Справа № 816/2592/13-а
Суддя: Р.І. Молодецький
Дата ухвалення: 2014-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/2592/13-а

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Молодецького Р.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лі Н.
А.,

представника позивача - Ставицька І.Б.,
Рудницька М.В.,

представника відповідача - Решетник
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Публічного акціонерного
товариства "Полтаваобленерго" до
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

08 травня 2013 року Публічне акціонерне
товариство "Полтаваобленерго"
звернулось до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Полтавської області Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
19 лютого 2013 року № .

Протокольною ухвалою від 15 січня 2014
року судом здійснено заміну
відповідача Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Полтавської
області Державної податкової служби
його правонаступником Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржуване податкове
повідомлення - рішення є протиправним з
огляду на те, що висновки Державної
податкової інспекції у м. Полтаві,
викладені в акті перевірки від 04 лютого
2013 року № 477/22.4-22/00131819 є
необґрунтованими, а тому спірне
рішення підлягає скасуванню.

Представники позивача підтримали
позовні вимоги та просили їх
задовольнити.

Представник відповідача вимоги
позовної заяви не визнав, у їх
задоволенні просив відмовити
посилаючись на те, що оскаржуване
рішення прийнято на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що визначені
Конституцією та законами України.

Суд, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що ПАТ
"Полтаваобленерго" (ідентифікаційний
код 00131819) перебуває на податковому
обліку в ДПІ у м. Полтаві.

Відповідачем в період з 18 січня 2013 року
по 24 січня 2013 року на виконання
постанови старшого слідчого ОВС СУ ДПС
У Луганській області підполковника
податкової міліції Пилипенка Д.Ю. від 02
січня 2013 року згідно матеріалів
досудового розслідування у
кримінальному провадженні, внесеного
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000007 від 24
листопада 2012 року, проведено перевірку
з питань дотримання діючого
законодавства України за результатами
взаємовідносин з ТОВ "Східна
регіональна енергетична компанія" та
ТОВ "ОВ "Енегромаш-Інвест" за 2009-2011 роки.

За результатами перевірки податковим
органом 04 лютого 2013 року складено акт №
477/22.4-22/00131819 /том І а. с. 17-36/, в якому
зафіксовано, зокрема, порушення
позивачем вимог підпунктів 7.4.1, 7.4.2, 7.4.5
пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті
7 Закону Укрїани "Про податок на додану
вартість", а саме: завищення суми
податкового кредиту та визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 1 105 453 грн. по
непідтверджених господарських
відносинах з постачальниками - ТОВ
"Східна регіональна енергетична
компанія" в 2009 році та ТОВ "ОВ
Енергомаш-Інвест" протягом І кварталу
2010 року.

На підставі вищезазначеного акта
перевірки від 04 лютого 2013 року №
477/22.4-22/00131819 податковим органом
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 19 лютого 2013
року № /том І а. с. 60/, яким
позивачу збільшено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 789 239 грн. та застосовано
штрафні (фінансові) санкції (штраф) в
розмірі 197 310 грн.

ПАТ "Полтаваобленерго" донараховані
податкові зобов'язання та штрафні
(фінансові) санкції не сплатило, а
податкове повідомлення-рішення про їх
застосування оскаржило в
адміністративному порядку. За
результатами процедури
адміністративного оскарження
податкового повідомлення-рішення від 19
лютого 2013 року № вищі
контролюючі органи залишили скарги
платника податків без задоволення, а
спірне податкове повідомлення-рішення
- без змін /том І а. с. 44-58/.

Позивач, вважаючи висновки, викладені в
акті перевірки від 04 лютого 2013 року №
477/22.4-22/00131819 упередженими, такими, що не
відповідають фактичним обставинам та
виходять за межі компетенції
відповідача, не погоджуючись із
позицією податкового органа щодо
правомірності донарахування
податкових зобов'язань, вважає спірне
податкове повідомлення-рішення
необґрунтованим, протиправним, таким,
що суперечить законодавству з питань
оподаткування, обмежує та порушує
права, свободи та інтереси позивача,
оскільки прийняте без урахування
фактичних обставин, з порушенням
чинного законодавства, а також без
наявності правових підстав для
винесення, внаслідок чого звернувся до
суду з вимогою визнати протиправним та
скасувати спірне податкове
повідомлення-рішення.

Надаючи оцінку спірному податковому
повідомленню-рішенню від 19 лютого 2013
року № , суд виходить з
наступного.

Згідно із частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вказане податкове
повідомлення-рішення прийняте за
результатами встановлення перевіркою
завищення суми податкового кредиту та
визначення відповідного податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 1 105 453 грн. щодо
податкового обліку правовідносин ПАТ
"Полтаваобленерго" з ТОВ "Східна
регіональна енергетична компанія" в 2009
році та ТОВ "ОВ Енергомаш-Інвест"
протягом І кварталу 2010 року, про що
зокрема зазначено на стор. 38 в п. 2
розділу 4 "Висновок" акту перевірки.

Згідно пояснень представника
відповідача та листа ГУ Міндоходів у
Полтавській області від 23 січня 2014 року
№ 428/16-01-22-07-25, копію якого залучено до
матеріалів справи, податкове
повідомлення - рішення по податку на
додану вартість від 19 лютого 2013 року №
винесено по відображених в
обліку ПАТ "Полтаваобленерго"
взаємовідносинах з ТОВ "ОВ
"Енергомаш-Інвест" в січні, лютому та
березні 2010 року на суму 789 239 грн. та суму
штрафної санкції в розмірі 197 310 грн.

Стосовно податкового обліку
господарських операцій ПАТ
"Полтаваобленерго" в 2009 році з TOB "Східна
регіональна енергетична компанія"
відповідачем податкове повідомлення -
рішення не приймалось.

Підставою ж для висновку про порушення
позивачем вимог підпунктів 7.4.1, 7.4.2, 7.4.5
пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті
7 Закону України "Про податок на додану
вартість" слугувало те, що в ході
проведення перевірки не можливо було
підтвердити факт транспортування
придбаного у ТОВ "OB Енергомаш-Інвест"
товару в зв'язку з відсутністю у ПАТ
"Полтаваобленерго" підтверджуючих
документів (товарно-транспортні
накладні, подорожні листи), також ПАТ
"Полтаваобленерго" не надано
специфікацій придбаного у TOB
"Енергомаш-Інвест" товару, що
передбачено у договорах поставки,
приймально-здавальних документів,
нормативно-технічної документації для
підтвердження відповідності якості
придбаних ТМЦ вимогам державних норм і
стандартів, що діють в Україні, а також
дані кримінального провадження
стосовно посадових осіб ТОВ "OB
Енергомаш-Інвест" та TOB "Східна
регіональна енергетична компанія".

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Якщо платник податку придбаває
(виготовляє) товари (послуги) та основні
фонди, які призначаються для їх
використання в операціях, які не є
об'єктом оподаткування згідно зі
статтею 3 цього Закону або звільняються
від оподаткування згідно зі статтею 5
та пунктом 11.44 статті 11 цього Закону,
відповідно до підпункту 7.4.2 пункту 7.4
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість", суми податку,
сплачені у зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включаються до
складу податкового кредиту такого
платника.

Відповідно до положень підпункту 7.5.1
пункту 7.5 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону України "Про податок на додану
вартість" не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами..

Враховуючи наведені норми
законодавець поставив в залежність
право платника податку включити до
складу податкового кредиту, лише ті
суми, які пов'язані з виробничою
діяльністю та підтверджені
відповідними документальними
доказами.

Відсутність однієї із зазначених умов
(пов'язаності з виробничою діяльністю
та наявність документального
підтвердження) не дає платникові
податків права включати суми податку
до складу податкового кредиту.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" № 996 від 16.07.1999
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Аналіз наведених правових норм
свідчить про те, що податкова накладна
як звітний податковий документ, що є
підставою для включення покупцем до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, сплачених
(нарахованих) у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), має таке
юридичне значення при обов'язковій
умові нарахування податку та
виписування податкової накладної
особою, яка зареєстрована як платник
податку на додану вартість в порядку,
встановленому статтею 9 Закону України
"Про податок на додану вартість".

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ
"Полтаваобленерго" укладено типові за
умовами договори поставки
товарно-матеріальних цінностей за № 56
від 11 січня 2010 року на суму 3905334 грн. 72
коп., за № 58 від 11 січня 2010 року на суму
2853527 грн. 75 коп. та за № 59 від 11 січня 2010
року на суму 5078770 грн. 93 коп. з TOB "OB
"Енергомаш-Інвест".

На підтвердження фактичного виконання
господарських операцій позивачем
надані податкові накладні, видаткові
накладні, платіжні доручення, рахунки,
дані складського обліку по
оприбуткуванню та відпуску для
подальшого використання поставлених
товарно-матеріальних цінностей,
сертифікати якості, акти списання,
вимоги, калькуляції, витяги з журналу
реєстрації довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей тощо.

Твердження податкового органу про
нереальність господарських операцій
між позивачем та TOB "OB "Енергомаш-Інвест"
у зв'язку з відсутністю доказів
транспортування придбаних товарів від
вказаних підприємств суд вважає
необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до умов укладених договорів
та пояснень позивача, постачання
(перевезення) придбаних у TOB "OB
"Енергомаш-Інвест"
товарно-матеріальних цінностей,
відповідно до типових умов укладених
договорів, здійснювалось на умовах СРТ
(фрахт/перевезення оплачені до: м.
Полтава, вул. Старий Поділ, 5, ВАТ
"Полтаваобленерго") - (Інкотермс 2000),
доставка товару до місця передачі
входила в ціну і окремо покупцем не
оплачувалась. Тобто, обов'язок по
доставці матеріальних цінностей було
покладено саме на TOB "OB
"Енергомаш-Інвест". Також, позивач
зазначив, що товарно-транспортні
накладні TOB "OB "Енергомаш-Інвест" не
видавались, що, зокрема, не суперечить
пункту 3.1 договорів поставки, укладених
між позивачем та TOB "OB
"Енергомаш-Інвест".

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем було повністю
дотримано всіх вимог закону з
реалізації права на податковий кредит.
Вказані позивачем суми підтверджені
наявними у матеріалах справи копіями
первинних бухгалтерських документів.

Тому, суд робить висновок, що з огляду
на умови поставки та за наявності
документів, які підтверджують фактичне
отримання позивачем товарів та
використання їх у власній
господарській діяльності, ненадання
таких документів як
товарно-транспортна накладна та
специфікацій на товари, не може бути
єдиною підставою для висновків про
відсутність документального
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій з придбання
товару, оскільки відповідною
транспортною документацією
обов'язково мають бути підтверджені
витрати з послуг по перевезенню
вантажів, а не послуги з придбання ТМЦ,
а відсутність специфікацій не свідчить
про безтоварність господарських
операцій.

Тобто, наявність або відсутність
окремих документів не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції як такої, якщо з
інших даних вбачається, що фактичний
рух активів або зміни у власному
капіталі чи зобов'язаннях платника
податків у зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Використання у власній господарській
діяльності ПАТ "Полтаваобленерго"
отриманих товарно-матеріальних
цінностей від TOB "OB "Енергомаш-Інвест"
підтверджується документами щодо
внутрішнього переміщенням
товарно-матеріальних цінностей з
центрального складу позивача на філії
по Полтавській області та фактичного
використання у виробничій діяльності з
подальшим їх списанням (в тому числі
щодо будівництва/реконструкції
енергомереж), зведеною таблицею з
чітким визначенням отриманих від TOB "ОВ
"Енергомаш-Інвест" ТМЦ по накладних,
аналізом руху, їх вартості, їх рух по
складу позивача, спрямування на
конкретні філії, використання на певні
конкретні цілі та відповідне їх
списання, що містяться в матеріалах
справи, у тому числі акти списання,
документами по інвентаризації,
накладних на внутрішнє переміщення,
подорожні листи.

Також, суд зауважує, що згідно
висновків судової економічної
експертизи (висновок № 832 від 25
листопада 2013 року) /том 22 а. с. 99-107/
підтверджується документально
бухгалтерський облік оприбуткування
та використання ПАТ "Полтаваобленерго"
в господарській діяльності
товарно-матеріальних цінностей,
отриманих від ТОВ "ОВ "Енергомаш-Інвест"
за період січень-березень 2010 року за
договорами поставки
товарно-матеріальних цінностей № 56 від
11 січня 2010 року на суму 3905334 грн. 72 коп.,
за № 58 від 11 січня 2010 року на суму 2853527
грн. 75 коп. та за № 59 від 11 січня 2010 року
на суму 5078770 грн. 93 коп.

Суд звертає увагу, що відповідачем в
акті перевірки від 04 лютого 2013 року №
477/22.4-22/00131819 жодних зауважень щодо
правильності оформлення первинної
бухгалтерської документації по
господарським операціям між позивачем
та ТОВ "ОВ "Енергомаш-Інвест" не
міститься, вказані обставини не
заперечувались також представником
відповідача під час судового розгляду
справи.

Також, податковим органом господарські
операцій позивача з ТОВ "ОВ
"Енергомаш-Інвест" ставляться під
сумнів у зв'язку з отримання ДПІ у м.
Полтаві постанови старшого слідчого
ОВС СУ ДПС в Луганській області
підполковника податкової міліції
Пилипенко Д. Ю. від 02 січня 2013 року та
матеріалів досудового розслідування у
кримінальному провадженні, внесеному
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 0000007 від 27
листопада 2012 року, відповідно до якого
встановлено факт організації ОСОБА_5
фіктивного підприємства шляхом
створення та придбавання суб'єктів
підприємницької діяльності ТОВ "Східна
регіональна енергетична компанія" та
ТОВ "ОВ "Енергомаш-Інвест" з метою
прикриття незаконної діяльності -
ухилення від сплати податків.

З цього приводу суд відзначає, що самі
по собі матеріали кримінального
провадження містять факти, на які
посилається посадова особа органу
Державної податкової служби України
при складанні відповідних висновків
перевірки, проте ці факти повинні
підтверджуватися певними засобами
доказування, в порядку визначеному
Кодексом адміністративного
судочинства України.

За змістом норми частини 1 статті 138
Кодексу адміністративного судочинства
України предметом доказування є
обставини (факти), якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду, розмір судових витрат тощо) та які
належить встановити при ухваленні
судового рішення у справі.

Відповідно до статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Статтею 70 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлені
правила належності доказів, які
визначають об'єктивну можливість
доказу підтверджувати обставину, що
має значення для вирішення справи, а
також правила допустимості доказів, що
визначають легітимну можливість
конкретного доказу підтверджувати
певну обставину у справі. Зокрема,
нормою зазначеної статті визначено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування;
суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування;
докази, одержані з порушенням закону,
судом при вирішенні справи не беруться
до уваги; обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Підстави для звільнення від
доказування встановлені статтею 72
Кодексу адміністративного
судочинства, згідно якої, обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини;
обставини, визнані судом
загальновідомими, не потрібно
доказувати; обставини, які визнаються
сторонами, можуть не доказуватися
перед судом, якщо проти цього не
заперечують сторони і в суду не виникає
сумніву щодо достовірності цих
обставин та добровільності їх
визнання; вирок суду в кримінальній
справі або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Таким чином наведені норми
встановлюють обсяг доказування,
порядок надання та дослідження
доказів.

Відповідно до статті 3 Конституції
України утвердження і забезпечення
прав і свобод людини є головним
обов'язком держави.

Згідно зі статтею 62 Конституції
України особа вважається невинуватою у
вчиненні злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду. Усі сумніви щодо доведеності вини
особи тлумачаться на її користь.

17 липня 1997 року Верховна Рада України
ратифікувала Конвенцію про захист прав
людини і основоположних свобод (далі -
Конвенція). 11 вересня 1997 року Конвенція
набула чинності для України, після чого
в України виникло міжнародно-правове
зобов'язання забезпечити додержання
конвенційних гарантій, зокрема і тих,
які передбачені статтею 6 Конвенції, на
національному рівні.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує,
що "кожен, кого обвинувачено у вчиненні
кримінального правопорушення,
вважається невинуватим доти, доки його
вину не буде доведено в законному
порядку". Таким чином, дане положення
встановлює презумпцію невинуватості
обвинуваченої особи.

Тобто пункт 2 статті 6 Конвенції захищає
будь-яку особу від поводження з нею як з
винною не лише з боку судді або суду, а й
з боку посадових осіб до винесення
вироку.

Отже, відомості, які містяться в
протоколах допитів посадових осіб ТОВ
"ОВ "Енергомаш-Інвест" не можуть бути
визнані належними та допустимими
доказами відсутності господарської
операції без відповідного судового
рішення.

Між тим, у ході розгляду справи
відповідачем не подано до суду доказів
щодо наявності обвинувальних вироків
відносно посадових осіб позивача та
його контрагента щодо порушення
податкового законодавства, а також
щодо наявності умислу посадових осіб
позивача на вчинення угод, які
суперечать інтересам держави та
суспільства.

При цьому, суд зауважує, що в силу
закону отримання податковим органом
акту перевірки чи матеріалів
кримінального провадження, в яких
викладені висновки про здійснення
контрагентом платника податків
незаконної діяльності або
відображення в звітності показників
господарських операцій, які фактично
не відбулись, не звільняє такий
податковий орган від виконання
обов'язку по самостійному встановленню
та доведенню факту вчинення платником
податків порушення закону, позаяк ані
акт перевірки, ані матеріали
кримінального провадження стосовно
контрагента платника податків не мають
преюдиціального значення та не є
документами, що достовірно та
безумовно підтверджують обставини
фактичної дійсності.

Суд також відмічає, що в силу положень
Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України та
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" позивач та його
контрагенти є окремими суб'єктами
права зі статусом юридичної особи, а
відтак за змістом Закону України "Про
податок на додану вартість",
Податкового кодексу України позивач та
контрагенти позивача є окремими
платниками податку на додану вартість.
За таких обставин, межі юридичної
відповідальності кожного платника ПДВ,
яка (слід розуміти - відповідальність)
відповідно до ст.61 Конституції України
має індивідуальний характер,
поширюються на діяння, що визнаються
законом протиправними та були вчинені
саме цим платником. Притягнення
суб'єкта права до юридичної
відповідальності за діяння, що було
вчинено іншою особою, згідно з законом
є неможливим.

Наведений висновок підтверджується
правозастосовчою практикою
Європейського Суду з прав людини
(рішення від 22.01.2009р. у справі "БУЛВЕС" АД
проти Болгарії" (заява № 3991/03), а також
правозастосовчою практикою Верховного
Суду України (постанова від 09.09.2008р. у
справі №21-500во08, постанова від 01.06.2010р. у
справі № 21-573во10, постанова від 31.01.2011р.
у справі за позовом ЗАТ "Мукачівський
лісокомбінат" до Мукачівської ОДПІ про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, постанова від
31.01.2011р. у справі за позовом ТОВ "Фірма
"ВІК" до ДПІ у м. Херсоні про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень), врахування якої
при відправленні правосуддя є
обов'язковим в силу приписів ст.244-2 КАС
України.

Тобто, суд зазначає, що позивач виконав
усі необхідні умови, передбачені
Законом України "Про податок на додану
вартість", які надають йому правові
підстави для формування податкового
кредиту, в його діях не має порушень
вимог Закону України "Про податок на
додану вартість", відповідно позивачем
правомірно віднесено суми податку за
господарськими операціями з ТОВ "ОВ
"Енергомаш-Інвест" до податкового
кредиту.

Також, постановою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 09 жовтня 2013 року у справі № 816/2593/13-а
за адміністративним позовом ПАТ
"Полтаваобленерго" до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Полтавської області Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 19
лютого 2013 року № , винесеного
згідно висновків акту перевірки від 04
лютого 2013 року за №477/22.04-22/00131819, у
зв'язку з порушенням позивачем пп.5.2.1
п.5.2 пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" , а
саме завищення суми валових витрат на
суму 5 527 246грн. в зв'язку з не
підтвердженням господарських операцій
в т.ч. по взаємовідносинах з TOB "Східна
регіональна енергетична компанія" на 1
581 071 грн. в 2009 році та TOB "OB
Енергомаш-Інвест" на 3 946 193,0 грн. за 1
квартал 2010 року та визначено податкове
зобов'язання по податку на прибуток в
сумі 1381816,0 грн. за 2009 рік та 1 квартал
2010р., було задоволено позовні вимоги
ПАТ "Полтаваобленерго" та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Полтавської області Державної
податкової служби від 19 лютого 2013 року
№ .

Так, вказаною постановою, серед іншого,
було встановлено, що фактичне
виконання позивачем господарських
операцій, що виникли з TOB "OB
"Енергомаш-Інвест" на підставі
договорів поставки ТМЦ за №56 від
11.01.2010р. на суму 3905334,72грн., за №58 від
11.01.2010р. на суму 2853527,75грн. та за №59 від
11.01.2010р. на суму 5078770,93грн.,
підтверджується податковими
накладними, видатковими накладними,
рахунками, даними складського обліку
по оприбуткуванню та відпуску для
подальшого використання поставлених
товарно-матеріальних цінностей,
бухгалтерською документацією
(регістрами бухгалтерського обліку),
журналами-ордерами, сертифікатами
якості на отриману продукцію, актами
списання, вимогами, калькуляціями тощо.

Також, судом апеляційної інстанції
встановлено використання у власній
господарській діяльності ПАТ
"Полтаваобленерго" отриманих
товарно-матеріальних цінностей від TOB
"OB "Енергомаш-Інвест" підтверджується
документами щодо внутрішнього
переміщенням ТМЦ з центрального складу
позивача на філії по Полтавській
області та фактичного використання у
виробничій діяльності з подальшим їх
списанням (в тому числі щодо
будівництва/реконструкції
енергомереж), зведеною порівняльною
таблицею з чітким визначенням
отриманих від TOB "Енергомаш-Інвест" ТМЦ
по накладних з прив'язкою до
номенклатурних назв, вартості, їх рух
по складу позивача, спрямування на
конкретні філії, використання на певні
конкретні цілі та відповідне їх
списання.

Вказана постанова суду апеляційної
інстанції, згідно положень статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, відповідно до вимог якої
постанова суду апеляційної інстанції,
за наслідками перегляду, набирає
законної сили з моменту проголошення,
набрала законної сили 09 жовтня 2013 року.

Відповідно до частини 1 статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Тобто, рішенням суду, яке набрало
законної сили, було надано оцінку тим
же господарським операціям позивача з
TOB "OB Енергомаш-Інвест", що
досліджувались в рамках даної
адміністративної справи.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що податковим органом не
доведено правомірність винесення
податкового повідомлення - рішення від
19 лютого 2013 року № .

Згідно із частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які
стали підставою для прийняття
оскаржуваних повідомлень - рішень
покладено на податковий орган.

Тому, суд приходить до висновку, що
податковим органом не доведено
правомірність прийняття ним спірного
податкового повідомлення-рішення.

У зв'язку з викладеним, суд приходить до
висновку, що податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Полтавської області Державної
податкової служби від 19 лютого 2013 року
№ не відповідає вимогам чинного
законодавства та підлягає скасуванню,
а позовні вимоги є правомірними,
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства
"Полтаваобленерго" до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві Полтавської області Державної
податкової служби від 19 лютого 2013 року
№ .

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Державної податкової інспекції
у м. Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
(ідентифікаційний код 21049714) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Полтаваобленерго" (ідентифікаційний
код 00131819) грошові витрати пов'язані зі
сплатою судового збору у розмірі 2 294
(дві тисячі двісті дев'яносто чотири)
гривні 00 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 29
січня 2014 року.

Суддя
Р.І. Молодецький