Справа № 2а-16255/10/2070   
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року м. Київ
К/9991/62814/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23.03.2011

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 31.08.2011

у справі № 2а-16255/10/2070

за позовомЗакритого акціонерного
товариства «Струм» доСпеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харковіпроскасування податкових
повідомлень-рішеньВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство «Струм»
(далі по тексту - позивач, ЗАТ «Струм»)
звернулось до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові (далі
по тексту - відповідач, СДПІ по роботі з
ВПП у м. Харкові) про скасування
податкових повідомлень-рішень від
18.11.2010 № /0 та № /0.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 23.03.2011, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 31.08.2011, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій про задоволення
позову і прийняти нове рішення, яким в
позові відмовити, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 09.11.2010 СДПІ по роботі з ВПП у
м. Харкові проведено документальну
невиїзну перевірку позивача з питань
своєчасності сплати до бюджету податку
на додану вартість згідно декларацій
за листопад 2009 року, червень 2010 року, за
результатами якої складено акт №
4109/47-0/23003811 від 09.11.2010.

На підставі акту перевірки
відповідачем 18.11.2010 прийняті податкові
повідомлення-рішення: № /0, яким
позивачу за затримку граничного строку
сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання підприємству нараховано
штраф у розмірі 493008,40 грн. та № /0,
яким - за затримку граничного строку
сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання підприємству нараховано
штраф у розмірі 26732,80 грн.

Відповідно до пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетом та державними цільовими
фондами» платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом десяти
календарних днів, наступних за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4
цього Закону для подання податкової
декларації.

В силу пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетом та
державними цільовими фондами», у разі
коли платник податків не сплачує
узгоджену суму податкового
зобов'язання протягом граничних
строків, визначених цим Законом, такий
платник податку зобов'язаний сплатити
штраф при затримці, що є більшою 90
календарних днів, наступних за
останнім днем граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання, у розмірі п'ятдесяти
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Відповідно приписів пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетом та державними цільовими
фондами» платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суми податків.
Джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або погашення
податкового боргу платника податків,
згідно пп. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетом та
державними цільовими фондами»
визнаються будь-які власні кошти,
операції з якими платник здійснює
самостійно без їх узгодження з
податковим органом відповідно до пп.
8.6.2 п. 8.6 ст. 8 Закону.

Як зазначено в ст. 4 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні», для проведення переказу
можуть використовуватися кошти як у
готівковій, так і в безготівковій
формі. Види безготівкових розрахунків
визначаються законами та прийнятими на
їх основі нормативно-правовими актами
Національного банку України.

Згідно пп. 7.1.1 п. 7.7 п. 7 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетом та
державними цільовими фондами»
джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або погашення
податкового боргу платника податків є
будь-які власні кошти, у тому числі
отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна і немайнових цінностей,
випуску цінних паперів, у тому числі
корпоративних прав, отримані у позику
(кредит), а також з інших джерел з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею.

Пунктом 6 ст. 7 Закону України «Про
Національний банк України» № 679-XIV від
20.05.1999, Національний банк України
визначає систему, порядок і форми
платежів. Виконуючи власні
повноваження, Національний Банк
України постановою Правління від 21.01.2004
№ 22 затвердив «Інструкцію про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті», зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за
№ 377/89/76.

Згідно п. 3.8 цієї Інструкції, реквізит
«Призначення платежу» платіжного
доручення заповнюється платником так,
щоб надавати повну інформацію про
платіж та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність вимогам, викладеним у
цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Отже, право визначати призначення
платежу відповідно до чинного
законодавства належить виключно
платнику податків.

Відповідно до п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетом та
державними цільовими фондами»,
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Статтею 7 цього ж Закону передбачено
джерела погашення податкових
зобов'язань або погашення податкового
боргу платника податків. Податковий
борг платник податків може погашати
добровільно та самостійно, або за
рішенням органу стягнення. При
добровільному та самостійному
погашенні податкового боргу платник
податків вказує у платіжному документі
період, за який сплачує борг.

Слід зазначити, що законодавством
України врегульовано питання
оподаткування і встановлено порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), нарахування і сплати пені та
штрафних санкцій, що застосовуються до
платників податків, визначено
вичерпний перелік заходів, які
вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
відсутні зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків. Тому, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, податковий
орган не наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

Відповідно до п. 3 ст. 9 Закону України
«Про систему оподаткування» № 1251-ХІІ
від 25.06.1991, який діяв на час виникнення
спірних правовідносин, обов'язок
юридичної особи щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів)
припиняється із сплатою податку, збору
(обов'язкового платежу) або його
скасуванням або списанням податкової
заборгованості відповідно до Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом». Тому, при
сплаті податкових зобов'язань за
конкретний період обов'язок
підприємства щодо сплати податку
припиняється зі сплатою цих податків
за конкретний період.

Згідно з п. 2 ст. 12 вказаного Закону,
фінансові установи виконують
доручення платників податків і зборів
(обов'язкових платежів) на
перерахування податків і зборів
(обов'язкових платежів) до бюджетів в
установлений законом термін.

За таких обставин, самостійне
зарахування податковим органом
сплачених платником податку сум в
рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

При цьому, чинним законодавством
України не передбачено застосування
спеціальних заходів відповідальності
за порушення платником податків вимог
щодо першочергового погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У вказаних випадках до платника
податків вживаються передбачені
Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетом та державними цільовими
фондами» заходи примусового стягнення
податкового боргу, а також
застосовуються штрафні санкції за
порушення граничних строків сплати
податкових зобов'язань.

З наданих позивачем платіжних доручень
вбачається своєчасність та повнота
сплати ЗАТ «Струм» податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, визначених деклараціями за
листопад 2009 року, червень 2010 року,
податковим повідомленням-рішенням
форми «Р» № від 12.03.2010 відповідно
до чітко визначеного позивачем
призначення платежу в платіжних
документах.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та дано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Харкові відхилити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 23.03.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 31.08.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І.
СтепашкоСудді(підпис)С.Е.Острович
(підпис)М.О. Федоров