Справа № 2а-846/09/2670
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 січня 2014 року № 2а-846/09/2670
Окружний адміністративний суд міста
Києва, у складі: судді Добрянської Я.І.,
розглянув відповідно до вимог ч. 6 ст. 128
КАС України в порядку письмового
провадження адміністративну справу:
за позовом Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі міста
Києва (правонаступником якої є
Державна податкова інспекція у
Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м.
до відповідача 1 СГД-фізичної особи
відповідача 2 Приватного підприємства
про стягнення в дохід держави коштів у
розмірі 235 193,98 грн., протиправно
одержаних за нікчемною угодою.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 30.01.2009 р. суддею
Степанюком А.Г. було відкрито
провадження у справі № 2а-846/09/2670 за
позовом Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі міста
Києва (правонаступником якої на даний
час є Державна податкова інспекція у
Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м.
Києві) до відповідачів: СГД-фізичної
особи підприємця ОСОБА_2, а також
Приватного підприємства «Техно-Центр
2002» про стягнення в дохід держави
коштів у розмірі 235 193,98 грн.,
протиправно одержаних за нікчемною
адміністративного суду м. Києва від
21.09.2009 р. (суддя Степанюк А.Г.)
провадження у справі № 2а-846/09/2670 було
зупинено до набрання законної сили
судовим рішенням у пов'язаній справі №
2а-2899/09/2670, що розглядається Окружним
адміністративним судом м. Києва та до
розгляду апеляційної скарги у справі №
Зважаючи на перехід судді
Степанюка А.Г. до Київського
апеляційного адміністративного суду,
справу № 2а-846/09/2670 було передано до
провадження для продовження розгляду
судді Добрянській Я.І.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 31.01.2011 р. суддею
Добрянською Я.І. було прийнято до свого
провадження адміністративну справу №
2а-846/09/2670 для продовження розгляду на
стадії зупинення провадження у справі.
Зважаючи на довготривале
ненадходження від сторін інформації
щодо підстав поновлення провадження у
справі № 2а-846/09/2670, судом, з власної
ініціативи, на виконання положень ч. 5
ст. 156 КАС України, було вирішено
поновити провадження у даній справі
для надання сторонам можливості надати
актуальні пояснення та відповідні
документи на обґрунтування їх
нормативно-правових позицій в судовому
засіданні, та прийнято відповідну
ухвалу від 12.11.2013 р. про поновлення
провадження у справі № 2а-846/09/2670, якою
призначено судове засідання на 25.11.2013 р.
Однак, в судове засідання 25.11.2013 р. жодна
зі сторін по справі не з'явилася та не
скерувала свого представника, хоча всі
сторони були належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання, докази чого наявні
в матеріалах справи.
Зважаючи на неприбуття всіх сторін в
судове засідання 25.11.2013 р., що були
повідомлені належним чином, суд, на
підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ухвалив розглядати дану
адміністративну справу № 2а-846/09/2670 в
порядку письмового провадження.
Про перехід до розгляду зазначеної
справи в порядку письмового
провадження, всіх сторін було належним
чином повідомлено листом від 25.11.2013 р.,
який був отриманий відповідачем 02.12.2013
р., проте як від відповідачів 1 та 2
рекомендовані поштові листи з
повідомленням про вручення
повернулися до суду з відміткою
поштового відділення "за закінченням
встановленого терміну зберігання".
Докази зазначеного містяться в
матеріалах справи.
За наслідками переходу судом до
розгляду даної справи в порядку
письмового провадження, жодних
документів від сторін по справі станом
на 27.01.2014 р. до канцелярії суду не
надходило. Крім того, від відповідача 1
та відповідача 2 взагалі не надходило
жодних заперечень чи будь-яких
пояснень з приводу даного спору.
Так, в позовній заяві позивач просить
суд:
- зобов'язати відповідача 2 ПП
"Техно-Центр 2002" повернути відповідачу 1
СГД - фізичній особі підприємцю ОСОБА_2
грошові кошти в сумі 235 193,98 грн.,
отримані за нікчемною угодою;
- стягнути в дохід держави кошти,
одержані за усною нікчемною угодою,
вчиненою з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства у зв'язку з її нікчемністю,
з відповідача 1 СГД-фізичної особи
підприємця ОСОБА_2 в сумі 235 193,98 грн.
Зазначені позовні вимоги обґрунтовані
тим, що відповідачем 2 ПП "Техно-Центр
2002" було протиправно та з порушенням
інтересів Держави отримано від
відповідача 1 СГД-фізичної особи
підприємця ОСОБА_2 грошові кошти в сумі
235 193,98 грн. за нікчемною угодою (що
завідомо суперечить інтересам
Держави), удавано укладеною сторонами
(відповідачем 1 та відповідачем 2) в
усному порядку (щодо транспортного
перевезення будівельних матеріалів),
без належного підтвердження
фактичного виконання такого правочину
допустимими доказами, що передбачені
чинним законодавством, та вимагаються
судами при доведенні товарності
господарських операцій з поставки
Як зазначено позивачем в позовній
заяві на обґрунтування заявлених
позовних вимог, в даному випадку, про
нікчемність (недійсність) такого
правочину між відповідачем 1 та
відповідачем 2 щодо поставки
(перевезення) товару, свідчать зокрема
наступні докази: судове рішення (що
набрало законної сили), яким визнано
недійсними з моменту реєстрації
установчі документи (статут, свідоцтво
про державну реєстрацію юридичної
особи) та свідоцтво про державну
реєстрацію платником ПДВ відповідача 2
ПП "Техно-Центр 2002" (відповідно до чого
відповідач 2 ПП "Техно-Центр 2002" взагалі
не мав цивільної право- та дієздатності
на укладення будь-яких угод, а
правочини, що були укладені ПП
"Техно-Центр 2002" - є нікчемними від
моменту їх укладення); не надання
відповідачем 1 до перевірки (а
відповідно і відсутність в матеріалах
справи) передбачених чинним
законодавством документів
(обов'язкових доказів) на підтвердження
фактичності (реальності) господарських
операцій з контрагентом ПП "Техно-Центр
2002" щодо надання останнім на користь
СГД-фізичної особи підприємця ОСОБА_2
транспортних послуг по перевезенню
будівельних матеріалів у великих
обсягах та на значні суми, зокрема:
товарно-транспортних накладних,
подорожніх листів вантажного
автомобіля та довіреностей на
отримання товару від постачальника,
необхідність наявності яких
вимагається чинним законодавством, та
саме зазначеними документами, на
переконання Вищого адміністративного
суду України, має підтверджуватися
товарність господарських операцій з
поставки товару; наявність судового
рішення (що набрало законної сили), яким
було визнано правомірними та залишено
в силі податкові повідомлення-рішення
позивача, прийняті за наслідками
перевірки правомірності господарських
відносин відповідача 1 із відповідачем
2, зокрема щодо даної нікчемної угоди з
транспортування товару, укладеній в
усній формі.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, між відповідачем 2 ТОВ
«Техно-Центр 2002» та відповідачем
СГД-фізичною особою підприємцем ОСОБА_2
було укладено усну угоду про надання
транспортних послуг, на виконання якої
постачальник ПП "Техно-Центр 2002"
зобов'язався надати транспортні
послуги по перевезенню будівельних
матеріалів замовнику (покупцю)
СГД-фізичній особі підприємцю ОСОБА_2, а
покупець (замовник) зобов'язався
прийняти та оплатити постачальнику
зазначені послуги.

Ціна такої усної угоди склала 195 995,03
грн., крім того ПДВ - 39 198,95 грн., разом 235
193,98 грн.

На виконання зазначеної угоди
сторонами було складено Акти виконаних
робіт (наданих послуг) від 30.06.2007 р., від
30.09.2007 р., від 29.02.2008 р. на загальну суму 235
193,98 грн.

Розрахунки між сторонами були
проведені за готівкові кошти по
прибуткових касових ордерах.

Інших документів на підтвердження
товарності (чинності) зазначеної усної
угоди між сторонами (відповідачем 2 та
відповідачем 1) не оформлювалося.

Які саме будівельні матеріали мали
перевозитися відповідачем 2 ПП
"Техно-Центр 2002" на замовлення
відповідача 1 СГД-фізичної особи
підприємця ОСОБА_2 (з якого місця
навантаження, в яке місце
розвантаження, яким саме чином та у які
строки) - з наявних матеріалів справи не
вбачається, оскільки сторонами такого
правочину жодні з обов'язкових умов
договору, що передбачені чинним
цивільним законодавством - не
обумовлювалися.

За наслідками зазначених
правовідносин із контрагентом ПП
"Техно-Центр 2002" відповідачем 1
СГД-фізичною особою підприємцем ОСОБА_2
було сформовано валові витрати та
включено ПДВ до складу податкового
кредиту.

Однак, вважаючи зазначений правочин
між відповідачем 2 ПП "Техно-Центр 2002" та
відповідачем 1 СГД-фізичною особою
підприємцем ОСОБА_2 - нікчемним у
відповідності до закону з моменту його
укладення (укладеним з метою, що
завідомо суперечить інтересам Держави,
та завдає шкоди Державному бюджету),
позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовною заявою про стягнення в дохід
держави коштів у розмірі 235 193,98 грн.,
протиправно одержаних за нікчемною
угодою, шляхом повернення таких коштів
відповідачем 2 до відповідача 1 та їх
подальшим стягненням з відповідача 1 до
Державного бюджету.

Дослідивши наявні у справі докази,
проаналізувавши матеріали справи та
вивчивши норми відповідного
законодавства, що було чинним на момент
виникнення спору, Окружний
адміністративний суд м. Києва дійшов до
висновку про наявність достатніх
підстав для задоволення позовних вимог
позивача в повному обсязі, зважаючи
зокрема на наступне.

Згідно з п. 3 ст. 10 Закону України «Про
державну податкову службу» від 04.12.1990 р.
№ 509-ХІІ (із змінами та доповненнями),
державні податкові інспекції в
районах, містах без районного поділу,
районах у містах, міжрайонні та
об'єднані державні податкові інспекції
виконують такі функції: контролюють
своєчасність подання платниками
податків бухгалтерських звітів і
балансів, податкових декларацій,
розрахунків та інших документів,
пов'язаних з обчисленням податків,
інших платежів, а також перевіряють
достовірність цих документів щодо
правильності визначення об'єктів
оподаткування і обчислення податків,
інших платежів.

Так, як вбачається з наявних матеріалів
справи, позивачем ДПІ у Дарницькому
районі міста Києва (правонаступником
якої є ДПІ у Дарницькому районі ГУ
Міндоходів у м. Києві) було проведено
виїзну планову перевірку відповідача 1
СГД-фізичної особи підприємця ОСОБА_2 з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 14.03.2007 р. по 31.03.2008 р.

Саме в зазначеному періоді, як
підтверджується наявними матеріалами
справи, відповідач 1 СГД-фізична особа
підприємець ОСОБА_2 мав господарські
відносини з відповідачем 2 ПП
"Техно-Центр 2002" на підставі усних
домовленостей про надання послуг щодо
перевезення будівельних матеріалів
силами перевізника ПП "Техно-Центр 2002"
на адресу замовника СГД-фізичної особи
підприємця ОСОБА_2

За наслідками наведеної перевірки,
податковим органом були встановлені
порушення відповідачем 1 СГД-фізичною
особою підприємцем ОСОБА_2 вимог
податкового законодавства (п.п. 7.4.5. п. 7.4
ст. 7 Закону України "Про податок на
додану вартість") при формуванні
податкового кредиту на підставі
фіктивних (безтоварних) правочинів,
зокрема в розрізі правовідносин із
контрагентом ПП "Техно-Центр 2002"
(відповідачем 2) із загальною сумою
таких правочинів - 235 193,98 грн., та
складено Акт перевірки від 29.08.2008 р. №
144/17/4/НОМЕР_1.

На підставі вказаних висновків Акта
перевірки, ДПІ у Дарницькому районі м.
Києва було винесено податкові
повідомлення-рішення: № 002121704/0/34658 від
12.09.2008 р., № /1/43487 від 19.11.2008 р., №
/2/2885 від 26.01.2009 р. та № /3/9785
від 24.03.2009 р. (за наслідками
адміністративного оскарження).

Як підтверджується наявними у справі
доказами, зазначені податкові
повідомлення-рішення, прийняті
внаслідок порушення відповідачем 1
СГД-фізичною особою підприємцем ОСОБА_2
вимог податкового законодавства при
взаємовідносинах зокрема із
відповідачем 2 ПП "Техно-Центр 2002", були
визнані правомірними та залишені
чинними в судовому порядку
(адміністративна справа № 2а-2899/09/2670).

Так, рішення по справі № 2а-2899/09/2670, з
приводу наявності якої зупинялося
провадження в даній адміністративній
справі № 2а-846/09/2670, набрало законної
сили 02.12.2010 р. із прийняттям ухвали
Київським апеляційним
адміністративним судом.

Крім того, як підтверджується наявними
у справі доказами, також набрало
законної сили судове рішення по справі
№ 2-2245/2005 (ухвала Апеляційного суду м.
Києва від 16.11.2009 р.), з приводу наявності
якої зупинялося провадження в даній
адміністративній справі № 2а-846/09/2670, та
яким було визнано недійсними з моменту
реєстрації установчі документи
(статут, свідоцтво про державну
реєстрацію юридичної особи) та
свідоцтво про державну реєстрацію
платником ПДВ відповідача 2 ПП
"Техно-Центр 2002".

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 14 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Також, згідно вимог ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, зважаючи на наявні у
справі докази, суд погоджується із
обґрунтуваннями позивача відносно
того, що в даному випадку про
нікчемність (недійсність) такого
правочину між відповідачем 1 та
відповідачем 2 щодо поставки
(перевезення) товару, свідчать зокрема
наступні докази: судове рішення (що
набрало законної сили), яким визнано
недійсними з моменту реєстрації
установчі документи (статут, свідоцтво
про державну реєстрацію юридичної
особи) та свідоцтво про державну
реєстрацію платником ПДВ відповідача 2
ПП "Техно-Центр 2002" (відповідно до чого
відповідач 2 ПП "Техно-Центр 2002" взагалі
не мав цивільної право- та дієздатності
на укладення будь-яких угод, а
правочини, що були укладені ПП
"Техно-Центр 2002" - є нікчемними від
моменту їх укладення); не надання
відповідачем 1 до перевірки (а
відповідно і відсутність в матеріалах
справи) передбачених чинним
законодавством документів
(обов'язкових доказів) на підтвердження
фактичності (реальності) господарських
операцій з контрагентом ПП "Техно-Центр
2002" щодо надання останнім на користь
СГД-фізичної особи підприємця ОСОБА_2
транспортних послуг по перевезенню
будівельних матеріалів у великих
обсягах та на значні суми, зокрема:
товарно-транспортних накладних,
подорожніх листів вантажного
автомобіля та довіреностей на
отримання товару від постачальника,
необхідність наявності яких
вимагається чинним законодавством, та
саме зазначеними документами, на
переконання Вищого адміністративного
суду України, має підтверджуватися
товарність господарських операцій з
поставки товару; наявність судового
рішення (що набрало законної сили), яким
було визнано правомірними та залишено
в силі податкові повідомлення-рішення
позивача, прийнті за наслідками
перевірки правомірності господарських
відносин відповідача 1 із відповідачем
2, зокрема щодо даної нікчемної угоди з
транспортування товару, укладеної в
усній формі.

Відповідно до ст. 3 Господарського
кодексу України, під господарською
діяльністю розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Господарська діяльність, що
здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.

Відповідно до Національного
класифікатора України, прийнятого
наказом Держспоживстандарту України
від 26.12.2005 р. № 375 із змінами та
доповненнями, економічна діяльність -
процес виробництва продукції (товарів,
послуг), який здійснюється з
використанням певних ресурсів:
сировини, матеріалів, устаткування,
робочої сили, технологічних процесів,
тощо.

Згідно з частиною 1 ст. 216 Цивільного
кодексу України, недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.
Нікчемний правочин є недійсним в силу
закону, а тому також не створює інших
наслідків, крім тих, що пов'язані із
його недійсністю.

Відповідно до частини другої ст. 215 ЦКУ,
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до п. 1, п. 2 ст. 49
Господарського кодексу України,
підприємці зобов'язані не порушувати
права та законні інтереси держави, за
завдані шкоду і збитки підприємництво
несе майнову та іншу встановлену
законом відповідальність.

Також, згідно правової позиції
Верховного Суду України, викладеній в
постанові від 26 вересня 2006 року,
правочин, який вчинено з метою,
завідомо суперечною інтересам держави
і суспільства, водночас суперечить
моральним засадам суспільства, а тому
згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України -
є нікчемним, і визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Органи державної податкової
служби, вказані в абзаці першому ст. 10
Закону України "Про державну податкову
службу в Україні" можуть на підставі п. 1
1 цієї статті звертатись до судів із
позовами про стягнення в дохід держави
коштів, одержаних за правочинами,
вчиненими з метою, які завідомо
суперечать інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їхню
нікчемність.

Таким чином, відповідно до наявних у
справі доказів, даний правочин між
відповідачем 2 та відповідачем 1 - не
відповідає моральним засадам
суспільства, оскільки дії сторін
спрямовані не на реальне виконання
умов договору, а на настання наслідків
у вигляді протиправного відшкодування
податку на додану вартість, а
відповідно така мета, в свою чергу, є
завідомо суперечною інтересам держави
і суспільства.

Отже, даний правочин не відповідає
обов'язковим умовам чинності
правочину, а саме ч. 1 та ч. 3 ст. 203
Цивільного кодексу України, і згідно зі
ст. 215 даного Кодексу - є недійсним
(нікчемним), оскільки його недійсність
встановлена законом, та таким чином
визнання даного правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 216 ЦК України,
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України,
нікчемний правочин або правочин
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Верховним Судом України у справі №
21-737во09 (постанова від 08.09.2009 року)
зокрема зазначено: «здійснення
поставки товару на будь-яких умовах
поставки не звільняє учасників
господарської операції від складання
первинних документів, які передбачені
законодавством про бухгалтерський
облік, а відтак суду слід звернути
увагу і дати належну оцінку доводам ДПІ
щодо відсутності таких документів у
платника податку під час його
перевірки, оскільки таке може свідчити
і про нездійснення самих господарських
операцій».

Типові форми єдиної первинної
транспортної документації, зокрема
товарно-транспортної накладної та
подорожнього листа, затверджені
спільним наказом Мінтрансу України,
Мінстату України «Про затвердження
типових форм первинного обліку роботи
вантажного автомобіля» від 29.12.1995 р. №
488/346 і введені в дію з 01.01.1996 р.

Вказаний Наказ є чинним на час розгляду
даної справи та був чинним під час
здійснення зазначених господарських
операцій.

Відповідно до Наказу № 488/346
встановлено, що застосування
затверджених даним наказом форм
первинних документів є обов'язковим
для всіх суб'єктів господарської
діяльності, незалежно від форм
власності, а саме:

- подорожній лист вантажного
автомобіля, ф. № 2;

- подорожній лист вантажного
автомобіля у міжнародному сполученні",
ф. № 1 (міжнародна);

- товарно-транспортна накладна, ф. №
1-ТН;

- талон замовника, ф. № 1-ТЗ.

Вантаж, не оформлений ТТН, не
приймається до перевезення (п. 47
Статуту автотранспорту). Про факт
надання автотранспортних послуг
свідчать товарно-транспортні
документи, дорожні листи вантажного
автомобіля, що підтверджують рух
вантажу від пункту відправлення до
пункту призначення (передання вантажу
одержувачу).

В той же час, відповідачем 1, так само як
і відповідачем 2, ні під час перевірки,
ні до матеріалів справи не були надані
належним чином оформлені за
встановленим законодавством зразком
(типовою формою) товарно-транспортні
накладні, подорожні листи вантажного
автомобіля, інше, на підтвердження
реальності надання послуг з поставки
товару ПП "Техно-Центр 2002", а відповідно
жодними допустимими доказами по справі
не було доведено товарності
(фактичності здійснення) таких
господарських операцій між
відповідачем 2 (установчі документи
якого визнані недійсними в судовому
порядку) та відповідачем 1, що ще раз
підтверджує нікчемність такого
правочину з моменту його укладення.

Отже, враховуючи наведені вище факти,
вбачається проведення відповідачем 2
ПП "Техно-Центр 2000" транзитних
фінансових потоків, спрямованих на
здійснення операцій з надання
податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, зокрема, у
випадках, коли операції здійснюються
через посередників з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту, не мають
реального товарного характеру, а тому
наведені обставини свідчать про
відсутність факту реального
здійснення господарських операцій з
контрагентами-покупцями та
постачальниками. Вказані факти
свідчать про укладення договорів без
мети настання реальних наслідків
(фіктивні договори).

З огляду на зазначене та наявні у
справі докази вбачається, що
господарські операції між
відповідачем 1 та відповідачем 2
об'єктивно призвели до порушення
інтересів Держави і суспільства у
цілому. У даному випадку йдеться про
порушення фінансово-економічних
інтересів держави, її бюджетної
системи, оскільки відповідно до п.п. 19 п.
1 ст. 2 «Бюджетного кодексу України» від
21.06.2001 р. доходи бюджету складаються з
усіх податкових, неподаткових та інших
надходжень на безповоротній основі
справляння яких передбачено
законодавством України. Податковими
надходженнями згідно з п. 2 ст. 9
вищезазначеного Кодексу визнаються
передбачені податковими законами
України загальнодержавні і місцеві
податки, збори та інші обов'язкові
платежі, згідно зі ст. 2 Закону України
«Про систему оподаткування» № 1251-12 від
25.06.1991 р., під податком слід розуміти
обов'язковий внесок до бюджету
відповідного рівня, здійснений
платниками у порядку і на умовах, що
визначаються законами України про
оподаткування. Сукупність податків і
зборів до бюджетів та до державних
цільових фондів, що справляються у
встановленому законами України
порядку, становить систему
оподаткування та Конституції України,
оскільки протиправні дії позивача
руйнують бюджетну систему держави та
систему оподаткування, яка створена в
інтересах Держави.

Відповідно до ч. 3, ст. 228
Цивільного кодексу України, у разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

Так, в даному випадку, відповідач 1
СГД-фізична особа підприємець ОСОБА_2
на час укладення усної угоди
(правочину) із відповідачем 2 ПП
«Техно-Центр 2002» не міг бути обізнаний
про фіктивну діяльність такого
суб'єкта господарювання - ПП
«Техно-Центр 2002», оскільки судове
рішення по справі (№ 2-2245/2005), яким було
визнано недійсними з моменту
реєстрації установчі документи
(статут, свідоцтво про державну
реєстрацію юридичної особи) та
свідоцтво про державну реєстрацію
платником ПДВ відповідача 2 ПП
"Техно-Центр 2002", набрало законної сили
після вчинення такого правочину - 16.11.2009
року, а отже, при наявності умислу лише
у однієї із сторін (ПП «Техно-Центр 2002»),
все одержане нею за правочином повинно
бути повернуто іншій стороні
(СГД-фізичній особі підприємцю ОСОБА_2.),
а одержане останньою або належне їй на
відшкодування виконаного за рішенням
суду стягується в дохід держави.

Згідно ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Позивач, як суб'єкт владних
повноважень, довів суду правомірність
заявлених ним позовних вимог щодо
стягнення в дохід держави коштів у
розмірі 235 193,98 грн., протиправно
одержаних за нікчемною угодою,
укладеною в усному порядку між
відповідачем 1 та відповідачем 2, що
також підтверджується наявними у
справі доказами, а саме шляхом
повернення відповідачем 2 таких коштів
відповідачу 1 та стягнення зазначених
коштів з відповідача 1 в дохід Держави.

Натомість відповідач 1 та відповідач 2
взагалі не надали суду жодних
допустимих доказів на спростування
викладених позивачем обґрунтувань
позовної заяви, та станом на час
розгляду судом даної справи по суті -
зазначені відповідачі за місцем їх
реєстрації не знаходяться (вся поштова
кореспонденція повертається), що також
свідчить про ухилення від виконання
такими суб'єктами господарювання вимог
чинного законодавства та судових
рішень.

Враховуючи вищенаведене в сукупності,
та керуючись ст.ст. 2, 71, 86, 94, 97, 158-163 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов'язати ПП "Техно-Центр 2002"
(юридична адреса: м. Київ, вул. Гашека, 4
кв. 38, фактична адреса: м. Київ, вул.
Гашека, 4 кв. 38, рахунки підприємства:
№1 КФ АБ "Укркомунбанк", МФО 322357, №
свідоцтва 35599596, тел.: 451082, повернути
СГД-фізичній особі підприємцю ОСОБА_2
грошові кошти в сумі 235 193, 98 грн.,
одержані за нікчемною угодою.

3. Стягнути в дохід держави кошти,
одержані за усною нікчемною угодою
(вартість послуг), вчиненою з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства у зв'язку з її
нікчемністю, з СГД-фізичної особи
підприємця ОСОБА_2 (02091, АДРЕСА_2,
ідент.код НОМЕР_1, тел.: НОМЕР_2, р/р
НОМЕР_3 АКБ "Транс банк", МФО 300089, №
свідоцтва НОМЕР_4) в сумі 235 193,98 грн.

Строк і порядок набрання судовим
рішенням законної сили встановлені у
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо інше не
встановлено цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя:
Я.І. Добрянська

Дата складання та підписання в
повному обсязі постанови - 27.01.2014 р.