Справа № 810/2382/13-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/2382/13-а Головуючий
у 1-й інстанції: Журавель В.О.
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді: Пилипенко О.Є.,

суддів: Глущенко Я.Б.
та Шелест С.Б.,

при секретарі Грабовській
Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційними
скаргами Приватного акціонерного
товариства "Логістичний центр
Калинівка" та Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Приватного акціонерного
товариства «Логістичний центр
Калинівка» до Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року позивач - Приватне
акціонерне товариство " Логістичний
центр Калинівка" звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, в якому просив
скасувати податкові повідомлення -
рішення форми «П» Васильківської ОДПІ
№ від 19.04.2013 року, форми «Р» №
від 19.04.2013 року, форми «Р» №
від 19.04.2013 року, форми «Р» № від
19.04.2013 року.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2013
року адміністративний позов
задоволено частково.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
позивач та відповідач звернулись із
апеляційними скаргами, в якій позивач
просить скасувати постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2013
року та прийняти нову, якою
адміністративний позов задовольнити в
повністю. Відповідач просить скасувати
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2013
року та прийняти нову, якою у
задоволенні адміністративного позову
відмовити повністю. Свої вимоги
апелянти обґрунтовують тим, що при
ухваленні постанови суду першої
інстанції були порушені норми
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційні скарги
Приватного акціонерного товариства
"Логістичний центр Калинівка" та
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2013
року - залишити без змін, виходячи із
наступного.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що Приватним
акціонерним товариством «Логістичний
центр Калинівка» при формуванні
податкового кредиту було порушено
вимоги п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу
України, було також порушено п.п.5.1 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п.п. 138.10.4, п. 138.10
ст. 138, п.п.139.1.11 п. 139.1 ст. 139 ПК України (що
полягало у недоведеності позивачем
достатніми та допустимими доказами
факти вчинення господарських
операцій), разом з тим, суд вважає
протиправним винесення податкового
повідомлення рішення № від 19.04.2013
року, адже позивачем надано суду
свідоцтва про сплату єдиного податку,
що виключає можливість порушення
останнім Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб».

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено колегією суддів,
Приватне акціонерне товариство
«Логістичний центр Калинівка» є
юридичною особою, зареєстрованою 19.08.2004
року Васильківською РДА Київської
області. Видами діяльності товариства
за КВЕД є: надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна; будівництво житлових
і нежитлових будівель;
неспеціалізована оптова торгівля; інша
допоміжна діяльність у сфері
транспорту; агентства нерухомості;
консультування з питань комерційної
діяльності й керування. Свідоцтво про
сплату єдиного податку видано
Васильківською ОДПІ.

На підставі направлень від 08.02.2013 р.
№79/22-01, №80/22-01, №81/22-01, №82/22-02 від 21.02.2013 р.
№117/22-02 та відповідно до плану-графіка
проведення документальних перевірок
суб'єктів господарювання проведена
документальна планова виїзна
перевірка ПрАТ «Логістичний центр
Калинівка» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.04.2010 р. по 31.12.2012 р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2010 р. по
31.12.2012 р. відповідно до затвердженого
плану перевірки.

За результатами перевірки складено Акт
№ 339/22-01/33124753 від 07.03.2013 р. (далі - Акт
перевірки), яким було встановлено
наступні порушення:

- п. 5.1 ст.5 Закону України від 22.05.1997 р.
№283/97-ВР "Про оподаткування прибутку
підприємств", п.п. 138.10.4 п.138.10 ст.138,
п.п.139.1.11 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток на загальну суму
325892 грн., в т.ч. у 2 кварталі 2010 року на
суму 11504 грн., у 3 кварталі 2011 року на 6417
грн., у 3 кварталі 2012 року на 52238 грн., у 4
кварталі 2012 року на 15219 грн. та завищено
від'ємне значення об'єкту
оподаткування від усіх видів
діяльності всього на суму 463505 грн.;

- п.185.1 ст.185 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 113536 грн., в т.ч. за січень 2012 р. на
суму 39075 грн., за лютий 2012 р. на суму 60709
грн., за березень 2012 р. на суму 13752 грн.;

- п.1.8 ст.1, ст.4, ст.7, ст.8, п.9.12 ст.9, ст.16,
п.17.2 ст.17, п.20.2 п.20.3 ст.20 Закону України
від 22.05.2003 №889-ІV «Про податок з доходів
фізичних осіб», в результаті чого
занижено податок з доходів фізичних
осіб на 8177,90 грн.

Позивачем, 09.04.2013 року було подано
податковому органу письмові
заперечення до Акту перевірки, які
відповідачем розглянуто та залишено
без задоволення.

На підставі цього Акту перевірки
податковим органом прийнято чотири
податкових повідомлення-рішення:

- від 19.04.2013 року №, яким зменшено
суму від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 4635059 грн.;

- №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
прибуток на загальну суму 405762 грн., у
тому числі за основним платежем - 325892
грн., за штрафними фінансовими
санкціями - 79870 грн.;

- №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доданку вартість на загальну суму 170304
грн., у тому числі за основним платежем -
113536 грн., за штрафними фінансовими
санкціями - 56768 грн.;

- №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку з
доходів найманих працівників на
загальну суму 10222,37грн., у тому числі за
основним платежем - 8177,90 грн., за
штрафними фінансовими санкціями - 2044,47
грн.

Вважаючи вищевказані рішення
протиправними, позивач звернувся до
суду.

Обговорюючи правомірність заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до наступного.

Як правомірно зазначено судом першої
інстанції, спірні правовідносини
виникли як до 1 січня 2011 року
(здійснення господарських операцій та
надання податкової звітності), так і
після цієї дати (проведення перевірки
та винесення податкових
повідомлень-рішень), і регулювались,
зокрема, такими законодавчими актами:
Законом України від 22.05.1997 №283/97-ВР "Про
оподаткування прибутку підприємств",
Законом України від 22.05.2003 №889-ІV «Про
податок з доходів фізичних осіб», а
після 01.01.2011 року Податковим кодексом
України, тому при вирішенні даної
справи колегія суддів вважає за
доцільне керуватися тими
законодавчими актами, які були чинними
на час вчинення окремих процесуальних
дій.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податку у
звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), вартість яких
відноситься до складу валових витрат
виробництва (обігу) та основних фондів
чи нематеріальних активів, що
підлягають амортизації.

Підпунктами 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту будь-які витрати зі сплати
податку, які не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а у разі імпорту робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).

При цьому в пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів із банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків із використанням
кредитних дебетових карток чи
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Отже, виходячи зі змісту пункту 7.4. ст.7
Закону N 168/97-ВР, правові наслідки у
вигляді виникнення права платника
податку на податковий кредит можуть
мати лише реально вчинені господарські
операції з придбання товарів (робіт,
послуг) чи основних фондів з метою
використання в оподатковуваних
операціях в межах господарської
діяльності.

Відповідно до п.п. 7.2.6. п.7.2. ст.7 Закону N
168/97-ВР, податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Таким чином, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
податковий кредит у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) та на
підставі відповідних розрахункових,
платіжних та інших документів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Аналогічні норми містяться в
Податковому кодексі України, так,
відповідно до п. 198.1 та 198.2 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.4 ПК України передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту,
відповідно до п. 198.6 ПК України, суми
податку, сплаченого (нарахованого) у
зв'язку з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Статтями 3 та 9 Закону України від 16.07.1999
року №996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
встановлено, що бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством та на даних
якого ґрунтується, зокрема, податкова
звітність. Підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій визначено первинні документи,
які фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Окрім того, пунктом 5.1 статті 5 Закону
України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на момент виникнення
правовідносин) передбачено, що валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону України від 28.12.1994 року
№334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Витрати не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку не належать
до складу валових витрат (пп.5.3.9 п.5.3 ст.5
Закону №334/94).

Згідно пункту 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті, інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу,
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

У відповідності до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
між позивачем та Міжнародною
фінансовою корпорацією 13 червня 2006
року укладено кредитний договір,
предметом якого є здійснення
будівництва, завершення будівництва,
здійснення володіння на праві
власності та реалізація проекту.

Цим договором, серед іншого,
передбачено дотримання умов
фінансової звітності, податків,
судових проваджень, дотримання
законодавства, іпотеку ділянки ЗАТ
«Калинівка», купівлю ділянки ЗАТ
«Калинівка» тощо.

До кредитного договору було укладено
додаткову угоду від 30.06.2011 року. На
виконання умов кредитного договору
позивачем надано реєстраційне
свідоцтво, видане Головним управлінням
Національного банку України по м. Києві
та Київській області, до якого видано
додатки (т.1 а.с.247-249, т.2 а.с.1-4).

На підтвердження понесених витрат на
послуги юридичних фірм, які виконували
певну частину юридичних висновків та
консультацій по виконанню умов
фінансування та підписання кредитного
договору та доповнень до нього, між
позивачем та Міжнародною фінансовою
корпорацією (ІFC) укладено акти
виконаних робіт та інвойси до них (т.2
а.с.111-117).

На підтвердження отримання позивачем
від ПАТ «Київоблгаз» природного газу
позивачем надано три акта
приймання-передачі природного газу та
три податкові накладні.

Судом першої інстанції вірно
зауважено, що при дослідженні актів
приймання-передачі природного газу та
податкових накладних встановлено, що в
них вказано номер та дату договору,
який позивачем до суду першої
інстанції не надано, не надано його і до
суду апеляційної інстанції (хоча
позивачем додавались додаткові
докази).

Також, при дослідженні актів
приймання-передачі природного газу
встановлено, що в трьох актах зазначено
один і той самий номер (т.2 а.с.118-123).

З метою підтвердження господарських
операцій між позивачем та ТОВ
«Комора-С» позивачем надано дев'ять
актів здавання-приймання послуг та
дев'ять податкових накладних (т.2
а.с.124-141). При дослідженні актів
здавання-приймання послуг та
податкових накладних встановлено, що в
них вказано номера та дати укладання
договорів, яких позивачем надано не
було.

На підтвердження виконання умов
договору про надання бухгалтерських та
управлінських послуг від 30.12.2009 року
позивачем надано акт про надання
послуг від 31.03.2010 року, а також надано
копії рахунків МФК (т.2 а.с.142-148).

До суду апеляційної інстанції
позивачем також було надано: Договір
б/н від 30.12.2009 р., Акт про надання послуг
від 31.03.2010 р., рахунок на оплату послуг №
11019 від 31.03.2010 р., платіжне доручення № 5
про оплату послуг від « 22» квітня 2010
року, платіжні доручення на оплату
юридичних послуг, комісії МФК та інших
додаткових платежів МФК згідно умов
Кредитного договору - № 132 від 16.07.2012 р.;
№ 134 від 27.08.2012 р.; № 135 від 27.08.2012 р.; № 128
від 07.05.2012 р.; № 137 від 15.10.2012 р.; № 132 від
31.06.2012 р.; № 133 від 31.07.2012; № 127 від 04.05.2012
р.; № 123 від 26.07.2011 р.; №101 від 28.05.2010 р.; № 97
від і 11.05.2010 р. ; договір купівлі-продажу
земельної ділянки б/н (реєстр. № 1497) від
04.07.2012 р., договір купівлі-продажу
земельної ділянки б/н (реєстр. № 2694) від
18.05.2007 р.; договір купівлі-продажу
нерухомого майна б/н (реєстр. № 4199) від
20.07.2007 р.; договір купівлі-продажу
нерухомого майна б/н (реєстр. № 4962) від
05.09.2007 р., договір купівлі-продажу
нерухомого майна б/н (реєстр. № 3135) від
14.08.2007 р., договір купівлі-продажу
нерухомого майна (комплексу) б/н (реєстр
№ 3311) від 22.06.2006 р., договір на розподіл
природного газу № 70561-ПГ/12 від 30.12.2011 р.
тощо, проте дані документи не
спростовують висновків, зроблених
контролюючим органом та судом першої
інстанції з огляду на наступне.

Як зазначалось раніше, на
підтвердження реальності
господарських операцій, позивачем було
надано податкові накладні, акти
виконаних робіт, кредитний договір,
договори купівлі земельної ділянки,
деякі платіжні доручення про оплату
послуг.

Дані первинні документи, дійсно,
складені у відповідності до норм
чинного законодавства, проте лише їх
наявність, не може підтверджувати
реальність господарських операцій за
відсутності інших документів (в тому
числі й тих, наявність яких зазначена у
самих первинних документах).

Так, судом першої інстанції правомірно
зазначено, що позивачем не було надано
договори оренди та постачання, які
зазначені в податкових накладних та
актах виконаних робіт, відомості щодо
перевірки кількості та якості наданих
товарів, робіт, послуг, довіреності на
осіб, які отримували продукцію чи
здійснювали перевезення продукції,
відомості щодо зберігання природного
газу, виписки з банків, заявки, звіти,
юридичні висновки, документи на
підтвердження іпотеки та купівлі
ділянки, що передбачені кредитним
договором, документи які підтверджують
виконання умов договорів про надання
бухгалтерських послуг та послуг
управління (листування, надання
аудиторам та бухгалтерам документів,
звіти та висновки, тощо.

Окрім того, з матеріалів справи
вбачається, що між ПрАТ «Логістичний
центр Калинівка» («Споживач») та
Васильківською філією ПАТ
«Київоблгаз» («Постачальник») укладено
договір на постачання природного газу
для потреб промислових споживачів №
70561-ПГ/12 від 30.12.2011 р.

Згідно наданих до перевірки Актів
прийому-передачі природного газу за
січень-березень 2012 року, Васильківська
філія ПАТ «Київоблгаз»
(«Постачальник») по вищезазначеному
договору постачало на адресу ПрАТ
«Логістичний центр Калинівка»
(«Споживач») природний газ за кодом
згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на
митну територію України ПАТ «НАК
«Нафтогаз України», який згідно пункту
22 підрозділу 2 розділу XX Податкового
кодексу України від 02.12.2010 № 2755-У1 (із
змінами та доповненнями)
оподатковується за нульовою ставкою
податку на додану вартість.

В січні-березні 2012 року відповідно до
умов вищезазначених договорів оренди
ПрАТ «Логістичний центр Калинівка»
виставило на адресу ТОВ «Комора-С» (код
31280577) за нульовою ставкою податку на
додану вартість плату (компенсацію) за
спожитий приходний газ на загальну
суму 567 679,12 грн., а саме по періодах:

- за січень 2012 року на суму 195 376,39 грн.,
що підтверджується накладними №№ 30, 31,
32 від 30.01.2012;

- за лютий 2012 року на суму 303 543,10 грн., що
підтверджується накладними №№ 35, 36, 37
від 29.02.2012;

- за березень 2012 року на суму 68 759,63 гри.,
що підтверджується виписаними
податковими накладними №№ 29, 30, 31 від
31.03.2012 року.

Зазначені операції відображено ПрАТ
«Логістичний центр Калинівка» як «інші
операції, що оподатковуються за
нульовою ставкою» Декларацій з ПДВ за
січень-березень 2012 року, а саме: за
січень 2012 на суму 195377 грн., за лютий 2012
на суму 303 543 грн., за березень 2012 року на
суму 68760 грн.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 ПК України,
податкова пільга - передбачене
податковим та митним законодавством
звільнення платника податків від
обов'язку щодо нарахування та сплати
податку та збору, сплата ним податку та
збору в меншому розмірі за наявності
підстав, визначених пунктом 30.2 цієї
статті.

Пунктом 30.5 ст. 30 ПК України встановлено,
що податкові пільги, порядок та
підстави їх надання встановлюються з
урахуванням вимог законодавства
України про захист економічної
конкуренції виключно цим Кодексом,
рішеннями Верховної Ради Автономної
Республіки Крим та органів місцевого
самоврядування, прийнятими відповідно
до цього Кодексу.

ПрАТ «Логістичний центр Калинівка» не
є газопостачальним, газорозподільним,
газотранспортним підприємством в
розумінні норм Закону України «Про
засади функціонування ринку
природного газу» та Постанови
Національної комісії регулювання
електроенергетики України від 13.01.2010
року N 10 «Про затвердження Ліцензійних
умов провадження господарської
діяльності з постачання природного
газу, газу (метану) вугільних родовищ за
нерегульованим тарифом».

ПрАТ «Логістичний центр Калинівка» є
споживачем природного газу в розумінні
норм вищезазначених законодавчих
актів. Таким чином, ПрАТ «Логістичний
центр Калинівка» не здійснювало
операцій з постачання природного газу
на адресу ТОВ «Комора-С», а виставляло
плату (компенсацію) за спожитий
природний газ згідно з умовами
договорів оренди, з урахуванням чого
позивачем порушено п. 185.1 ст. 185 ПК
України, що полягало у заниженні
податкових зобов'язань всього на суму
113536 грн.

Окрім того, з матеріалів справи
вбачається, що ПрАТ «Логістичний центр
Калинівка» укладено договір про
надання бухгалтерських послуг та
послуг з управління від 30.12.2009 року б/н,
згідно якого нерезидент IFG Trust Limited (Cyprus)
надає наступні послуги:

Бухгалтерські послуги:

а) проводка операцій у бухгалтерських
книгах згідно з вихідною інформацією,
наданою та затвердженою Товариством
згідно з Міжнародними Стандартами
Бухгалтерського обліку за 2009 рік;

б) складання консолідованих фінансових
звітів товариства, його дочірніх
компаній та філій згідно з
Міжнародними Стандартами
Бухгалтерського обліку за 2009 рік;

в) складання витягів з квартальних
фінансових звітів та інших звітів
згідно з бухгалтерськими книгами
Товариства за 2009 рік;

г) бухгалтерські звіти є власністю
Товариства.

Послуги з управління :

д) забезпечення видачі та відправлення
рахунків - фактур згідно з інформацією,
наданою Товариством;

е) забезпечення надання банківських
розпоряджень для виконання товариства
та відправка цих розпоряджень згідно з
інформацією, наданою товариством;

є) забезпечення надання та відправки
кореспонденції згідно з
розпорядженнями товариства;

ж) забезпечення виконання угод та інших
документів директорами товариства;

з) сприяння товариству у відкритті
банківських рахунків та випуску
кредитних карток;

і) пропонування інших послуг
управління;

к) всі отримані документи є власністю
товариства.

Винагорода за послуги, що надаються
позивачу за цією угодою становить 34 340,0
Евро, що були перераховані нерезиденту
відповідно до Акту про надання послуг.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що до перевірки
підприємством надано штатний розклад,
згідно переліку посад, на підприємці
працюють 4 бухгалтера: начальник
комерційного відділу, начальник
відділу маркетингу, керівник проектів
та програм, до функціональних
обов'язків яких входять послуги надані
IFG Trust Limited (Cyprus).

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком
контролюючого органу щодо не
підтвердження зв'язку вищенаведених
послуг із господарською діяльністю
ПрАТ «Логістичний центр Калинівка».

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо протиправності
визначення позивачу податкових
зобов'язань по податку з доходів
найманих працівників, з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 6 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" від
03.07.98 №727/98 фізична особа - суб'єкт
підприємницької діяльності, який
сплачує єдиний податок, не є платником
податку на доходи фізичних осіб.

Доходи платника єдиного податку не
включаються до складу його загального
річного оподатковуваного доходу і з
них не сплачується податок з доходів
фізичних осіб (п.п. 4.3.25 п.4.3 ст.4 Закону
України № 889-ІV від 22.05.2003 «Про податок з
доходів фізичних осіб»).

Як встановлено судом першої інстанції,
вказані в акті перевірки наймані
працівники є фізичними
особами-підприємцями, які перебували
на спрощеній системі оподаткування.

Колегія суддів не погоджується з
твердження податкового органу про
відсутність свідоцтв про сплату
єдиного податку, оскільки позивачем до
суду надано належним чином засвідчені
копії свідоцтв про сплату єдиного
податку цих фізичних осіб-підприємців.
Відповідач не заперечував твердження
позивача про те, що ці ж документи було
надано ним і податковому органу в ході
перевірки.

За таких обставин, висновки
податкового органу про порушення
позивачем вимог Закону України № 889-ІV
від 22.05.2003 «Про податок з доходів
фізичних осіб», про заниження та не
перерахування позивачем податку з
доходів фізичних осіб на суму 10222,37 грн.
є необґрунтованими. Відтак,
безпідставність нарахування
податкового зобов'язання по податку з
доходів найманих працівників свідчить
і про безпідставність нарахування
штрафних санкцій.

З урахуванням наведеного суд вважає, що
податкове повідомлення-рішення від
19.04.2013 №, винесене Васильківською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Київської області, яким
визначено грошове зобов'язання по
податку з доходів найманих працівників
за основним платежем у сумі 8177,9 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 2044,47 грн., а всього на суму 10222,37
грн., є протиправним і підлягає
скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам. В
зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційні скарги
Приватного акціонерного товариства
"Логістичний центр Калинівка" та
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2013
року - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Приватного
акціонерного товариства "Логістичний
центр Калинівка" та Васильківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.Є. Пилипенко

Судді:
Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання
повного тексту рішення - 21.01.2014 року.

Головуючий суддя
Пилипенко О.Є.

Судді:
Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.