Справа № К/9991/45576/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/45576/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Ліпського Д.В.,

Юрченка В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08 червня 2010
року у справі за його позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Московської
районної у місті Харкові ради,
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Харківської обласної державної
адміністрації, Харківського обласного
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат про стягнення
щорічної грошової допомоги,

в с т а н о в и л а :

У травні 2009 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з вказаним адміністративним позовом.
Посилався на те, що відповідачі в
порушення вимог Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» сплатили йому
щорічну грошову допомогу у розмірі, що
не співвідноситься з мінімальною
пенсією за віком, внаслідок чого за
2003-2009 роки утворилася заборгованість
по її виплаті, яку просив стягнути.

Постановою Московського районного
суду міста Харкова від 26 жовтня 2009 року
у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08 червня 2010
року рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог за 2009 рік скасовано та в цій
частині ухвалено нове рішення, яким
зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Московської районної у місті Харкові
ради здійснити перерахунок допомоги до
5 травня у розмірі, визначеному у
відповідності до вимог статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та
зобов'язати здійснити дії щодо виплати
донарахованих сум за 2009 рік. У решті
судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення апеляційним судом норм
процесуального і матеріального права,
позивач просив скасувати рішення суду
апеляційної інстанції.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до вимог
частини п'ятої статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» щорічно до 5
травня позивач мав право на одержання
разової грошової допомоги у розмірі
восьми мінімальних пенсій за віком, яку
у 2003 році позивачу виплачено у розмірі
120 грн., у 2004 році - 160 грн., у 2005-2006 роках -
по 330 грн., у 2007 році - 360 грн., у 2008 році - 400
грн., у 2009 році - 430 грн.

Вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позову суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
пропущено строк звернення до суду з
позовними вимогами за 2003-2008 роки, а
також що виплачений розмір щорічної
грошової допомоги відповідав
встановленому Законом України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та постановами
Кабінету Міністрів України розмірах.

Скасовуючи рішення районного суду в
частині задоволення позовних вимог та
ухвалюючи в цій частині нове рішення
апеляційний суд виходив з того, що
розмір щорічної допомоги повинен
визначатися на підставі статті 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», що має вищу юридичну силу
перед постановою Кабінету Міністрів
України від 18 березня 2009 року №211 «Про
розміри разової грошової допомоги, що
виплачується в 2009 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань».

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції чинній на час розгляду
справи у судах попередніх інстанцій)
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

У суді першої інстанції відповідач
надав свої заперечення на позов та
заявив клопотання про відмову у
задоволені позову у зв'язку з пропуском
позивачем строку звернення до суду без
поважних на те причин.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій обґрунтовано застосували до
даних правовідносин строк звернення до
суду та у зв'язку з його пропуском без
поважних причин відмовили у
задоволенні позову щодо вимог за 2003-2007
роки.

Частиною п'ятою статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, було встановлено, що
інвалідам війни ІІ групи щорічно до 5
травня виплачується разова грошова
допомога у розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком.

Статтею 17-1 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що
щорічну виплату разової грошової
допомоги до 5 травня в розмірах,
передбачених статтями 12-16 цього Закону,
здійснюють органи праці та соціального
захисту населення через відділення
зв'язку або через установи банків
(шляхом перерахування на особовий
рахунок отримувача) пенсіонерам - за
місцем отримання пенсії, а особам, які
не є пенсіонерами, - за місцем їх
проживання чи одержання грошового
утримання.

Відповідно до вимог статті 17 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
фінансування витрат, пов'язаних з
введенням в дію цього Закону,
здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевого бюджетів.

Законами України про державний бюджет
України встановлювався на відповідний
рік розмір щорічної разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Так, підпунктом 1 пункту 20 розділу II
«Внесення змін до деяких законодавчих
актів України» Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» частину
п'яту статті 12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» було викладено в
такій редакції: «Щорічно до 5 травня
учасникам бойових дій виплачується
разова грошова допомога у розмірі, який
визначається Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України».

Постановою Кабінету Міністрів України
від 12 березня 2008 року №183 «Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачується в 2008 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань» було встановлено, що у
2008 році виплата разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України
«Про статус ветерані війни, гарантії їх
соціального захисту» інвалідам війни
ІІ групи здійснюється у розмірі 400
гривень.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року (справа щодо
предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), зокрема,
визнано таким, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційним) положення пункту 20
розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
було внесено зміни до Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Таким чином, у 2008 році щорічну разову
грошову допомогу до 5 травня виплачено
позивачу у розмірах, встановлених
законами про державний бюджет України
на відповідний рік, чинних на час
проведення виплат.

Статтею 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
Кабінету Міністрів України надано
право у 2009 році встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

У 2009 році щорічна грошова допомога до 5
травня позивачу виплачена відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України від 18 березня 2009 року №211 «Про
розміри разової грошової допомоги, що
виплачується в 2009 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань» у сумі 430 грн.

Проте, стаття 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
передбачає встановлення в абсолютних
сумах розмірів лише тих виплат,
вихідним критерієм розрахунку яких є
розмір мінімальної заробітної плати.
Відповідно, її дія не поширюється на
спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Отже, на час виникнення спірних
правовідносин, законодавчих підстав
для відмови в застосуванні положень
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» не було. Тому нарахування та
виплата у 2009 році особам, що мають
статус інваліда війни щорічної разової
грошової допомоги повинна
здійснюватися відповідно до норм
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій прийшли до обґрунтованого
висновку що позивачем без поважних
причин пропущено строк звернення до
суду з позовними вимогами за 2003-2007 роки,
а позовні вимоги за 2008 рік є
необґрунтованими.

Апеляційний суд ухвалюючи своє рішення
правильно виходив з того, що позовні
вимоги за 2009 рік підлягають
задоволенню.

Рішення апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм процесуального та
матеріального права, передбачених
статтею 229 Кодексу адміністративного
судочинства України підстав для його
скасування і ухвалення нового рішення
не вбачається.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 08 червня 2010 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ Д.В. Ліпський
/підпис/ В.В. Юрченко /підпис/