Справа № 872/7947/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2014 р.справа № 0870/5863/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську адміністративну
справу за апеляційними скаргами
Веселівської районної державної
адміністрації, ОСОБА_1 на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2013
року у справі №0870/5863/12 за позовом
ОСОБА_2 до Веселівської районної
державної адміністрації Запорізької
області, Таврійської сільської ради
Веселівського району Запорізької
області, Відділу Держкомзему у
Веселівському районі Запорізької
області, ОСОБА_1 про визнання
незаконним та скасування
розпорядження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 22 червня 2012 року звернулась до
суду з позовом до Веселівської
районної державної адміністрації
Запорізької області (далі відповідач-1)
, Таврійської сільської ради
Веселівського району Запорізької
області (далі відповідач-2), Відділу
Держкомзему у Веселівському районі
Запорізької області (далі відповідач-3),
ОСОБА_1 (далі відповідач-4), згідно якого
просить:

визнати незаконним та скасувати
розпорядження голови Веселівської
районної державної адміністрації
Запорізької області № 45 «Про
припинення права користування та
передачу земельної ділянки до земель
запасу Таврійської сільської ради» від
15.02.2012 року;

зобов'язати Відділ Держкомзему у
Веселівському районі Запорізької
області внести зміни до
земельно-облікових документів на
земельну ділянку загальної площею 59.3
га, що розташована в с. Веселе,
Веселівського району Запорізької
області.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що 19.03.2012 року у Відділі
Держкомзему у Веселівському районі
Запорізької області їй надали
розпорядження голови Веселівської
райдержадміністрації № 45, згідно з
яким у зв'язку зі смертю ОСОБА_3 визнано
Державний акт на право довічного
успадкованого володіння землею,
виданий померлому, таким, що втратив
чинність, а земельна ділянка в
кількості 50 га ріллі передана до земель
запасу Таврійської сільської ради.

25.03.2012 року відповідач ОСОБА_1 без
відома та згоди позивача, без належних
документів, почав обробку цієї
земельної ділянки, що змусило позивача
звернутися до міліції.

05.04.2012 року позивач дізнався про те, що
розпорядженням голови Веселівської
державної районної адміністрації
Запорізької області ОСОБА_1 передано
земельну ділянку в кількості 50 га
ріллі, яка була надана покійному ОСОБА_3
для ведення фермерського господарства.

Позивач вважає, що голова Веселівської
райдержадміністрації не мав
повноважень щодо примусового
припинення права користування
земельною ділянкою, що була виділена
ОСОБА_3, і, приймаючи розпорядження № 45
від 15.02.2012 року, вийшов за межі наданих
йому повноважень.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2013
року адміністративний позов
задоволено частково. Суд скасував
розпорядження голови Веселівської
районної державної адміністрації
Запорізької області № 45 «Про
припинення права користування та
передачу земельної ділянки до земель
запасу Таврійської сільської ради» від
15.02.2012 року.

У задоволені позову в іншій частині
позовних вимог відмовив.

Постанова суду мотивована тим, що
спірне розпорядження відповідача-1 є
протиправним, оскільки припинення
права користування спірною земельною
ділянкою відбулось не в порядку та не з
підстав і за умов, передбачених
статтями 140 - 149 Земельного кодексу
України, що порушує права та

інтереси позивача, так як позивач є
спадкоємцем особи, що користувалась
спірною земельною ділянкою, позивач
сплачував податок на землю та є головою
фермерського господарства «Гема».

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції відповідач-1 оскаржив
її до апеляційного суду з підстав
неповного з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою у задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі посилається на
неврахування судом першої інстанції
певних обставин, а саме того що: спірна
земельна ділянка була надана ОСОБА_3 як
фізичній особі, а не фермерському
господарству «Гема»; право довічного
успадкованого володіння землею
відноситься до права користування, а
враховуючи те, що ОСОБА_3 добровільно не
переоформив це право на право
постійного користування та помер право
користування земельною ділянкою є
припиненим; в статуті фермерського
господарства «Гема» не зазначено про
передачу ОСОБА_3 спірної земельної
ділянки цій юридичній особі; на момент
прийняття відповідачем-1 оскарженого
рішення у позивача не було жодного
документу у підтвердження його прав на
спірну земельну ділянку та фермерське
господарство «Гема».

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції відповідач-4 оскаржив
її до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою у задоволені позову
відмовити.

В апеляційній скарзі посилається на те,
що судом першої інстанції не було
встановлено зміст порушеного права
позивача, та не враховано те, що право
довічного успадкованого володіння
землею відноситься до права
користування.

Крім того звертає увагу суду на те, що
на момент прийняття спірного
розпорядження, а також станом на момент
звернення до суду з даним позовом,
позивач не успадкувала фермерське
господарство «Гема», тому ОСОБА_2 є
неналежним позивачем по справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників позивача, які
заперечували, щодо задоволення
апеляційних скарг відповідачів,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційних
скарг та заперечень на них, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що
головою Веселівської районної ради
народних депутатів Запорізької
області 17.04.1992 року ОСОБА_3 на підставі
рішення ХП сесії 21 скликання Ради
народних депутатів Веселівського
району Запорізької області
Української РСР від 17.04.1992 року № 5 було
видано Державний акт на право
довічного успадковуваного володіння
землею для ведення селянського
господарства на 59,3 га землі із земель
радгоспу «Веселе» (т.1 а.с.10-12). У зв'язку
з чим ОСОБА_3 було створено фермерське
господарство «Гема», про що свідчить
свідоцтво про його державну реєстрацію
Веселівською районною державною
адміністрацією 12.01.1993 року за № 4 за
адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 12.04.2005 року (т.1 а.с.16). Рішенням
Веселівського районного суду
Запорізької області від 10.08.2005 року
встановлено факт проживання покійного
ОСОБА_3 разом з позивачем однією сім'єю
не менше ніж 5 років до відкриття
спадщини.

11.08.2005 року позивач звернувся до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_3 (т.1 а.с.182)
та згідно з довідки завідуючої
Веселівської державної нотаріальної
контори Глоба І.М. від 20.04.2006 року, є
єдиним спадкоємцем за законом на все
майно спадкодавця (т.1 а.с.191). 16.10.2012 року
позивачем було отримано свідоцтво про
право на спадщину за законом, згідно з
яким позивач є спадкоємцем за законом
після смерті ОСОБА_3 на майно -
цілостний майновий комплекс
фермерського господарства «Гема».

Згідно з розпорядженням голови
Веселівської районної державної
адміністрації № 45 від 15.02.2012 року «про
припинення права користування та
передачу земельної ділянки до земель
запасу Таврійської сільської ради», у
зв'язку зі смертю голови фермерського
господарства «Гема» ОСОБА_3 визнано
Державний акт на право довічного
успадковуваного володіння землею №
000237, виданого на ім'я ОСОБА_3, таким, що
втратив чинність.

Правомірність та обґрунтованість
вказаного рішення відповідача-1 є
предметом спору переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та задовольняючи позов, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що спірне рішення відповідача-1 є
протиправним, оскільки припинення
права користування спірною земельною
ділянкою відбулось не в порядку та не з
підстав і за умов, передбачених
статтями 140 - 149 Земельного кодексу
України, що порушує права та інтереси
позивача, так як позивач є спадкоємцем
особи, що користувалась спірною
земельною ділянкою, позивачем
сплачувався податок на землю та є
головою фермерського господарства
«Гема».

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Згідно з статтею 141 Земельного кодексу
України, (в редакції на час прийняття
оскарженого рішення) передбачені
підстави припинення права
користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій

г) використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного
податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у
спосіб, що суперечить вимогам охорони
культурної спадщини.

Таким чином, враховуючи те, що
відповідно до змісту Рішення
Конституційного Суду України № 5-рп/2005
від 22.09.2005 року право довічного
успадкованого володіння землею
відноситься до права користування,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
відносно того, що припинення права
користування спірною земельною
можливо лише з підстав передбачених
статтею 141 Земельного кодексу України.

Крім того, вирішуючи спірні відносини
суд першої інстанції вірно врахував те,
що згідно з п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року N 7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» /Із змінами і
доповненнями, внесеними постановою
Пленуму Верховного Суду України від 19
березня 2010 року N 2, вирішуючи спори про
припинення права власності на земельну
ділянку чи права користування нею, суди
повинні враховувати, що орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування має право прийняти
рішення про це лише в порядку, з підстав
і за умов, передбачених статтями 140 - 149
ЗК. У випадках, визначених цими нормами,
припинення права власності на землю чи
права землекористування провадиться
за позовом відповідного органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування в судовому порядку,
недодержання якого є підставою для
визнання рішення цього органу та
виданих державних актів недійсними.

Між тим припинення права
землекористування спірною земельною
ділянкою відбулось не на підставі
рішення суду, при цьому приймаючи
оскаржене розпорядження № 45, згідно з
яким у зв'язку зі смертю ОСОБА_3 визнано
Державний акт на право довічного
успадкованого володіння землею,
виданий померлому, таким, що втратив
чинність, а земельна ділянка в
кількості 50 га ріллі передана до земель
запасу Таврійської сільської ради,
голова Веселівської державної
районної адміністрації Запорізької
області виходив з інших - не
передбачених законодавством підстав.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Однак Веселівською районної державною
адміністрацією Запорізької області
вказаний обов'язок не виконано.

Отже суд першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позов ОСОБА_2 в частині
скасування розпорядження голови
Веселівської районної державної
адміністрації Запорізької області № 45
«Про припинення права користування та
передачу земельної ділянки до земель
запасу Таврійської сільської ради» від
15.02.2012 року, оскільки вказаним
розпорядженням було порушено права
позивача, як спадкоємця ОСОБА_3, який
бажає продовжити діяльність
господарства, що використовувало
спірну земельну ділянку для ведення
фермерського господарства, як це було
передбачено Державним актом на право
довічного успадкованого володіння
землею виданого на ім'я померлого.

Між тим суд апеляційної інстанції
зауважує на наступному ч.1 ст.17 КАС
України визначена юрисдикція
адміністративних судів, яка не
поширюється на спори між фізичними
особами щодо права володіння земельною
ділянкою, таки чином суд першої
інстанції повинен був закрити
провадження у справі в частині
позовних вимог до ОСОБА_1. Однак,
враховуючи те, що вказане порушення не
вплинуло на правильність рішення суду
першої інстанції тому не є підставою
для його скасування.

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду
даної справи об'єктивно, повно та
всебічно дослідив обставини, які мають
суттєве значення для вирішення справи,
дав їм правильну юридичну оцінку і
ухвалив законне, обґрунтоване рішення
без порушень норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційних скарг висновків суду не
спростовують, тому постанову суду
першої інстанції у даній справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Веселівської
районної державної адміністрації,
ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2013
року у справі №0870/5863/12 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 20
січня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко