Справа № 810/3728/13-а
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/3728/13-а Головуючий у
1-й інстанції: Лапій С.М.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

28 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів: Старової
Н.Е.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Бібко
А.П.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро-Техно-Сервіс" до
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2013 року адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агро-Техно-Сервіс" до
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем проведено позапланову
виїзну перевірку позивача ТОВ
«Агро-Техно-Сервіс» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, валютного та іншого
законодавства за період з 01 квітня 2010
року по 31 грудня 2012 року, за
результатами якої складено акт від 09
квітня 2012 року № 196/23-1/36298163.

На підставі зазначеного акту
перевірки, податковим органом прийнято
наступні податкові
повідомлення-рішення стосовно
позивача:

- від 25 квітня 2013 року № про сплату
1020,00 грн. штрафних санкцій з податку з
доходів найманих працівників;

- від 10 липня 2013 року № , яким
визначено зобов'язання з податку на
додану вартість по вітчизняних товарах
(роботах, послугах) у сумі 1 726 650,00 грн. та
штрафних (фінансових) санкцій у сумі 411
979,50 грн.;

- від 10 липня 2013 року № , яким
визначено зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств в сумі
1 865 146,00 грн. та штрафних санкцій у
розмірі 163 683,00 грн.

Також з 28 травня 2013 року до 28 травня 2013
року відповідачем проведено
документальну невиїзну позапланову
перевірку ТОВ «Агро-Техно-Сервіс» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства в частині правильності
нарахування податкового зобов'язання
при проведенні взаєморозрахунків з ТОВ
«СТАНДАРТ АГРО-БУД» з 01 червня 2012 року
по 30 червня 2012 року. За результатами
перевірки складено Акт від 03 червня 2013
року №282/23-1/36298163.

На підставі зазначеного акту
перевірки, податковим органом прийнято
наступні податкові
повідомлення-рішення стосовно
позивача:

- від 17 червня 2013 року № , яким
визначено зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств у сумі
264 105,00 грн. та штрафних (фінансових)
санкцій у сумі 132 053,00 грн.,

- від 17 червня 2013 року №, яким
визначено зобов'язання з податку на
додану вартість по вітзичняних товарах
у сумі 251 529,00 грн. та штрафних
(фінансових) санкцій у сумі 125 765,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач оскаржив їх в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, між ТОВ
«Агро-Техно-Сервіс» (покупець,
замовник) укладались договори поставки
(надання послуг, виконання робіт) з ТОВ
«Інотехнології і Ко», ТОВ «Тіал
Альянс», ТОВ «Стандарт Агро-буд», ТОВ
Кастом Контракт», ТОВ «ДК Трейдинг
ЛТД», ТОВ «Альфа-Інвестмент» і ТОВ
«Декос-Альянс», відповідно до яких
вказані юридичні особи зобов'язувались
передати у власність позивачу товар,
надати послуги, а останній прийняти та
оплатити їх.

Згідно п.п.134.1.1., п. 134.1. статті 134 ПК
України об'єктом оподаткування з
податку на прибуток є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно п.п.138.1.1. п.138.1, статті 138 ПК
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із, зокрема, собівартості
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України
визначено, що витрати, які враховуються
для визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість яких
передбачена правилами ведення
бухгалтерського обліку та нарахування
податку.

За приписами п. 198.1 статті 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 статті 198 ПП України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України - не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з п.201.11
ст.201 Кодексу). У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Законом України «Про бухгалтерський
обік та фінансову звітність в Україні»
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Таким чином, для підтвердження
включення до складу податкового
кредиту сум сплаченого податку на
додану вартість у складі ціни за
придбаний товар (роботи, послуги),
необхідні первинні документи
(податкові накладні), оформлені
відповідно до вимог Закону України
«Про бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 вказаного Закону
- первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно статті 9 Закону - підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до приписів п.п. 14.1.36 п. 14.1
статті 14 ПК України - господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договором комісії,
доручення та агентськими договорами.

За змістом наведених правових норм
податковий кредит має бути сформований
за наявності фактично здійснених і
підтверджених належним чином
господарських операцій разом із
складеними при їх проведенні
первинними документами, які
відображають реальність тієї операції,
яка є підставою для обліку платника
податків.

На підтвердження виконання умов
зазначених договорів, позивачем було
долучено до матеріалів справи
рахунки-фактури, податкові накладні,
видаткові накладні, платіжні
доручення.

Крім того, позивачем надано докази на
підтвердження використання придбаного
товару в господарській діяльності -
податкові та видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні, акти
виконаних робіт, платіжні доручення,
довіреності, що підтверджують подальшу
реалізацію придбаних запасних частин,
реєстр отриманих та виданих податкових
накладних, бухгалтерська довідка щодо
економічної вигоди в результаті
здійснення операцій з придбання
запчастин.

Наведені обставини та досліджені судом
документальні докази колегія суддів
вважає достатніми для висновку про те,
що господарські операції за вказаним
договором фактично мали реальний
характер, його виконання оформлено
відповідно до вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент укладення договору між
позивачем та його контрагентами,
останні були зареєстровані як платники
податку на додану вартість та мали
свідоцтва платника податків на додану
вартість у встановленому законом
порядку.

Також необхідно зазначити, що
невиконання контрагентом зобов'язання
по сплаті податку до бюджету не
являється підставою для позбавлення
платника податку права на отримання
податкового кредиту та відшкодування
податку на додану вартість.

Крім цього, невиконання контрагентом
позивача власних податкових
зобов'язань перед бюджетом, тягне
відповідну відповідальність саме для
нього, і не може вважатися підставою
для відповідальності позивача.

Судом на момент прийняття рішення у
справі не встановлено наявність
постановлених у судовому порядку
обвинувальних вироків стосовно
посадових осіб контрагентів за фактом
фіктивного підприємництва.

Враховуючи зазначене, та оскільки
судом не було встановлено ознак
фіктивності укладених між позивачем та
його контрагентами правочинів,
необґрунтованими є висновки викладені
відповідачем в акті перевірки про
порушення позивачем податкового
законодавства

А як наслідок, колегія суддів приходить
до висновку про неправомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень відповідача.

Таким чином, правомірним є висновок
суду першої інстанції про задоволення
даного адміністративного позову.

Отже при ухваленні оскаржуваної
постанови судом першої інстанції було
дотримано всіх вимог законодавства, а
тому відсутні підстави для її
скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України -
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Файдюк В.В.

Судді:
Старова Н.Е.

Мєзєнцев Є.І.