Справа № 826/10201/13-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді: Пилипенко О.Є.,

суддів: Глущенко Я.Б.
та Шелест С.Б.,

при секретарі Грабовській
Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Комунального підприємства
"Київпастранс" на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Комунального
підприємства "Київпастранс" до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року позивач - Комунальне
підприємство "Київпастранс" звернувся
до Окружний адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
податків про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, в якому просив
визнати протиправними дії відповідача,
які полягають у проведенні фактичної
перевірки господарської одиниці
станція Борщагівка, яка належить
позивачу, в результаті якої було
складено акт (довідку) фактичної
перевірки від 01.03.2013 р.; скасувати акт
(довідку) фактичної перевірки від
01.03.2013р.; визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача від
15.03.2013 р. № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 вересня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
позивач звернувся із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 вересня 2013 року
та прийняти нову, якою
адміністративний позов задовольнити в
повністю. Свої вимоги апелянт
обґрунтовує тим, що при ухваленні
постанови суду першої інстанції були
порушені норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
Комунального підприємства
"Київпастранс" - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 вересня 2013 року - залишити без змін,
виходячи із наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що
Комунальним підприємством
"Київпастранс" порушено порядок обліку
розрахункових операцій при здійсненні
продажу проїзних і перевізних
документів на залізничному транспорті,
а саме вимоги п.п.4.2.2 Порядку оформлення
розрахункових і звітних документів при
здійсненні продажу проїзних і
перевізних документів на залізничному
транспорті, затвердженого наказом
Міністерства транспорту України,
Державної податкової адміністрації
України, окрім того, фактична перевірка
КП «Київпастранс» проведена на
підставі та у відповідності до норм
чинного законодавства, а акт перевірки
складений за результатами проведення
фактичної перевірки та є носієм
описової інформації та складається
представниками податкового органу з
метою реалізації наданих їм
законодавством повноважень.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено колегією суддів, на
підставі наказу від 28.02.2013 р. № 209 та
направлень на перевірку від 28.02.2013 р. №
220, 221, 222, згідно пп.20.1.4. п 20.1. ст.20, пп.75.1.3.
ст.75, пп.80.2.4. п.80.2. ст.80 Податкового
кодексу України, посадовими особами
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів проведена фактична
перевірка господарської одиниці
позивача - станції Борщагівка з питань
дотримання порядку здійснення
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності ліцензій,
патентів, свідоцтв, у тому числі
свідоцтв про державну реєстрацію,
виробництва та обігу підакцизних
товарів, дотримання роботодавцем
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками
(найманими особами).

Під час проведення перевірки
відповідачем встановлено, що готівкова
виручка по станції Борщагівка за
період з 01.10.2011 року по 28.02.2013 року
склала 1 094 991,00 грн.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт фактичної
перевірки від 01.03.2013 року, яким
зафіксовані виявлені під час перевірки
порушення законодавчих вимог у сфері
РРО, а саме:

п.1, 2 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг»;

пп.2.6. п.2 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого Постановою
Правління Національного Банку України
від 15.12.2004 р. № 637.

Такі порушення призвели до
неоприбуткування готівки позивача на
загальну суму 1 094 991,00 грн.

Не погоджуючись з такими висновками
акту перевірки, позивачем, у порядку
п.86.7. ст.86 Податкового кодексу України,
подавалися відповідачу заперечення до
акту перевірки, за результатами
розгляду яких, висновки акту перевірки
залишені без змін, a заперечення - без
задоволення.

У зв'язку з виявленими порушеннями,
зафіксованими в акті фактичної
перевірки від 01.03.2013 р., відповідачем
прийняте оскаржуване податкове
повідомлення-рішення форми «С» від
15.03.2013 р. № , яким до позивача
застосовані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 5 474 955,00 грн.

Зазначене податкове
повідомлення-рішення, за правилами ст.56
Податкового кодексу України,
оскаржувалось позивачем в
адміністративному порядку, за
результатами чого оскаржуване рішення
залишене без змін, а скарга позивача -
без задоволення, що стало підставою для
звернення позивача до суду з
відповідним адміністративним позовом.

Обговорюючи правомірність заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до наступного.

Щодо позовних вимог про протиправність
дій відповідача, що полягали у
проведенні фактичної перевірки
господарської одиниці станція
Борщагівка та складення Акту (довідки)
фактичної перевірки, колегія суддів
зазначає наступне.

Порядок проведення фактичної
перевірки передбачений ст.. 80
Податкового кодексу України.

Так, п. 80.1 ст. 80 ПК України передбачено,
що фактична перевірка здійснюється без
попередження платника податків (особи).

Пунктом 80.2 ст. 80 ПК України встановлено,
що фактична перевірка може проводитися
на підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, копія якого вручається
платнику податків або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції, під розписку до
початку проведення такої перевірки, та
за наявності хоча б однієї з таких
обставин:

- у разі коли за результатами перевірок
інших платників податків виявлено
факти, які свідчать про можливі
порушення платником податків
законодавства щодо виробництва та
обігу підакцизних товарів, здійснення
платником податків розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності патентів, ліцензій та інших
документів, контроль за наявністю яких
покладено на контролюючі органи, та
виникає необхідність перевірки таких
фактів;

- у разі отримання в установленому
законодавством порядку інформації від
державних органів або органів
місцевого самоврядування, яка свідчить
про можливі порушення платником
податків законодавства, контроль за
яким покладено на контролюючі органи,
зокрема, щодо здійснення платниками
податків розрахункових операцій,
ведення касових операцій, наявності
патентів, ліцензій, та інших
документів, контроль за наявністю яких
покладено на контролюючі органи,
виробництва та обігу підакцизних
товарів;

- письмового звернення покупця
(споживача), оформленого відповідно до
закону, про порушення платником
податків установленого порядку
проведення розрахункових операцій,
касових операцій, патентування або
ліцензування;

- неподання суб'єктом господарювання в
установлений законом строк
обов'язкової звітності про
використання реєстраторів
розрахункових операцій, розрахункових
книжок та книг обліку розрахункових
операцій, подання їх із нульовими
показниками;

- отримання в установленому
законодавством порядку інформації про
порушення вимог законодавства в
частині виробництва, обліку,
зберігання та транспортування спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів та цільового використання
спирту платниками податків, а також
здійснення функцій, визначених
законодавством у сфері виробництва і
обігу спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів;

- у разі виявлення за результатами
попередньої перевірки порушення
законодавства з питань, визначених у
пункті 75.1.3;

- у разі отримання в установленому
законодавством порядку інформації про
використання праці найманих осіб без
належного оформлення трудових
відносин та виплати роботодавцями
доходів у вигляді заробітної плати без
сплати податків до бюджету, а також
здійснення фізичною особою
підприємницької діяльності без
державної реєстрації.

Допуск посадових осіб контролюючих
органі до проведення фактичної
перевірки здійснюється згідно із
статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 81.1 ст. 81 ПК України передбачено,
що посадові особи контролюючого органу
мають право приступити до проведення
документальної виїзної перевірки,
фактичної перевірки за наявності
підстав для їх проведення, визначених
цим Кодексом, та за умови пред'явлення
або надіслання у випадках, визначених
цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої
перевірки, в якому зазначаються дата
видачі, найменування контролюючого
органу, реквізити наказу про
проведення відповідної перевірки,
найменування та реквізити суб'єкта
(прізвище, ім'я, по батькові фізичної
особи - платника податку, який
перевіряється) або об'єкта, перевірка
якого проводиться, мета, вид
(документальна планова/позапланова або
фактична), підстави, дата початку та
тривалість перевірки, посада та
прізвище посадової (службової) особи,
яка проводитиме перевірку. Направлення
на перевірку у такому випадку є дійсним
за наявності підпису керівника
контролюючого органу або його
заступника, що скріплений печаткою
контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки;

службового посвідчення осіб, які
зазначені в направленні на проведення
перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у
випадках, визначених цим Кодексом,
платнику податків (його посадовим
(службовим) особам або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) цих документів
або пред'явлення зазначених
документів, що оформлені з порушенням
вимог, встановлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб контролюючого органу
до проведення документальної виїзної
або фактичної перевірки.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
фактична перевірка позивача відбулась
на підставі Наказу на проведення
перевірки від 28.02.2013 року № 209,
направлення на проведення перевірки
від 28.02.2013 року № 220, 221, 222, в присутності
представника позивача - ОСОБА_2, тобто у
відповідності до норм чинного
законодавства.

Окрім того, важливим є факт допуску
позивачем посадових осіб відповідача
до проведення фактичної перевірки та
сам факт її проведення з огляду на
наступне.

Верховний Суд України з даного приводу
зазначав, що платник податків, який
вважає порушеним порядок та підстави
призначення податкової перевірки щодо
нього, має захищати свої права шляхом
не допуску посадових осіб до перевірки.
Якщо ж допуск до проведення перевірки
відбувся, в подальшому предметом
розгляду в суді має бути лише суть
виявлених порушень податкового та
іншого законодавства, дотримання якого
контролюється контролюючими органами.

Тобто, згідно з правовою позицією
Верховного Суду України, допуск до
перевірки нівелює правові наслідки
процедурних порушень, допущених
контролюючими органами при
призначенні та/або проведенні
податкової перевірки.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що у задоволенні
позову в цій частині слід відмовити.

Колегія суддів також вважає
необґрунтованими вимоги позивача щодо
необхідності скасування Акту (довідки)
про проведення перевірки, з огляду на
наступне.

Відповідно до п.86.1. ст.86 Кодексу,
результати перевірок (крім камеральних
та електронних перевірок) оформлюються
у формі акта або довідки, які
підписуються посадовими особами
контролюючого органу та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

Акт (довідка) про результати фактичних
перевірок, визначених статтею 80 цього
Кодексу, складається у двох
примірниках, підписується посадовими
особами контролюючих органів, які
проводили перевірку, реєструється не
пізніше наступного робочого дня після
закінчення перевірки. Акт (довідка) про
результати зазначених перевірок
підписується особою, яка здійснювала
розрахункові операції, платником
податків та його законними
представниками (у разі наявності) (п.86.5.
ст.86 Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, за
результатами фактичної перевірки
господарської одиниці позивача,
відповідачем складено акт, який
підписаний представником позивача без
зауважень.

Акт - це службовий документ, який
підтверджує факт проведення перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що до адміністративних
судів можуть оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень випадків, коли
щодо таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема, спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Нормативно-правовий акт - це прийнятий
уповноваженим державним чи іншим
органом у межах його компетенції
офіційний письмовий документ, який
встановлює, змінює чи скасовує норми
права, носить загальний чи локальний
характер та застосовується
неодноразово. Акт індивідуальної дії -
це виданий суб'єктом владних
повноважень документ, прийнятий з
метою реалізації його повноважень, які
породжують права та обов'язки у того
суб'єкта, якому вони адресовані.

Таким чином, акт перевірки не є
рішенням суб'єкта владних повноважень
у розумінні п.1 ч.2 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а є виключно службовим
документом, який лише фіксує обставини,
встановлені під час проведення
перевірки, факти виявлених порушень
законодавства та не є остаточним
документом, зобов'язуючим до вчинення
будь-яких дій, оскільки наслідком
винесення податковим органом
зазначеного акту є прийняття
податкового повідомлення-рішення, яке
може бути оскаржено в судовому порядку.

Таким чином, акт перевірки не породжує
для позивача правових наслідків, не є
підставою для виникнення у нього
будь-яких прав та обов'язків, отже
ніяким чином не порушує охоронюваних
законом прав та інтересів позивача.
Права та обов'язки для суб'єкта
господарювання, перевірку якого
проведено, породжує саме рішення,
прийняте на підставі складеного за
результатами перевірки акту.

Щодо протиправності податкового
повідомлення - рішення від 15.03.2013 року №
, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ст. З Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:

1) проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок;

2) видавати особі, яка отримує або
повертає товар, отримує послугу або
відмовляється від неї, розрахунковий
документ встановленої форми на повну
суму проведеної операції та ін.

Відповідно до п. 13.1 Положення про форму
та зміст розрахункових документів,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України від 1
грудня 2000 року N 614, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 5 лютого
2001 р. за №105/5296 (далі - Положення №614),
розрахункові документи для
залізничного транспорту - це проїзні та
перевізні документи, бланки яких
виготовлені друкарським способом
відповідно до п. 2.6 Положення, а окремі
реквізити заповнюються з
використанням автоматизованих систем
керування або ручним способом при
проведенні розрахункових операцій.

Підпунктом 13.2 Положення №614 визначено,
що форма і зміст проїзних та перевізних
документів для залізничного
транспорту встановлені Порядком
оформлення розрахункових і звітних
документів при здійсненні продажу
проїзних і перевізних документів на
залізничному транспорті, затвердженим
наказом Міністерства транспорту
України та Державної податкової
адміністрації України від 24.10.2001 № 712/431
"Про затвердження Порядку оформлення
розрахункових і звітних документів при
здійсненні продажу проїзних і
перевізних документів на залізничному
транспорті" та зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 07.02.2002 за
№ 116/6404.

Відповідно до п. 2.1. Положення 614,
установлені в даному Положенні вимоги
до змісту розрахункових документів
визначають обов'язкові реквізити
розрахункових документів. У разі
відсутності хоча б одного з
обов'язкових реквізитів, а також
недотримання сфери призначення,
документ не є розрахунковим.

Бланки розрахункових документів, що
використовуються суб'єктами
господарювання при проведенні
розрахункових операцій без
застосування реєстраторів
розрахункових операцій, повинні
виготовлятися за затвердженими
зразками у випадках, визначених цим
Положенням, відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України «Про
встановлення порядку виготовлення
бланків цінних паперів і документів
суворого обліку» від 19.04.93 N 283 та Правил
виготовлення бланків цінних паперів і
документів суворого обліку,
затверджених наказами Міністерства
фінансів України від 25.11.93 N 98, Служби
безпеки України від 15.11.93 N 118 та
Міністерства внутрішніх справ України
від 24.11.93 N 740 «Про затвердження Правил
виготовлення бланків цінних паперів і
документів суворого обліку»,
зареєстрованими у Міністерстві
юстиції України 14.01.94 за N8/217.

Як вбачається з Акту перевірки, при
проведенні контрольно-розрахункової
операції на господарській одиниці:
станція Борщагівка - купівлі разового
квитка оплати проїзду на кільцевій
електричні та жетону на проїзд на
пільговій електричці не надані
документи, які відповідають вимогам
Положення про форму та зміст
розрахункових документів,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України від 1
грудня 2000 року N 614, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 5 лютого
2001 р. за №105/5296 (далі - Положення №614).

Акт перевірки підписано представником
позивача без зауважень, а отже останній
погодився з фактами викладеними в Акті
представниками податкового органу.

Окрім того, відповідно до п.4 ст. 9
Закону №265, реєстратори розрахункових
операцій (РРО) та розрахункові книжки
(РК) не застосовуються: при продажу
проїзних і перевізних документів на
залізничному (крім приміського) та
авіаційному транспорті з оформленням
розрахункових і звітних документів та
на автомобільному транспорті з видачею
талонів, квитанцій, квитків з
нанесеними друкарським способом
серією, номером, номінальною вартістю,
а також при продажу білетів державних
лотерей через електронну систему
прийняття ставок, що контролюється у
режимі реального часу центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, та квитків на
відвідування культурно-спортивних і
видовищних закладів.

Разом з тим, попри не застосування РРО
та РК, відповідно до пп.2.6. Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого Постановою Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 року №637 (далі - Положення №637)
уся готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

Підприємствам, яким Законом України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» надано право проводити
розрахунки готівкою із споживачами без
використання РРО та РК і специфіка
функціонування яких унеможливлює
оформлення ними кожної операції
касовим ордером (продаж проїзних і
перевізних документів; білетів
державних лотерей; квитків на
відвідування культурно-спортивних і
видовищних закладів тощо),
дозволяється оприбутковувати готівку
наприкінці робочого дня за сукупністю
операцій у цілому за робочий день з
оформленням касовими документами і
відображенням у відповідній книзі
обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються,
мають відповідати сумам, визначеним у
відповідних касових (розрахункових)
документах.

Отже, продавати проїзні та перевізні
документи на залізничному транспорті
Позивач може без застосування
реєстраторів розрахункових операцій
та розрахункових книжок, але при цьому
проводити розрахунки із споживачами та
оприбутковувати готівку має з
оформленням касових документів та
відображенням їх у відповідній книзі
обліку.

Колегія суддів погоджується з доводами
відповідача, що судом першої інстанції
при ухваленні оскаржуваного рішення
було протиправно застосовано до даних
правовідносин положення Порядку
оформлення розрахункових і звітних
документів при здійсненні продажу
проїзних і перевізних документів на
залізничному транспорті, затверджений
спільним Наказом Міністерства
інфраструктури України, Міністерства
доходів і зборів України 30.05.2013 р. № 331/137
(далі-Порядок), адже вказаний порядок
набрав законної сили лише 01.07.2013 року, а
отже на момент проведення перевірки та
винесення оскаржуваного податкового
рішення був нечинним.

Разом з тим, аналогічні приписи щодо
механізму обліку розрахункових
операцій при здійсненні продажу
проїзних і перевізних документів на
залізничному транспорті, передбачені у
Порядку оформлення розрахункових і
звітних документів при здійсненні
продажу проїзних і перевізних
документів на залізничному транспорті,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту України, Державної
податкової адміністрації України від 24
жовтня 2001 р. N 712/43 (далі - Порядок).

Так, відповідно до пп. 4.2.2 Порядку
обов'язковими формами документів
обліку і звітності є;

- звіт касира АСК "Експрес" (додаток 42);

- звіти РРО (додатки 43 - 46);

- книга обліку розрахункових
операцій форми ЛУ-8 (додаток 47);

- книга обліку розрахункових
операцій форми ЛУ-8а (додаток 48);

- звіт про надходження різних
зборів форми ФО-7 (додаток 49);

- звіт про відправлення
багажу/вантажобагажу форми ФО-3а
(додаток 50);

- книга обліку надходжень та
витрат від продажу проїзних і
перевізних документів форми ГУ-58
(додаток 51);

- звіт про надходження виручки та
її здавання в банк форми ФО-8 (додаток 52).

Згідно з пп. 4.2.8.1 зазначеного Порядку
книга обліку розрахункових операцій
форми ЛУ-8 є обов'язковим документом
обліку для кожної каси, що здійснює
оформлення проїзних і перевізних
документів для проїзду пасажирів або
перевезення багажу, багажу на руках і
вантажобагажу залізничним транспортом
без застосування РРО.

Так, колегія суддів погоджується щодо
відсутності необхідності у позивача
застосовувати РРО, проте останній має
мати обов'язковий документ обліку -
книгу обліку розрахункових операцій.

Відповідно до п. 4.2.8.3 Порядку, до книги
форми ЛУ-8 у кінці кожної зміни касир
заносить інформацію про серію та
номери бланків проїзних і перевізних
документів різних форм, проданих за
зміну (добу), про розмір отриманої за
зміну (добу) виручки та інкасованих
коштів, кількість документів, які були
підставою для безкоштовної видачі
квитків, кількість зіпсованих
документів і кількість корінців.

З наданих документів позивачем
вбачається, що останнім ведеться лише
касова книга, а отже готівка
оприбутковується із порушенням норм
чинного законодавства.

У відповідності абз. 3 ч.1 Указу
Президента України №436/95 від 12.06.1995р.
«Про застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки» відповідачем, враховуючи, що
готівкова виручка на станції
Борщагівка за період з 01.10.2011 р. по 28.02.2013
р. склала 1 094 991 грн. 00 коп. (Додаток №3 до
акту перевірки, що наявний в матеріалах
справи) було застосовано штрафні
санкції в у п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми, а саме: 5 474 955,00
грн. (1 094 991,00*5).

Наведене вище, свідчить про
правомірність прийнятого Центральним
офісом податкового
повідомлення-рішення від 15.03.2013 року
№.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам. В
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Комунального підприємства
"Київпастранс" - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 вересня 2013 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства "Київпастранс" - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 вересня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.Є. Пилипенко

Судді:
Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання
повного тексту рішення - 21.01.2014 року.

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.