Справа № 753/17440/13-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Лужецька
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Дарницького районного суду
м. Києва від 07.11.2013 у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Кантеміра
Василя Івановича, старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві Григорян
Олени Грайровни про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду першої
інстанції із позовом, в якому просила:
визнати бездіяльність старшого
державного виконавця Григорян Олени
Грайровни та начальника відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
м. Києві Кантеміра Василя Івановича по
виконавчому провадженню ВП № 30592502 за
виконавчим листом від 09.11.2011 у справі
2221/10 неправомірною; зобов'язати
начальника відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в м. Києві
прискорити здійснення виконавчого
провадження ВП № 30592502 за виконавчим
листом від 09.11.2011 у справі 2221/10.

Постановою Дарницького районного суду
м. Києва від 07.11.2013 у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище
судовим рішенням позивач звернувся із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що постановлена із порушенням
норм матеріального і процесуального
права, та ухвалити нову постанову, якою
позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
постановою від 17.11.2011 ВП № 30592502 було
відкрите виконавче провадження у
справі за виконавчим листом № 2а-2221/10,
виданим Дарницьким районним судом м.
Києва від 09.11.2011 щодо зобов'язання УПФ
України в Дарницькому р-ні м. Києва
здійснити перерахунок та проводити
виплату ОСОБА_2 пенсії відповідно до
вимог ст. 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» із розрахунку 75 %
мінімальної пенсії за віком та
відповідно до вимог ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
із розрахунку 8 мінімальних пенсій за
віком, починаючи з 19.04.2010 з урахуванням
проведених виплат.

Постановою від 25.12.2012 ВП № 30592502
виконавче провадження у справі за
виконавчим листом № 2а-2221/10, виданим
Дарницьким районним судом м. Києва від
09.11.2011 було закінчено.

Постановою Дарницького районного суду
м Києва від 10.04.2013 задоволено
адміністративний позов ОСОБА_2 до
відділу примусового виконання рішень
управління ВДВС Головного управління
юстиції в м. Києві про визнання
незаконною та скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження,
постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління ВДВС
Головного управління юстиції в м. Києві
Григорян Олени Грайровни про
закінчення виконавчого провадження
визнано незаконною та скасовано.

21.06.2013 відповідачами винесено
постанову, якою виконавче провадження
ВП № 30592502 відновлено.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що на час розгляду справи
тривають виконавчі дії з метою
здійснення виконання рішення суду, та в
діях начальника відділу примусового
виконання рішень управління ВДВС
Головного управління юстиції в м. Києві
Кантеміра Василя Івановича, старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ВДВС Головного управління
юстиції в м. Києві Григорян Олени
Грайровни відсутні дії, які б свідчили
про неправомірність вчинюваних дій та
заходів, здійснених у межах наданих
повноважень з використанням наданих
прав, що направлені на реальне
виконання рішення суду з метою захисту
інтересів стягувача.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що
державним виконавцем всупереч вимогам
Закону України «Про виконавче
провадження» не вжито всіх заходів
примусового виконання рішення, а тому
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає доводи апелянта
обґрунтованими та не погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Закон України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Статтею 51 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
у разі якщо постанова державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа стягувачу
визнана судом незаконною чи скасована
начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

Статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вжити передбачених цим законом заходів
з примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець здійснює необхідні заходи
щодо своєчасного і повного виконання
рішення, зазначеного в документі на
примусове виконання рішення
(виконавчий документ), у спосіб і
порядок, визначений виконавчим
документом.

Статтею 76 цього ж Закону передбачено,
що після відкриття виконавчого
провадження по виконавчому документу,
який зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець відповідно до
статті 24 вказаного Закону визначає
йому строк добровільного виконання
рішення. У разі невиконання без
поважних причин цих вимог державний
виконавець застосовує до боржника
штрафні санкції чи інші заходи,
передбачені законодавством, і
призначає новий строк виконання.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
повернення виконавчого документа до
суду чи іншого органу (посадової особи),
який його видав, у випадку,
передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону.

Частиною 3 ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
у разі, якщо виконати рішення без
участі боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до ст. 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Зазначені правові норми узгоджуються з
приписами пункту 8.1 Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 15 грудня 1999 року №
74/5.

Колегія суддів зазначає, що
відповідачами не надано суду доказів
застосування до боржника по
виконавчому провадженню передбачених
вищенаведеними нормами санкцій.

Доводи відповідачів про те, що в УПФ
України в Дарницькому районі м. Києва
витрати, пов'язані з виконанням судових
рішень відсутні в бюджетних
призначеннях, додаткових асигнувань на
його рахунки не надходило, до того ж
кошторисом управління вказані видатки
не передбачено є безпідставними з
огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що
матеріалами справи не підтверджується
факт звернення відповідачів до
адміністративного суду із поданням про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення, а тому відповідачами не
вчинено усіх передбачених законом
заходів для його виконання.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України рішення суду ухвалюється
іменем України та є обов'язковим для
виконання.

Колегія суддів зазначає, що обов'язкове
виконання рішення суду, в тому числі,
суб'єктами наділеними владними
повноваженнями, передбачено і
конвенцією «Про захист прав та свобод
людини», яка ратифікована Законом
України «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод» від 17.07.1997. Отже, її положення є
обов'язковими для виконання Україною.
Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує
неухильність виконання рішення суду
громадянами, юридичними особами та
всіма органами влади України, до яких
відносяться також і управління праці
та соціального захисту населення.
Тобто, рішення суду, яке набрало
законної сили повинно бути виконане, а
інші обставини щодо його невиконання
суперечать основним принципам права і
до уваги судом не беруться. У
протилежному випадку буде мати місце
порушення принципу юридичної
визначеності, що є одним із базових
складових принципу верховенства права,
визнаного Україною як на рівні
Конституції, так і шляхом ратифікації
Європейської Конвенції з прав людини.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив незаконне
рішення, з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Апелянт надав до суду докази, що
підтверджують факт протиправності
рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202
КАС України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції вирішив скасувати її та
ухвалити нове рішення, оскільки судом
першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Дарницького районного суду
м. Києва від 07.11.2013 - скасувати та
ухвалити нову постанову, якою позовні
вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати бездіяльність старшого
державного виконавця Григорян Олени
Грайровни та начальника відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
м. Києві Кантеміра Василя Івановича по
виконавчому провадженню ВП № 30592502 за
виконавчим листом від 09.11.2011 у справі
2221/10 неправомірною.

Зобов'язати начальника відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
м. Києві прискорити здійснення
виконавчого провадження ВП № 30592502 за
виконавчим листом від 09.11.2011 у справі
2221/10.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Головуючий суддя

Василенко Я.М.

Судді:

Кузьменко В. В.

Шурко О.І.