визначенні питання про наявність
потрібного страхового стажу та права
на грошову допомогу позивача
застосуванню підлягають положення
Закону №93-IV та Закону №1058-ІV, а не
вказані постанови Кабінету Міністрів
України, які істотно звужують обсяг та
повністю не охоплюють встановлених
законом прав.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1
щодо визнання відмови відповідача щодо
виплати йому грошової допомоги у
розмірі десяти пенсій станом на день
призначення неправомірною та
зобов'язання нарахувати та виплатити
таку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що суд
першої інстанції при вирішенні даного
публічно-правового спору правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку. Доводи
апелянта висновків суду не
спростовують та не дають правових
підстав для скасування оскаржуваного
судового рішення.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Любомльському районі Волинської
області залишити без задоволення, а
постанову Любомльського районного
суду Волинської області від 26
листопада 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.Я. Качмар

Суддя
О.М. Гінда

Суддя
В.В. Ніколін