Справа № К/9991/14730/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/14730/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Південкомбанк" на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 18 січня 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2011 року у справі за позовом Державного
комітету фінансового моніторингу
України до публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"Південкомбанк" про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
січня 2011 року залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2011 року позов Державного комітету
фінансового моніторингу України
задоволено. Визнано протиправною
бездіяльність публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"Південкомбанк" щодо ненадання
належних відомостей на запити
Держфінмоніторинг України від 16 квітня
2008 року, надісланий файлом-запитом
ХСОІSS4G.802 та повторно листом від 24
квітня 2008 року за №2324/0430-7-1 та
зареєстрованих в реєстрі банківської
установи за №328. Зобов'язано
відповідача надати належні відповіді
на звернення Держфінмоніторинг
України від 16 квітня 2008 року,
надісланий файлом-запитом ХСОІSS4G.802 та
повторно листом від 24 квітня 2008 року за
№2324/0430-7-1 та зареєстрованих в реєстрі
банківської установи за №328

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями, відповідач звернувся з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, прокуратурою
Шевченківського району м. Києва
проведено перевірку за матеріалами
Державного комітету фінансового
моніторингу України щодо порушення
службовими особами Київської філії АКБ
«Південкомбанк» вимог чинного
законодавства у сфері запобігання та
протидії легалізації одержаних
злочинним шляхом.

Проведеною перевіркою встановлено
допущення відповідачем порушень вимог
ст. 5 Закону України «Про запобігання та
протидію легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом», а
саме Київська філія АКБ
«Південкомбанк» на два запити
Держфінмоніторингу України надано
неповну інформацію щодо ідентифікації
власника рахунків, у зв'язку з чим
Заступником прокурора Шевченківського
району міста Києва винесено припис про
усунення порушень чинного
законодавства № 403к від 23.10.2008р.

Так, відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 4 та ч. 1
статті 13 Закону України «Про
запобігання та протидію легалізації
(відмиванню) доходів, одержаних
злочинним шляхом», Державний комітет
фінансового моніторингу України є
спеціально уповноваженим органом
виконавчої влади з питань фінансового
моніторингу - центральним органом
виконавчої влади із спеціальним
статусом (Уповноважений орган), одними
із основних завдань якого є здійснення
збору, обробки і аналізу інформації про
фінансові операції, що підлягають
обов'язковому фінансовому моніторингу
та реалізація державної політики у
сфері запобігання та протидії
легалізації (відмиванню) доходів і
фінансуванню тероризму.

Згідно з ч. 2 ст. 4 та абз. 6 ч. 1 ст. 5 Закону,
банківська установа, є суб'єктом
первинного фінансового моніторингу, до
основних обов'язків якої, зокрема,
відноситься надання відповідно до
законодавства додаткової інформації
на запит Уповноваженого органу,
пов'язаної з фінансовими операціями, що
стали об'єктом фінансового
моніторингу, в тому числі такої, що
становить банківську та комерційну
таємницю, не пізніше, ніж протягом
трьох робочих днів з моменту отримання
запиту.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
предбачено, що інформація щодо
юридичних та фізичних осіб, яка містить
банківську таємницю, розкривається
банками спеціально уповноваженому
органу виконавчої влади з питань
фінансового моніторингу на його
письмову вимогу стосовно додаткової
інформації про фінансову операцію, що
стала об'єктом фінансового
моніторингу.

Відповідно до ст. 1 Закону та абз. 8 п. 1.6
Положення про здійснення банками
фінансового моніторингу,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 14.05.2003
р. № 189, фінансова операція може бути
об'єктом фінансового моніторингу, як з
боку суб'єкта первинного фінансового
моніторингу (банківської установи) так
і з боку спеціально уповноваженого
органу (Держфінмоніторингу України).

Фінансова операція, що стала об'єктом
фінансового моніторингу, для банку
(філії) - фінансова операція, інформація
щодо якої внесена до реєстру
фінансових операцій, що підлягають
фінансовому моніторингу; для
Уповноваженого органу -фінансова
операція, що підлягає фінансовому
моніторингу, яка взята Уповноваженим
органом у встановленому порядку на
облік та стосовно якої ним вживаються
заходи щодо її аналізу.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону, порядок
надання Уповноваженому органу
інформації про фінансові операції, що
підлягають обов'язковому фінансовому
моніторингу, встановлюється для банків
Національним банком України.

Відповідно до пункту 6.3 Правил
зберігання, захисту, використання та
розкриття банківської таємниці, які
затверджені постановою Правління
Національного банку України від 14.07.2006
р. № 267, надання інформації
Уповноваженому органу здійснюється
банками в порядку, установленому
нормативно-правовими актами
Національного банку.

Так, постановою Правління
Національного банку України від 14.05.2003
р. № 189 було затверджено Положення про
здійснення банками фінансового
моніторингу.

Відповідно до пункту 5.1 даного
Положення, банки та їх філії у випадках,
передбачених законом, зобов'язані
надавати Уповноваженому органу
інформацію про фінансові операції, що
підлягають фінансовому моніторингу, та
ідентифікацію осіб, які їх здійснили
(здійснюють), а також іншу інформацію,
надання якої вимагається законами
України з питань запобігання та
протидії легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом.

Зазначена інформація може надаватися
філіями банків до Уповноваженого
органу як безпосередньо, так і через
банк - юридичну особу.

На підставі пункту 5.12 Положення
надання банком (філією) інформації про
фінансову операцію, яка підлягає
фінансовому моніторингу, та осіб, які
брали (беруть) участь у її проведенні,
на вимогу Уповноваженого органу
здійснюється шляхом формування та
надсилання файла-відповіді протягом
трьох робочих днів із часу отримання
від Уповноваженого органу
файла-запиту.

Надання банком (філією) Уповноваженому
органу за власною ініціативою або на
його вимогу копій документів та/або
іншої інформації, яка стосується
фінансової операції, що стала об'єктом
фінансового моніторингу, і не може бути
передана у файлі-повідомленні або
файлі-відповіді, здійснюється шляхом
формування та надсилання до
Уповноваженого органу файла-додатка
(пункт 5.13 Положення).

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»,
інформація щодо юридичних та фізичних
осіб, яка містить банківську таємницю,
розкривається банками спеціально
уповноваженому органу виконавчої
влади з питань фінансового моніторингу
(Держфінмоніторингу України) на його
письмову вимогу стосовно додаткової
інформації про фінансову операцію, що
стала об'єктом фінансового
моніторингу.

Щодо змісту інформації яка повинна
додаватись на запити
Держфінмоніторингу України, то згідно
зі статтями 13, 14 Закону, а також
роз'ясненням Міністерства юстиції
України щодо порушеного питання від
11.11.2004 р. № 22-31-198, зміст та обсяг
інформації, що надається банком за
додатковим запитом Держфінмоніторингу
мають бути достатніми для здійснення
цим органом своїх функцій. Зокрема, ця
інформація на вимогу вказаного органу
повинна містити, як відомості про осіб,
які здійснюють фінансову операцію (у
тому числі, анкету клієнта та іншу
інформацію, що стосується
ідентифікації клієнта банку), так і
відомості про обставини її здійснення
(в тому числі, про рух грошей на
банківських рахунках учасника
операції).

Так, в анкетах клієнтів, міститься
інформація, яка є необхідною
Держфінмоніторингу України для
повного та всебічного аналізу
фінансових операцій, що підлягають
обов'язковому фінансовому моніторингу,
та здійснюються клієнтами банку. Це
інформація щодо: - оцінки репутації
клієнта; - даних про осіб, уповноважених
представляти інтереси акціонерів
(учасників) клієнта, які володіють
істотною участю; - даних про пов'язаних
осіб; - характеристики фінансового
стану; - рахунків, що відкриті в інших
банках (назва банку, МФО, номер рахунку),
- історії діяльності (інформація про
реорганізацію, зміни в діяльності,
колишні фінансові проблеми, репутація
на вітчизняному та іноземному ринках,
частка на ринку); - історії
обслуговування клієнта (інформація
щодо послуг, якими користувався
(користується) клієнт, позитивних
та/або негативних фактів співпраці з
ним тощо); характеристики джерел
надходження коштів та інших цінностей
на рахунки клієнта (які очікує клієнт,
що раніше не обслуговувався); - основних
контрагентів; - оцінки відповідності
операцій клієнта суті та напрямам його
діяльності.

Крім того, банківські установи, на
виконання абз. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України
«Про запобігання та протидію
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом», п. 5 ч. 1 ст.
62 Закону України «Про банки і
банківську діяльність»та інших
підзаконних актів, зобов'язані
надавати на запити Держфінмоніторингу
України додаткову інформацію,
пов'язану з фінансовими операціями, що
стали об'єктом фінансового
моніторингу, в тому числі копії
документів, на підставі яких
проводилась ідентифікація клієнтів, та
копії анкет клієнтів (що прямо
передбачено пунктом 5.1 Положення про
здійснення банками фінансового
моніторингу, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 14.05.2003 р. № 189, та підтверджено
роз'ясненням Міністерства юстиції
України).

Ненадання Держфінмоніторингу України
банківськими установами інформації по
фінансовим операціям, що підлягають
фінансовому моніторингу створює
реальні передумови реалізації загроз
національної безпеки України у
зовнішньополітичній, економічні сфері
та сфері державної безпеки (стаття 8
Закону України «Про основи
національної безпеки України») та
порушує інтереси держави в особі
Держфінмоніторингу України при
реалізації державної політики у сфері
запобігання та протидії легалізації
(відмиванню) доходів і фінансуванню
тероризму.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що позиція
відповідача щодо не надання в повному
обсязі на запит Держфінмоніторингу
України інформації, яка є необхідною
для реалізації Уповноваженим органом
своїх завдань та функцій, не відповідає
вимогам чинного законодавства у сфері
протидії легалізації (відмиванню)
доходів, одержаних злочинним шляхом.

Отже, обсяг запитуваної позивачем
інформації витребувано в рамках Закону
України «Про запобігання та протидію
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом» та Закону
України «Про банки і банківську
діяльність». Крім цього, надання
інформації суб'єктами первинного
фінансового моніторингу
Уповноваженому органу в установленому
порядку не є порушенням банківської
або комерційної таємниці.

Виходячи з вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суди попередніх
інстанцій дійшли вірних висновків щодо
задоволення позовних вимог, а тому
підстав для зміни або скасування
зазначених судових рішень колегія
суддів не вбачає. Доводи касаційної
скарги висновків судів попередніх
інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Південкомбанк" залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
січня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 01 березня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді