Справа № 812/9357/13-а
Суддя: Бишов М. В.
Дата ухвалення: 2014-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кисельова Є.О.
Суддя-доповідач - Бишов М. В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2014 року
справа №812/9357/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Бишова М.В.

суддів
Компанієць І.Д., Шальєвої В.А.

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року по адміністративній справі
№812/9357/13-а за позовом Управління
Пенсійного Фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області до
ОСОБА_2 про стягнення суми недоїмки,

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду
України в м. Сєвєродонецьку Луганської
області звернулося до Луганського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до ОСОБА_2
про стягнення суми недоїмки по сплаті
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на Закон України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Закон України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та зазначив, що
за відповідачем рахується
заборгованість зі сплати страхових
внесків у сумі 1732,80 грн, у зв'язку з чим
УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської
області сформовано вимогу від 05.09.2013р.
№Ф-60 та направлено на адресу
відповідача.

На день звернення до суду з
адміністративним позовом відповідачем
борг не сплачено, у зв'язку з чим просив
стягнути з відповідача на користь УПФУ
в м. Сєвєродонецьку Луганської області
недоїмку по сплаті страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування у сумі 1732,80 грн.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем подана апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції, в якій він просить скасувати
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року та прийняти нову постанову про
задоволення позову. Апеляційна скарга
позивача мотивована порушенням судом
першої інстанції норм матеріального
права, яке, на думку апелянта, полягає є
тому, що суд неправомірно застосував до
спірних правовідносин Закон України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Позивач та представник відповідача в
судове засідання не з'явилися, хоча
належним чином були повідомлені про
час та місце розгляду справи, що
підтверджується поштовими
повідомленнями про вручення, що дає
суду право розглянути справу у їх
відсутність у порядку письмового
провадження на підставі ст.197 ч.1 п.2 КАС
України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що управління
Пенсійного фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області є
органом виконавчої влади, який в цих
правовідносинах здійснює
повноваження, покладені на нього п. 12
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", Положенням про
Пенсійний фонд України, затвердженим
Указом Президента України від 06 квітня
2011 року №384/2011.

Відповідач - фізична особа -
підприємець ОСОБА_2 зареєстрований
відділом реєстрації суб'єктів
підприємницької діяльності у
Сєвєродонецькому міськвиконкомі
17.12.2001р., що підтверджується свідоцтвом
про державну реєстрацію
(перереєстрацію) суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються нормами Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№ 2464-VI (далі - Закон №2464), Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" №1058-ІV
від 09.07.2003 року (далі Закон №1058), Законом
України "Про пенсійне забезпечення"
№1788-ХІІ від 05.11.1991р. (далі Закон №1788) та
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно зі статтею 1 Закону
№1788 громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом. За
цим Законом призначаються: а) трудові
пенсії: за віком; по інвалідності; в
разі втрати годувальника; за вислугу
років. Право на пенсію за віком мають
жінки - після досягнення 55 років і при
стажі роботи не менше 20 років. На
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком, незалежно від місця останньої
роботи працівники, зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці, - за
списком N 1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за
результатами атестації робочих місць:
жінки - після досягнення 45 років і при
стажі роботи не менше 15 років, з них не
менше 7 років 6 місяців на зазначених
роботах. Працівникам, які мають не
менше половини стажу роботи з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, пенсії на пільгових умовах
призначаються із зменшенням віку,
передбаченого статтею 12 цього Закону,
на 1 рік за кожний повний рік такої
роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці -
жінкам.

Статтею 1 Закону №1058 визначене
поняття "пенсія"- як, щомісячна пенсійна
виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону №1058
за рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Згідно ст. 26 Закону №1058 особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

Відповідач є пенсіонером по
інвалідності 2 групи з 03.03.2005р., що
підтверджується довідкою, наданою УПФУ
в м. Сєвєродонецьку Луганської області
від 19.11.2013р. №4265/02-16/1 (а.с.16).

Відповідно до пункту 4 частини 1
статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного
внеску є фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. Відповідно до ч.2 ст.6
Закону № 2464 платник єдиного внеску
зобов'язаний: своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок; вести облік
виплат (доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади.

Частинами 1, 5 статті 9 Закону № 2464
визначено, що єдиний внесок
обчислюється виключно у національній
валюті, у тому числі з виплат (доходу),
що здійснюються в натуральній формі.
Сплата єдиного внеску здійснюється
виключно у національній валюті шляхом
внесення відповідних сум єдиного
внеску на рахунки територіальних
органів Пенсійного фонду, відкриті в
органах Державного казначейства
України для його зарахування.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону
№2464 платники єдиного внеску
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за відповідний базовий
звітний період, не пізніше 20 числа
місяця, що настає за базовим звітним
періодом. Єдиний внесок підлягає
сплаті незалежно від фінансового стану
платника, як передбачено частиною 12
статті 9 Закону №2464.

31.05.2013 року ОСОБА_2 подав до УПФУ
звіт про суми нарахованого доходу
застрахованих осіб та суми
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за 2010 рік (а.с.15), в якому
позивач задекларував щомісячну сплату
внеску з січня по грудень 2010 року на
загальну суму 2044,80 грн.

При поданні до УПФУ звіту за 2010
рік відповідач вказав до сплати суму
внеску, яка у зв'язку з відсутністю
добровільної сплати була визначена в
спірній вимозі. Тобто, єдиний внесок
задекларував відповідач, а не
примусово визначив УПФУ.

З картки особового рахунку
вбачається, що за відповідачем
рахується недоїмка за сплати страхових
внесків у сумі 1732,80 грн, у зв'язку з чим
УПФУ 05.09.2013 року сформована вимога №Ф-60
(а.с.4, 17-18) про сплату боргу в розмірі
1732,80 грн.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 4
Закону № 2464 особи, зазначені у пункті 4
частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до Закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, зазначеною нормою ст.
4 Закону №2464 в редакції, яка діє з
06.08.2011р., наведений вичерпний перелік
фізичних осіб - підприємців, які є
пенсіонерами за віком або інвалідами
без урахування віку та отримують
пенсію або соціальну допомогу, які
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску. В зазначеній нормі
законодавцем не виключені особи, які є
пенсіонерами та отримують пенсію за
віком на пільгових умовах. Крім того,
звільняють від сплати за себе єдиного
внеску фізичні особи - підприємці, які є
інвалідами та отримують відповідно до
Закону пенсію або соціальну допомогу.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 4
Закону № 2464 особи, зазначені у пункті 4
частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування, можуть
бути платниками єдиного внеску
виключно за умови їх добровільної
участі у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 1
Закону №2464 єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.4 Закону
№2464 платниками єдиного внеску є
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Добровільна сплата єдиного
внеску врегульована ст.10 Закону
України №2464.

Відповідно до зазначеної норми
платниками, які мають право на
добровільну сплату єдиного внеску, є:
особи, зазначені у пунктах 4 та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, - на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
та/або від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; члени фермерського
господарства, особистого селянського
господарства - на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття, у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності, та
пенсійне страхування; громадяни
України, які працюють за межами
України, - на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття, у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, та
пенсійне страхування.

Особи, зазначені в частині першій
цієї статті, беруть добровільну участь
у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
протягом строку, визначеного в
договорі про добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
але не менше одного року.

Особи, зазначені в частині першій
цієї статті, подають до
територіального органу Пенсійного
фонду за місцем проживання відповідну
заяву в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом за
погодженням з фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Територіальний орган Пенсійного
фонду, що отримав заяву про добровільну
участь у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
має право перевіряти викладені в заяві
відомості та вимагати від особи, яка
подала заяву, документи, що
підтверджують зазначені відомості.

З особою, яка подала заяву про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування,
територіальним органом Пенсійного
фонду в строк не пізніше ніж 30
календарних днів з дня отримання заяви
укладається договір про добровільну
участь у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(далі - договір про добровільну участь)
відповідно до типового договору, що
затверджується Пенсійним фондом за
погодженням з фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

У договорі про добровільну участь
зазначаються: назва документа;
відомості про особу, які вносяться до
системи персоніфікованого обліку
(частина третя статті 20 цього Закону);
вид (види) загальнообов'язкового
державного соціального страхування, в
якому особа братиме участь;строк дії
договору;порядок сплати єдиного внеску
та рахунки, на які він має сплачуватися;
умови набуття застрахованою особою
права на виплати за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням відповідно до
закону умови розірвання договору;
права та обов'язки сторін,
відповідальність сторін за
невиконання або неналежне виконання
умов договору; інші умови за згодою
сторін або передбачені типовим
договором про добровільну участь, що не
суперечать законодавству про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. Договір про
добровільну участь набирає чинності з
дня його підписання.

Єдиний внесок для осіб,
зазначених у пунктах 4 та 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі, визначеному
частиною одинадцятою статті 8, та
розподіляється відповідно до частини
двадцять четвертої статті 8 цього
Закону.

Для осіб, зазначених в абзацах
третьому та четвертому частини першої
цієї статті, які виявили бажання брати
участь в одному з видів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, розмір
єдиного внеску визначається у таких
відсотках до бази нарахування єдиного
внеску, передбаченої пунктом 3 частини
першої статті 7 цього Закону: на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування - 33,2 відсотка, на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття - 1,5 відсотка, на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, - 1,9
відсотка, на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності, - 1,51
відсотка.

Єдиний внесок для осіб,
зазначених в абзацах третьому та
четвертому частини першої цієї статті,
які виявили бажання брати участь у
декількох видах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
встановлюється у розмірі, визначеному
частиною одинадцятою статті 8, та
розподіляється відповідно до частини
двадцять четвертої статті 8цього
Закону.

Територіальний орган Пенсійного
фонду відмовляє в укладенні договору
про добровільну участь у разі, якщо
особа: підлягає загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню;не
відповідає іншим вимогам, визначеним
частиною першою цієї статті; подала
неповні або недостовірні відомості;
раніше уклала договір про добровільну
участь, дія якого не припинена або за
яким не виконано передбачені договором
умови; бажає укласти договір на строк
менше одного року.

В інших випадках відмова в
укладенні договору про добровільну
участь не допускається.

Договір про добровільну участь
може бути достроково розірваний:1)
застрахованою особою: за її бажанням,
якщо договір діяв не менше одного року;
у разі систематичного порушення умов
договору територіальним органом
Пенсійного фонду; 2) територіальним
органом Пенсійного фонду у разі:
набуття застрахованою особою
відповідно до цього Закону зобов'язань
щодо участі в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; виникнення
обставин, що не відповідають
визначеним цим Законом вимогам до осіб,
які мають право брати добровільну
участь у системі загальнообов'язкового
державного соціального
страхування;систематичного порушення
застрахованою особою умов
договору;смерті застрахованої особи;3)
за згодою сторін, якщо договір діяв не
менше одного року.

В інших випадках дострокове
розірвання договору про добровільну
участь не допускається.

Виходячи з системного аналізу ст.
4, 10 Закону України №2464 суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
обов'язковою умовою добровільної
участі особи у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування є належним
чином укладений договір в порядку ст. 10
Закону України №2464.

При розгляді справи в судам
першої та апеляційної інстанцій
достовірно встановлено, що жодних
договорів про добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
між сторонами укладено не було.

Таким чином, наявність пільги у
позивача - інваліда 2 групи, свідчить
про відсутність у нього за законом
обов'язку сплачувати єдиний внесок, що
виключає можливість виставлення йому
УПФУ вимоги, яка є виконавчим
документом та підлягає примусовому
виконанню без врахування наявності у
позивача пільг.

Оскільки під час розгляду справи
достовірно встановлено, що позивач є
пенсіонером, отримує пенсію по
інвалідності та не укладав договору
про добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування з позивачем,
тому відсутні підстави для нарахування
зобов'язань по сплаті єдиного внеску за
вказаний період.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позову. Доводи апеляційної
скарги відповідача не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Під час апеляційного провадження,
колегія суду не встановила таких
порушень судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
які б при звели до неправильного
вирішення справи по суті, які були
предметом розгляду і заявлені в суді
першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що
рішення суду першої інстанції є
обґрунтованим, прийняте на підставі
з'ясованих та встановлених обставинах
справи, які підтверджуються доказами,
та ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.2, 11, 159, 160, 167, 184, 195, 1951, 196-198, 200, 205, 206, 211,
212, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в м.
Сєвєродонецьку Луганської області на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року по адміністративній справі
№812/9357/13-а - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року по адміністративній справі
№812/9357/13-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду у
письмовому провадженні набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Колегія суддів
М.В.
Бишов

І.Д.
Компанієць

В.А. Шальєва