Справа № 826/427/13-а
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/427/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Дегтярьова
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Лічевецького І.О.,
суддів - Мацедонської В.Е., Мельничука
В.П., при секретарі - Війтович Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 17 липня 2013 року
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Оболонському районі міста Києва про
скасування рішень про застосування
штрафних санкцій, вимог про сплату
боргу, визнання неправомірними дій,

ВСТАНОВИВ

ФОП ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом
про про скасування рішень про
застосування штрафних санкцій № 0125 від
20.09.2012 р., № 0181 від 11.01.2013 р., а також вимог
про сплату боргу № 031 від 20.09.2012 р. та №
031 від 01.02.2013 р. Позивач просила також
визнати неправомірними дії посадових
осіб управління Пенсійного фонду
України в Оболонському районі міста
Києва (надалі за текстом -
«Управління»), що вчинені під час
винесення оскаржуваних рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
липня 2013 р. адміністративний позов
задоволено частково та скасовано
вимогу про сплату боргу № Ф-031 від 20.09.2013
р. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати вказане судове
рішення та прийняти нову постанову про
задоволення позову.

Перевіривши повноту встановлення
окружним адміністративним судом
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
матеріального і процесуального права,
Київський апеляційний
адміністративний суд дійшов
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
26.07.2000 р. ОСОБА_2 зареєстрована як
суб'єкт підприємницької діяльності та
у період з 01.06.2004 р. по 20.09.2012 р.
перебувала на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності.

У вересні 2012 р. позивач звернулась до
Управління із заявою у якій просила
здійснити перевірку у зв'язку з
припиненням підприємницької
діяльності та видати їй довідку про
відсутність заборгованості.

19 вересня 2012 р. посадовцями Управління
проведено позапланову перевірку ФОП
ОСОБА_2 щодо правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та інших
платежів, контроль за нарахуванням та
сплатою яких покладено на Пенсійний
фонд України, а також достовірності
відомостей, поданих до Державного
реєстру загальнообов'язкового
державного соціального страхування за
період з 01.06.2004 р. по 20.09.2012 р.

Результати перевірки оформлено актом
№ 0897-09-Н від 20.09.2012 р.

Згідно цьому акту позивачем порушено п.
2 ст. 20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в результаті чого
донараховано страхові внески у
загальній сумі 79 135 грн. 84 коп., у тому
числі за: травень-грудень 2004 р. в
розмірі 5 328 грн.; січень-грудень 2005 р. - 8
861 грн. 14 коп.; січень-грудень 2006 р. - 16 043
грн. 10 коп.; січень-грудень 2007 р. - 11 952
грн.; січень-грудень 2008 р. - 10 922 грн.;
січень-грудень 2009 р. - 11 288 грн.;
січень-грудень 2010 р. - 14 740 грн. 80 коп.

Такий висновок органу Пенсійного фонду
обґрунтовано тим, що протягом
зазначених періодів позивачем, на
підставі трудових угод, виплачувалась
певному колу осіб винагорода за
виконання робіт, проте страхові внески
не нараховувались.

На підставі висновків, викладених в
акті перевірки Управлінням прийнято
рішення № 0125 від 20.09.2012 р. про
застосування фінансових санкцій за
донарахування органом Пенсійного
фонду України сум своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків, яким на підставі пункту 4
частини 9 статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до ОСОБА_2 застосовано
фінансові санкції у розмірі 27 798 грн. 36
коп.

У цей же день відповідачем, відповідно
до ст. 106 названого Закону, виставлено
вимогу № Ф-031 про сплату позивачем
боргу у сумі 79 135 грн. 84 коп.

За результатами оскарження висновків
акту перевірки, згаданих рішення та
вимоги у порядку підлеглості до вищого
органу, Пенсійним фондом України
встановлено, що при розрахунку
фінансових санкції Управлінням
допущено помилку у зв'язку з чим
останнє зобов'язано винести нове
рішення.

За наведених обставин відповідачем 11
січня 2013 р. прийнято рішення № 0181 про
застосування фінансових санкцій за
донарахування органом Пенсійного
фонду України сум своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків у розмірі 201 720 грн. 62 коп.

01.02.2013 р. Управлінням виставлено вимогу
№ Ф-031 про сплату боргу у розмірі 308 654
грн. 82 коп., у т.ч. 79 135 грн. 84 коп. -
недоїмки та 229 518 грн. 98 коп. - фінансових
санкцій.

Частиною першою статті 67 Конституції
України (№ 254к/96-ВР) закріплено
обов'язок кожного сплачувати податки і
збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відповідно до статті третьої Закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування» від
26.06.97 р. № 400/97-ВР (надалі за текстом -
«Закон № 400/97-ВР»), збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування
платники збору сплачують до Пенсійного
фонду України в порядку визначеному
законодавством України.

Частиною першою статті першої Закону №
400/97-ВР визначено, що платниками збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування є суб'єкти підприємницької
діяльності незалежно від форм
власності, їх об'єднання, бюджетні,
громадські та інші установи та
організації, об'єднання громадян та
інші юридичні особи, а також фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які використовують працю
найманих працівників.

Спеціальним законом, який визначає
принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій, надання
соціальних послуг з коштів Пенсійного
фонду, що формуються за рахунок
страхових внесків роботодавців,
бюджетних та інших джерел,
передбачених цим Законом, а також
регулює порядок формування
Накопичувального пенсійного фонду та
фінансування за рахунок його коштів
видатків на оплату договорів
страхування довічних пенсій або
одноразових виплат застрахованим
особам, членам їхніх сімей та іншим
особам, є Закон України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV
(далі за текстом - «Закон № 1058-IV»).

Статтею першою Закону № 1058-IV визначено,
що страхувальниками є роботодавці та
інші особи, які відповідно до цього
Закону сплачують страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Пунктом першим частини першої статті 14
Закону № 1058-IV встановлено, що
страхувальниками, відповідно до цього
Закону, є роботодавці: підприємства,
установи і організації, створені
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання,
об'єднання громадян, профспілки,
політичні партії (у тому числі філії,
представництва, відділення та інші
відокремлені підрозділи зазначених
підприємств, установ, організацій,
об'єднань громадян, профспілок,
політичних партій, які мають окремий
баланс і самостійно ведуть розрахунки
із застрахованими особами), фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності та інші особи (включаючи
юридичних та фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру.

Відповідно до статті 15 Закону № 1058-IV
платниками страхових внесків до
солідарної системи є страхувальники,
зазначені в статті 14 цього Закону.

Відповідно до частин четвертої та
шостої статті 17 Закону № 1058-IV, що були
чинними у період спірних
правовідносин, страхувальник
зобов'язаний подавати звітність
територіальним органам Пенсійного
фонду у строки, в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом,
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески. Частиною
другою статті 20 зазначеного Закону
встановлено, що обчислення страхових
внесків застрахованих осіб
здійснюється страхувальником на
підставі бухгалтерських та інших
документів, відповідно до яких
проводиться нарахування (обчислення)
або які підтверджують нарахування
заробітної плати, на які відповідно до
цього Закону нараховуються страхові
внески.

Пунктом шостим статті 20 Закону № 1058-IV
передбачено, що страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду незалежно від
виплати заробітної плати (доходу), на
суми яких нараховуються страхові
внески.

Для роботодавців базовим звітним
періодом є календарний місяць.

Згідно пункту першому статті другої
Закону № 400/97-ВР, що був чинним у період
спірних правовідносин, об'єктом
оподаткування для платників збору,
визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього
Закону, є фактичні витрати на оплату
праці працівників, які включають
витрати на виплату основної і
додаткової заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат, у тому числі в натуральній
формі, які визначаються згідно з
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до Закону
України «Про оплату праці» (крім сум
виплат, що не враховуються при
визначенні бази нарахування страхових
внесків відповідно до пункту 2 статті 5
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»),
а також винагороди, що виплачуються
громадянам за виконання робіт (послуг)
за угодами цивільно-правового
характеру.

Частиною дев'ятою статті 106 Закону №
1058-IV передбачалось право виконавчих
органів Пенсійного фонду
застосовувати до страхувальників
фінансові санкції. Зокрема, відповідно
до пункту четвертого цієї статті за
донарахування територіальним органом
Пенсійного фонду або страхувальником
сум своєчасно не обчислених та не
сплачених страхових внесків
накладається штраф у розмірі 5
відсотків зазначених сум за кожний
повний або неповний місяць, за який
донараховано ці суми.

Відповідно до частини 3 статті 106 Закону
№ 1058-IV територіальні органи Пенсійного
фонду за формою і у строки, визначені
правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

З огляду на наведені правові норми та
фактичні обставини справи слід
погодитись з висновком суду
попередньої інстанції про те, що ФОП
ОСОБА_2 є страхувальником в розумінні
Закону № 1058-IV, а відтак зобов'язана була
сплачувати страхові внески у порядку
та розмірах встановлених законом.

Твердження позивача про те, що вона не
використовувала працю найманих
працівників, а отримувала послуги за
договорами цивільно-правового
характеру обґрунтовано не взято судом
до уваги, оскільки вони спростовуються
копіями наявних в матеріалах справи
трудових угод та даними Довідки про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства ФОП
ОСОБА_2, складеної ДПІ у Оболонському
районі м. Києва.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що місцевим
адміністративним судом при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права, а
твердження скаржника про те, що з 01.01.2011
р. набув чинності Закон України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 8 липня 2010 р.
№ 2464-VI яким визначено право
відповідача лише стягувати
заборгованість із сплати страхових
внесків, є помилковим.

Відповідно до пункту 7 Розділу VIII
Прикінцеві та перехідні положення
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Абзацом 8 частини 3 статті 106 Закону №
1058-IV передбачалось, що у разі якщо
страхувальник, який одержав вимогу
територіального органу Пенсійного
фонду про сплату недоїмки і протягом
десяти робочих днів після її отримання
не сплатив зазначену у вимозі суму
недоїмки разом з застосованою до нього
фінансовою санкцією, включеної до
вимоги, або не узгодив вимогу з
відповідним органом Пенсійного фонду,
або не оскаржив вимогу в судовому
порядку, а також у разі якщо
страхувальник узгодив вимогу, але не
сплатив узгоджену суму недоїмки
протягом десяти робочих днів після
отримання узгодженої вимоги,
відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом
порядку і подає вимогу про сплату
недоїмки до відповідного підрозділу
державної виконавчої служби. У
зазначених випадках орган Пенсійного
фонду також має право звернутися до
суду чи господарського суду з позовом
про стягнення недоїмки.

Таким чином, наведена норма Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» надає право
органу Пенсійного фонду стягувати
недоїмку відповідно до законодавства,
що діяло на момент виникнення такої
заборгованості, тобто або шляхом
подачі вимоги до відповідного
підрозділу державної виконавчої
служби, або у судовому порядку.

Отже, вказані законодавчі приписи
регулюють інші правовідносини і не
містять будь-яких застережень щодо
винесення рішень про застосування
фінансових санкцій чи вимог про сплату
недоїмки.

Водночас, за загальним правилом до
спірних правовідносин повинно
застосовуватись законодавство, що
діяло на момент їх виникнення.

Зокрема, частиною 3 статті 20 Закону №
1058-IV передбачено, що обчислення
територіальними органами Пенсійного
фонду сум страхових внесків за минулі
періоди провадиться виходячи з розміру
страхового внеску, що діяв на день
нарахування виплат (доходу), на які
відповідно до цього Закону
нараховуються страхові внески.

За правилами ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 17
липня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття, проте може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі в
20-ти денний строк з дня складення
ухвали в повному обсязі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України, з
подачею документу про сплату судового
збору, а також копій касаційної скарги
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі, та копій
оскаржуваних рішень судів першої та
апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя
І.О.Лічевецький

суддя
В.Е.Мацедонська

суддя
В.П.Мельничук

Ухвала складена в повному обсязі 28
січня 2014 р.

.

Головуючий суддя
Лічевецький І.О.

Судді:
Мацедонська В.Е.

Мельничук В.П.