Справа № 826/19601/13-а
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1ПОСТАНОВА
27 січня 2014 року 10:12
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі судді Саніна Б.В., при
секретарі судового засідання
Борисовій Т. М. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомсамозайнятої особи
(приватного нотаріуса) громадянки
ОСОБА_1доДержавної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києвіпровизнання протиправною та
скасування податкової вимогиза участю
від позивачаОСОБА_2 (довіреність)від
відповідачівДекань М. І.
(довіреність)ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду м.
Києва надійшов адміністративний позов
самозайнятої особи (приватного
нотаріуса) громадянки ОСОБА_1 (надалі -
Позивач/ОСОБА_1) до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м. Києва Державної податкової
служби (надалі - ДПІ у Голосіївському
районі м. Києва ДПС), в якому просить
суд:
1. Визнати протиправною та
скасувати податкову вимогу ДПІ у
Голосіївському районі м. Києва ДПС від
10.10.2013 р. за №3167-17;
2. Визнати протиправним
донарахування ДПІ у Голосіївському
районі м. Києва ДПС Позивачу (інд. номер
НОМЕР_1) суми податку з доходів фізичних
осіб за 2012 р. в сумі 146 305,68 грн.;
3. Покласти на ДПІ у Голосіївському
районі м. Києва ДПС судові витрати.
Після усунення Позивачем недоліків
адміністративного позову, ухвалою
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 27.12.2013 р. провадження по
справі було відкрито та призначено
справу до судового розгляду.
В судовому засіданні, в порядку
передбаченому положеннями ст.55 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України) було допущено
процесуальне правонаступництво, та
замість ДПІ у Голосіївському районі м.
Києва ДПС було залучено
правонаступника Державну податкову
інспекцію у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (надалі - Відповідач/ ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
В судове засідання з'явився
представник Позивача, який позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
просить позовні вимоги задовольнити із
підстав викладених в
адміністративному позові, зокрема
зазначає про порушення Відповідачем
положень Податкового кодексу України
(надалі - ПК України) під час винесення
донарахування податку на доходи
фізичних осіб та направлення
податкової вимоги. Так, представник
Позивача зазначає що Відповідачем було
протиправно не направлено на адресу
Позивача документи (наказ на
проведення перевірки, повідомлення,
Акт перевірки і податкове
повідомлення-рішення), а також
протиправно враховано анульовані
відсотки за кредитом як додаткове
В судове засідання з'явився
представник Відповідача, який щодо
позовних вимог заперечує в повному
обсязі, просить в задоволенні
адміністративного позову відмовити із
відстав викладених в письмових
запереченнях, зокрема зазначає про
дотримання положень ПК України під час
винесення податкової вимоги та під час
нарахування суми податку з доходів
фізичних осіб за 2012 р.
Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема «Іззетов проти України»,
«Пискал проти України», «Майстер проти
України», «Субот проти України»,
«Крюков проти України», «Крат проти
України», «Сокор проти України»,
«Кобченко проти України», «Шульга
проти України», «Лагун проти України»,
«Буряк проти України», «ТОВ «ФПК
«ГРОСС» проти України», «Гержик проти
України» суду потрібно дотримуватись
розумного строку для судового
В судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини
постанови, повний текст постанови було
виготовлено та підписано 28.01.2013 р.
Розглянувши наявні в матеріалах
докази, заслухавши пояснення Позивача
та Відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку про наступне.
Відповідно до Реєстраційного
посвідчення про реєстрацію приватної
нотаріальної діяльності НОМЕР_2 від
09.08.2001 р. ОСОБА_1 зареєстрована в
Київському міському нотаріальному
округу, як особа що здійснює
нотаріальну діяльність.
На підставі наказу ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві №293 від 18.07.2013 р. «Про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки» та
повідомлення №22/17-212 від 18.07.2013 р., в
період з 29.07.2013 р. по 02.08.2013 р. було
проведено позапланову невиїзну
перевірку самозайнятої особи ОСОБА_1
за результатами якої було складено Акт
№7/1701/НОМЕР_1 від 02.08.2013 р. «Про
результати документальної невиїзної
перевірки своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
само зайнятої особи (приватного
нотаріуса) громадянки ОСОБА_1
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1) за період з
01.01.2012 р. по 31.12.2012 р.» (надалі - Акт №7).
В Акті №7 перевіряючими інспекторами
було зафіксовано наступні виявлені
поручення під час перевірки (а також
донараховано податок з доходів
фізичних осіб в розмірі 146 305,68 грн.)
ь пп.163.1.1 п.163.1 ст.163 та пп.164.2.17 п.164.2
ст.164 ПК України не задекларовано у
декларації про майновий стан та доходи
за 2012 р. отриману суму додаткового
блага у вигляді суми боргу,
анульованого кредитором у розмірі 871
567,57 грн. та не сплаченого
(перерахованого) до бюджету податок з
доходів фізичних осіб з отриманого
додаткового блага у вигляді суми боргу,
анульованого кредитором в 2012 р. За
результатами перевірки само зайнятій
особі ОСОБА_1 донараховано податку з
доходів фізичних осіб в сумі 145 591,28
ь пп.174.2.2 п.174.2 ст.174 ПК України само
зайнята особа ОСОБА_1 у податковій
декларації про майновий стан та доходи
за 2012 р. не відобразила вартість
спадщини у сумі 14 288 грн., та не сплатила
(перерахувала) до бюджету податок з
доходів фізичних осіб. За результатами
перевірки Позивачу було донараховано
податок з доходів фізичних осіб в сумі
14.08.2013 р., на підстав Акту №7 ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві було винесено податкове
яким було збільшено суму грошового
зобов'язання ОСОБА_1 на суму 182 882,10 грн.
(із яких 146 305,68 грн. - за основним
платежем, 36 576,42 грн. - штрафні санкції).
10.10.2013 р. Відповідачем було винесено
податкова вимога №3167-17 в якій вказано,
що загальна сума податкового боргу за
узгодженими грошовими зобов'язаннями
станом на 09.10.2013 р. становить 89 332,35 грн.
(із яких 52 755,93 грн. - основний платіж, та
36 576,42 грн. - штрафні санкції).
Вважаючи, що Відповідачем було
порушено права та охоронювані законом
інтереси Позивача під час
донарахування податку з доходів
фізичних осіб в розмірі 146 305,68 грн. та
винесення податкової вимоги, останній
оскаржив їх в судовому порядку.
Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.
Як вбачається із матеріалів справи, що
не заперечується представником
Позивача, між ОСОБА_1 та Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» було укладено договори
про надання споживчих кредитів, за
якими отримано кредит в швейцарських
франках. Право вимоги заборгованості
за договорами про надання споживчих
кредитів було відступлено від
Акціонерного комерційного
інноваційного банку «УкрСиббанк»
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» (надалі -
Водночас, 29.10.2012 р. Позивачка отримала
від ТОВ «Кей-Колект» Повідомлення про
анулювання боргу (в порядку пп.Д пп.164.2.17
п.164.2 ст.164 ПК України), зокрема:
ь №002-7172, відповідно до кого
повідомляється що ТОВ «Кей-Колект»
прийнято рішення про анулювання
кредиторської заборгованості в сумі 70
436,14 швейцарських франків (що складає 601
087,93 гривень по курсу НБУ станом на
29.10.2012 р.), яка виникла на підставі
договору про надання споживчого
ь №002-7173, відповідно до кого
повідомляється що ТОВ «Кей-Колект»
прийнято рішення про анулювання
кредиторської заборгованості в сумі 31
695,10 швейцарських франків (що складає 270
479,64 гривень по курсу НБУ станом на
29.10.2012 р.), яка виникла на підставі
договору про надання споживчого
При цьому, як вбачається із матеріалів
справи, ТОВ «Кей-Колект» було
анульовано Позивачу заборгованість за
процентами за користування кредитними
коштами за укладеними договорами:
702,42 швейцарських франків, що становить
186,65 швейцарських франків, що становить
Одночасно, ТОВ «Кей-Колект» в
Повідомленнях про анулювання боргу
було роз'яснено ОСОБА_1 положення
пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України,
відповідно до якого анульована сума
заборгованості є доходом Позивача,
отриманим як додаткове благо, а тому
Позивачу необхіднл самостійно сплати
податок з такого доходу та відобразити
його у річній податковій декларації з
податку на доходи фізичних осіб.
02.04.2013 р. Позивачка подала Податкову
декларацію про майновий стан і доходи
за 2012 р., в якій відобразила суму
загального річного оподатковуваного
доходу в розмірі 969 065,83 грн., та суму
податкових зобов'язань в розмірі 123 502,85
грн. При цьому, як пояснив представник
Позивача до суми доходу Позивач не
врахував суму за процентами, що були
анульовані ТОВ «Кей-Колект».
Водночас, суд критично ставиться до
посилання Позивача, що сума за
процентами, що були анульовані ТОВ
«Кей-Колект», не повинні включатись як
додаткове благо, не повинні
відображатись у річній податковій
декларації та не повинні
оподатковуватись податком з доходів
фізичних осіб, з огляду на наступне.
Так, в п.164.1 ст.164 ПК України передбачено,
що базою оподаткування є загальний
оподатковуваний дохід, з урахуванням
особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду.
В абз.Д пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України
передбачено, що до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку включаються
дохід, отриманий платником податку як
додаткове благо (крім випадків,
передбачених ст.165 цього Кодексу) у
вигляді суми боргу платника податку,
анульованого (прощеного) кредитором за
його самостійним рішенням, не
пов'язаним з процедурою банкрутства, до
закінчення строку позовної давності.
Якщо кредитор повідомляє платника
податку - боржника рекомендованим
листом з повідомленням про вручення
або шляхом укладення відповідного
договору, або шляхом надання
повідомлення боржнику під підпис
особисто про анулювання (прощеного)
боргу та включає суму анульованого
(прощеного) боргу до податкового
розрахунку суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, за підсумками звітного
періоду, у якому такий борг було
анульовано (прощеного), такий боржник
самостійно сплачує податок з таких
доходів та відображає їх у річній
податковій декларації.
Під додатковим благом, положення
пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України розуміють
кошти, матеріальні чи нематеріальні
цінності, послуги, інші види доходу, що
виплачуються (надаються) платнику
податку податковим агентом, якщо такий
дохід не є заробітною платою та не
пов'язаний з виконанням обов'язків
трудового найму або не є винагородою за
цивільно-правовими договорами
(угодами), укладеними з таким платником
податку (крім випадків, прямо
передбачених нормами р.IV цього
Водночас, пп.14.1.258 п.14.1 ст.14 ПК України
визначено, що фінансовий кредит - кошти,
що надаються банком-резидентом або
нерезидентом, що кваліфікується як
банківська установа згідно із
законодавством країни перебування
нерезидента, або резидентами і
нерезидентами, які мають згідно з
відповідним законодавством статус
небанківських фінансових установ, а
також іноземною державою або його
офіційними агентствами, міжнародними
фінансовими організаціями та іншими
кредиторами - нерезидентами юридичній
чи фізичній особі на визначений строк
для цільового використання та під
Водночас, в судовому засіданні
представником Позивача не
заперечується що договори про надання
споживчих кредитів, які були укладені
із Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк»,
передбачали оплату ОСОБА_1 процентів за
користування сумою позики.
При цьому, положеннями пп.14.1.206 п.14.1 ст.14
ПК України передбачено, що проценти -
дохід, який сплачується (нараховується)
позичальником на користь кредитора як
плата за використання залучених на
визначений або невизначений строк
коштів або майна. До процентів, зокрема,
включаються платіж за використання
коштів або товарів (робіт, послуг),
отриманих у кредит. Проценти
нараховуються у вигляді відсотків на
основну суму заборгованості чи
вартості майна або у вигляді
Тобто положення ПК України чітко
визначають що проценти за договором є
доходом, який має бути сплачений за
користування коштами.
Як наслідок, суд погоджується із
доводами представника Відповідача, що
проценти за користування сумою позики,
які мала сплатити Позивачка за
договорами про надання споживчих
кредитів та які були анульовані ТОВ
«Кей-Колект», є додатковим благом
Позивача, а тому остання мала
відобразити їх у річній податковій
декларації та повинна була сплатити із
даної суми податок з доходів фізичних
Таким чином, з врахуванням заявлених
позовних вимог, суд погоджується із
посиланням представника Відповідача
про правомірне донарахування Позивачу
доходу із фізичних осіб на суму 145 591,28
Крім того, із матеріалів справи
вбачається, що Відповідачем було
додатково донараховано Позивачу
податок з доходів фізичних осіб в
Як вбачається із змісту Акту №7,
вказана сума була донарахована
Відповідачем зв'язку із не включенням
Позивачем до Податкової декларації про
майновий стан та доходи за 2012 р. суми в
розмірі 14 288,00 грн., яка отримана
Позивачем у спадок від ОСОБА_5, що помер
Однак, суд звертає увагу на положення
ч.1 та ч.2 ст.11 КАС України, відповідно до
яких розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.
Проте, суд звертає увагу що Позивачем
не наведено ні в адміністративному
позові, ні в судовому засіданні жодних
посилань на неправомірність
донарахування Відповідачем суми
податку з доходів фізичних осіб в
Натомість, Позивачем не спростовується
факт отримання спадщини від ОСОБА_5 та
факт не включення отриманої суми в
Податковій декларації про майновий
стан і доходи за 2012 р.
В ч.3 ст.11 КАС України визначено, що
кожна особа, яка звернулася за судовим
захистом, розпоряджається своїми
вимогами на свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Таким
правом користуються й особи, в
інтересах яких подано
адміністративний позов, за винятком
тих, які не мають адміністративної
процесуальної дієздатності.
Водночас, відповідно до положень пп.174.1
ст.174 ПК України об'єкти спадщини
платника податку поділяються з метою
оподаткування, і готівка або кошти, що
зберігаються на рахунках спадкодавця,
відкритих у банківських і
небанківських фінансових установах, у
тому числі депозитні (ощадні), іпотечні
сертифікати, сертифікати фонду
операцій з нерухомістю відносяться до
абз. Ґ пп.174.1 ст.174 ПК України.
В пп.174.2.2 п.172.2 ст.174 ПК України за
ставкою, визначеною п.167.2 ст.167 цього
Кодексу, вартість будь-якого об'єкта
спадщини, що успадковується
спадкоємцями, які не є членами сім'ї
спадкодавця першого ступеня
споріднення. Відповідно до п.167.2 ст.167 ПК
України ставка податку становить 5 %
Таким чином, враховуючи межі позовних
вимог, суд вважає правовірне
донарахування Відповідачем податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 714,40
Так, в судовому засіданні
представником Позивача було вказано що
в зв'язку із тим, що Відповідачем не
було направлено на адресу Позивача
копій наказу Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві №293 від 18.07.2013 р. «Про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки», повідомлення №22/17-212 від
18.07.2013 р., копії Акту №7, копії
податкового повідомлення-рішення
Відповідачу вважати податковий борг
узгодженим та не надавало право
Відповідачу направляти податкову
Однак, суд критично ставиться до
посилання Позивача про протиправні дії
щодо направлення податкової вимоги без
дотримання положень ПК України, з
Так, в п.79.2 ст.79 ПК України передбачено,
що документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами контролюючого органу виключно
на підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, та за умови надіслання
платнику податків рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
або вручення йому чи його
уповноваженому представнику під
розписку копії наказу про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки та письмового повідомлення
про дату початку та місце проведення
Крім того, в п.86.4 ст.84 ПК України
визначено, що акт документальної
невиїзної перевірки після його
реєстрації вручається особисто
платнику податків чи його законним
представникам або надсилається
рекомендованим листом з повідомленням
В той же час, відповідно до положень
п.58.3 ст.58 ПК України, податкове
повідомлення-рішення вважається
надісланим (врученим) платнику
податків, якщо його передано посадовій
особі такого платника податків під
розписку або надіслано листом з
повідомленням про вручення. Податкове
повідомлення-рішення вважається
надісланим (врученим) фізичній особі,
якщо його вручено їй особисто чи її
законному представникові або
надіслано на адресу за місцем
проживання або останнього відомого її
місцезнаходження фізичної особи з
повідомленням про вручення. У такому
самому порядку надсилаються податкові
вимоги та рішення про результати
розгляду скарг. У разі коли пошта не
може вручити платнику податків
податкове повідомлення-рішення або
податкові вимоги, або рішення про
результати розгляду скарги через
відсутність за місцезнаходженням
посадових осіб, їх відмову прийняти
податкове повідомлення-рішення або
податкову вимогу, або рішення про
результати розгляду скарги,
незнаходження фактичного місця
розташування (місцезнаходження)
платника податків або з інших причин,
податкове повідомлення-рішення або
податкова вимога, або рішення про
результати розгляду скарги вважаються
врученими платнику податків у день,
зазначений поштовою службою в
повідомленні про вручення із
зазначенням причин невручення.
В п.42.2 ст.42 ПК України визначено, що
документи вважаються належним чином
врученими, якщо вони надіслані за
адресою (місцезнаходженням, податковою
адресою) платника податків
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення або особисто вручені
платнику податків або його законному
чи уповноваженому представникові.
Водночас, матеріали справи міститься
докази направлення рекомендованого
листа із копією документів (наказу
Відповідача №293 від 18.07.2013 р. «Про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки»,
повідомлення №22/17-212 від 18.07.2013 р. та
Акту №7), які були отримані Позивачем.
Крім того, суд приймає до уваги, що
копія рекомендованого листа із
податковим повідомленням-рішенням
Відповідача в зв'язку із закінченням
терміну зберігання на поштовому
відділенні. Тому, суд приймає до уваги
посилання Відповідача, що відповідно
до положень сп.58.3 ст.58 ПК України,
податкове повідомлення-рішення
вважається належним чином вручене.
В той же час, суд критично ставиться до
посилання представника Позивача, що
Відповідачем було направлено на адресу
Позивача (АДРЕСА_1), за якою останній не
мав можливість отримати вхідну
Так, як вбачається із поданої Позивачем
Податкової декларації про майновий
стан та доходи за 2012 р.
місцезнаходження (місце проживання)
платника податку вказано АДРЕСА_1. Крім
того, суд приймає до уваги, що вказана
адреса зафіксована і в заявах та листах
Позивач до Відповідача, а також на дану
адресу Відповідачем направлялись
Більше того, із Рекомендованих
повідомлень про вручення поштового
відправлення, виплату поштового
переказу, якими було направлено копії
наказу Відповідача №293 від 18.07.2013 р.
«Про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки»,
повідомлення №22/17-212 від 18.07.2013 р. та
Акту №7, вбачається отримання листів
Як наслідок, суд приймає до уваги
посилання представника Відповідача, що
Відповідачем направлялись копії
документів за належною адресою
З огляду на вищевказане, суд
погоджується із доводами Відповідача
що сума визначена в податковому
В п.59.1 ст.59 ПК України передбачено, що у
разі коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
контролюючий орган надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.
Як наслідок, враховуючи межі позовних
вимог Позивача, суд дійшов висновку що
Відповідач правомірно виніс податкову
вимогу №3167-17 від 10.10.2013 р.
Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.
Таким чином, завданням
адміністративного судочинства є
захист саме порушених прав, свобод та
інтересів фізичної особи.
Частинами 1, 2 та 3 ст.11 КАС України,
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.
Кожна особа, яка звернулася за судовим
захистом, розпоряджається своїми
вимогами на свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Таким
правом користуються й особи, в
інтересах яких подано
адміністративний позов, за винятком
тих, які не мають адміністративної
процесуальної дієздатності.
Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.
Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України
зазначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
З огляду на вищевказане суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог Позивача.
Крім того, відповідно до ст. 94 КАС
України, судовий збір не підлягає
відшкодуванню Позивачу.
Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86,
158-163, 167, 254 КАС України, суд -
1. В задоволенні позовних вимог
самозайнятої особи (приватного
нотаріуса) громадянки ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
відмовити в повному обсязі.
Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя
Б. В. Санін