Справа № 807/4323/13-а
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2014-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2014 рокум. Ужгород№ 807/4323/13-а

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.

при секретарі Лумей В.Г.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2,

відповідача: Державний реєстратор
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Виноградівського районного
управління юстиції Закарпатської
області - Мельникова О.І.,

третьої особи: Публічне акціонерне
товариство "Укрсоцбанк", представник -
Баранов Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Виноградівського
районного управління юстиції
Закарпатської області; третя особа -
ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання
незаконним рішення та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС
України 09 січня 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови виготовлено та підписано 16
січня 2014 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Виноградівського
районного управління юстиції
Закарпатської області; третя особа -
Публічне акціонерне товариство
«Укрсоцбанк», в якій просить суд
визнати незаконним та скасувати
рішення державного реєстратора
сектору державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Виноградівського районного
управління юстиції Закарпатської
області Мельникової О.І. за № 8018893 від 16
листопада 2013 року про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень та зобов'язати належним чином
зареєструвати право власності за
ОСОБА_1 на нерухоме майно - 1/2 частину
торгового центру з вбудованим житловим
приміщенням, що належить на праві
власності ОСОБА_5 та земельну ділянку,
на якій розташований вищезазначений
торговий центр з вбудованими житловими
приміщеннями, загальною площею 0,15 га,
кадастровий номер :00:005:0013.

Позовні вимоги мотивовані тим, що до
позивача, як поручителя, що сплатив
кошти за боржника в повному обсязі,
перейшли всі права кредитора та
Іпотекодержателя, в тому числі й ті що
забезпечували його виконання - по
Іпотечному договору. ОСОБА_1, звернувся
із заявою до державного реєстратора
сектору державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Виноградівського районного
управління юстиції в Закарпатській
області, з проханням зареєструвати за
ним право власності на предмет іпотеки
відповідно до вимог ст. 37 Закону
України "Про іпотеку" на підставі
застереження, що міститься в
іпотечному договорі.

Але не зважаючи на подану ним заяву
та додаткові документи (в т.ч. договора)
до неї, які підтверджують право на
набуття ОСОБА_1 права власності на
іпотечне майно, державним
реєстратором прав на нерухоме майно
було відмовлено у проведенні
реєстраційних дій щодо здійснення
реєстрації за ОСОБА_1 права власності
на іпотечне майно, а саме 1/2 частину
торгівельного центру, що знаходиться в
АДРЕСА_1 та земельної ділянки. Про що
було прийнято рішення № 8018893 від 16.11.2013
року, яким відмовлено у державній
реєстрації прав та їх обтяжень із
зазначенням причини відмови, що подані
документи не відповідають вимогам, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав.

Позивач вважає, що при розгляді його
заяви державним реєстратором не було
враховано прав, які він набув на
підставі укладених та доданих до заяви
договорів після сплати заборгованості.

Вважає, що відмова Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Виноградівського
районного управління юстиції
Закарпатської області є незаконна та
така, що суперечить нормам чинного
законодавства, а саме ч.2 ст. 19 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав і
просив суд їх задовольнити. Додатково
повідомив, що сплатив борги за ОСОБА_5
перед ПАТ "Укрсоцбанк" в повному обсязі.
Додатково повідомив, що виконав
укладений договір поруки та являється
стороною іпотечного договору. Має
право звернення стягнення на майно.

Відповідач у судовому засіданні проти
позовних вимог заперечила, вважає їх
необґрунтованими, та такими, що не
підлягають до задоволення. Додатково
повідомила, що рішення про відмову у
проведенні державної реєстрації прав
та їх обтяжень на нерухоме майно було
прийнято у зв'язку з тим, що подані
позивачем документи не відповідали
вимогам та не давали встановити
відповідних прав, що їх посвідчують.

Представник третьої особи ПАТ
"Укрсоцбанк" у судовому засіданні не
заперечив проти задоволення позовних
вимог. Додатково пояснив, що оскільки
позивачем було сплачено борг ОСОБА_5 в
повному обсязі, то всі права, що
належали банку були передані йому.
Проти реєстрації права власності на
нерухоме майно та земельну ділянку за
позивачем не заперечив.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача та представника
третьої особи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 17 серпня 2007 року
між Акціонерно - комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк», як
Кредитором, правонаступником якого є
ПАТ "Укрсоцбанк" ОСОБА_5, як
Позичальником, укладено Договір
кредиту № 08/300/39 (а.с.10-14), згідно якого
ОСОБА_5 отримала на умовах
забезпеченості повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання грошових
коштів, в сумі 300000,00 грн.

Крім того, 17 серпня 2007 року між
Акціонерно - комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк», як
Іпотекодержателем, з одного боку,
ОСОБА_5 та ОСОБА_1, з другого боку, як
Іпотекодавцями № 1 та № 2, з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
Договором кредиту №08/300/39 та Договором
кредиту №08/300/40 від 17.08.2007 року було
укладено Іпотечний договір № 08/300/39-40
(а.с.19-22), згідно якого Іпотекодавцями №
1 та № 2 в рівних частках було передано в
іпотеку нерухоме майно - торговий центр
з вбудованим житловими приміщеннями,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та
земельну ділянку, на якій розташований
вищезазначений торговий центр з
вбудованими житловими приміщеннями,
загальною площею 0,15 га. Вартість
предмету іпотеки становила 312609,00 грн.
(а.с.19).

В даному договорі було передбачено, що
іпотекодержатель має право за своїм
вибором звернути стягнення на предмет
іпотеки шляхом передачі останньому
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання забезпечення
іпотекою зобов'язань в порядку
встановленому ст. 37 Закону України "Про
іпотеку" (п.4.5, 4.5.3, а.с.21).

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5
договору кредиту № 08/300/39, як
Позичальником, виникла заборгованість
перед Банком у розмірі 296496,09 грн., в т.ч.
заборгованість по відсоткам - 98996,09 грн.
(а.с.17).

04 червня 2013 року в якості забезпечення
виконання зобов'язання ОСОБА_5 за
Договором кредиту між позивачем та
Банком укладено Договір поруки № 08/300/39
(а.с.15-16), відповідно до якого у разі
невиконання ОСОБА_5 зобов'язань по
Договору кредиту № 08/300/39, позивач бере
на себе обов'язок виконати таке
зобов'язання у 30 - денний термін з
моменту звернення Банку з відповідною
вимогою до нього, як Поручителя.

В судовому засіданні було з'ясовано, що
рішенням правління ПАТ "Укрсоцбанк"
було встановлено можливість не
застосування до ОСОБА_5 та ОСОБА_1 пені
та штрафу в разі погашення 100% тіла
кредиту (а.с.55).

З метою погашення існуючої
заборгованості Банк звернувся до
ОСОБА_5, але від неї була отримана
відповідь, що здійснити оплату в
повному обсязі остання, як позичальник
не бажає по причині відсутності
можливості.

На адресу ОСОБА_1 02.07.2013 року Банком було
направлено претензію за вих. № 07/13-41 від
02.07.2013 року (а.с.17), де Банк вже вимагав у
позивача, як Поручителя погасити
прострочену ОСОБА_5 за Договором
кредиту суму заборгованості у розмірі
296496,09 грн. протягом тридцяти днів з
моменту звернення, а саме:
заборгованість по відсоткам в розмірі
98996,09 грн.; прострочену заборгованість
по кредиту в розмірі 72500,00 грн.; строкову
заборгованість по кредиту в розмірі
125000,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно до ст. 553 ЦК України
позивачем були взяті на себе
зобов'язання за Договором поруки №
08/300/39 від 04.06.2013 року, передбачені п.3.1.1.
Договору, а кошти останнім на вимогу
Банку були сплачені у повному обсязі,
про що свідчить копія меморіального
ордеру Банку за №523746448 від 16 липня 2013
року на суму 197500,00 грн. (а.с.56-57).

В зв'язку з погашенням позивачем
заборговані за Договором кредиту №
08/300/39 від 17 серпня 2007 року, укладеного
між ОСОБА_5 та Акціонерно - комерційним
банком соціального розвитку
"Укрсоцбанк", ОСОБА_1 набув відпущене
йому ПАТ "Укрсоцбанк" право на зворотню
вимогу від ОСОБА_5, що додатково
засвідчено довідкою Банку від 02.08.2013
року за № 08/13-53 (а.с.59).

Ч. 2 ст. 556 ЦК України передбачено, що до
поручителя, який виконав зобов'язання,
забезпечене порукою, переходять усі
права кредитора у цьому зобов'язанні, в
тому числі й ті, що забезпечували його
виконання.

В зв'язку з вищезазначеними приписами
норм права, до позивача, як до Кредитора
у розумінні ч. 2 ст. 556 ЦК України,
перейшли всі права за кредитним
договором № 08/300/39 від 17.08.2007 року та як
до іпотекодержателя в частині
забезпечення зобов'язання іпотекою за
іпотечним договором № 08/300/39-40,
укладених з Боржником та іпотекодавцем
- ОСОБА_5 та АКБ "Укрсоцбанк" 17.08.2007 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку"
передбачено, що звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Згідно із ч.1 ст. 37 Закону України "Про
іпотеку" іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Між сторонами АКБ "Укрсоцбанк" (сторона
1) та ОСОБА_5 (сторона 2) та ОСОБА_1
(сторона 2) був укладений іпотечний
договір за № 08/300/39-40 від 17.08.2007 року п.
4.5.3 якого передбачено, що задоволення
вимог іпотекодержателя здійснюється
шляхом передачі іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання основного
зобов'язання у порядку встановленому
ст. 37 Закону України "Про іпотеку"
(а.с.19,21).

Відповідно до вищевказаної ст. 37 Закону
України "Про іпотеку" у випадку
задоволення вимог іпотекодержателя
шляхом використання процедури,
передбаченої в цьому підпункті
договору, договір про задоволення
вимог іпотекодержателя, укладений
шляхом здійснення цього застереження,
є підставою для реєстрації права
власності іпотекодержателя на предмет
іпотеки.

Статтею 6 Закону України "Про іпотеку"
передбачено, що якщо будівля (споруда),
що передається в іпотеку, розташована
на земельній ділянці, яка належить
іпотекодавцю на праві власності, така
будівля (споруда) підлягає передачі в
іпотеку разом із земельною ділянкою, на
якій вона розташована.

Позивачем, як поручителем, було
сплачено кошти за боржника в повному
обсязі, а відтак до нього перейшли всі
права кредитора та іпотекодержателя, в
тому числі й ті що забезпечували його
виконання - по іпотечному договору за №
08/300/39-40 від 17.08.2007 року.

ОСОБА_1, звернувся із заявою до
державного реєстратора сектору
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Виноградівського РУЮ Закарпатської
області, з проханням зареєструвати за
ним право власності на предмет іпотеки
відповідно до ст. 37 Закону України "Про
іпотеку" з врахуванням існуючих
договорів.

Позивачу було відмовлено у проведенні
дій щодо здійснення реєстрації за
ОСОБА_1 права власності на іпотечне
майно про що прийнято рішення від 16.11.2013
року за № 8018893 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень (а.с.8), а
саме: на 1/2 частину торгівельного
центру, що знаходиться в АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_5, де
зазначено, що подані документи не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
передбачено, що державний реєстратор
повинен встановити наявність факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав, а також у разі
потреби вимагати подання передбачених
законодавством додаткових документів,
необхідних для державної реєстрації
прав та їх обтяжень.

Ч.1 п. 6 ст.19 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» передбачено, що
державна реєстрація прав проводиться
на підставі інших документів, що
підтверджують виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно,
поданих органу державної реєстрації
прав разом із заявою.

Ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» визначено
виключний перелік підстав для відмови
в державній реєстрації прав, а саме:
заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
цього Закону; об'єкт нерухомого майна
або більша його частина розміщені на
території іншого органу державної
реєстрації прав; із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
звернулася неналежна особа; подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують; заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою ст. 15 цього Закону; заявлене
право вже зареєстровано.

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» відмова
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень з підстав, не передбачених цим
Законом, заборонена.

В судовому засіданні було з'ясовано, що
заяву про реєстрацію права власності
на нерухоме майно державним
реєстратором було прийнято 16.11.2013 року
тільки тому, що єдина причина відмови у
прийнятті вказаної заяви являється
відсутність квитанції, яка була додана
до заяви.

Рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень було
винесено державним реєстратором в той
же день (а.с.8). Тобто, державним
реєстратором прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Виноградівського
районного управління юстиції
Закарпатської області не було виконано
вимоги Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», не було з'ясовано
всіх обставин даної справи, не були
враховані подані документи (в т.ч.
договори) та позиція ПАТ "Укрсоцбанк".
Додаткових документів від заявника для
з'ясування обставин не було
витребувано.

Судом було з'ясовано, що боржник ОСОБА_5
до державного реєстратора за
оформленням раніше їй належним на
праві власності 1/2 частини торгового
центру з вбудованим житловим
приміщенням та земельної ділянки
загальною площею 0,15 га не зверталася та
жодних реєстраційних дій за власною
ініціативою не здійснювала.

Таким чином, державним реєстратором в
судовому засіданні не було наведено
належними та допустимими доказами
реальних причин, що слугували відмовою
у реєстрації права власності
передбачених ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно ч. 2 ст. 3 КАС України, до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень (крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження).

Відповідно до ст.19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів та у доведенні перед судом їх
переконливості.

Ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України зазначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 статті 71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідачем не було доведено
правомірність своїх дій щодо прийняття
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень на
підставі того, що подані позивачем
документи не відповідали вимогам та не
давали встановити відповідних прав, що
їх посвідчують.

Беручи до уваги вищенаведене, суд
дійшов висновку про те, що рішення
державного реєстратора про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень є незаконним, а позовні вимоги
такими, що підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 11, 70, 71, 86, 94, 104-107, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного реєстратора
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Виноградівського районного
управління юстиції Закарпатської
області; третя особа - ПАТ "Укрсоцбанк"
про визнання незаконним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати
рішення державного реєстратора
сектору державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Виноградівського районного
управління юстиції Закарпатської
області Мельникової Ольги Іванівни за
№ 8018893 від 16 листопада 2013 року про
відмову в державній реєстрації прав та
їх обтяжень.

Зобов'язати державного реєстратора
сектору державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно реєстраційної
служби Виноградівського районного
управління юстиції Закарпатської
області належним чином зареєструвати
право власності за ОСОБА_1 на нерухоме
майно:

- 1/2 частину торгового центру з
вбудованим житловим приміщенням, що
належить на праві власності ОСОБА_5, а
саме: Будівлю А, до якої відноситься:
торгове приміщення площею 37,5 кв. м. під
№ 1 , склад площею 24,0 кв.м. під № 2, склад
площею 10,9 кв.м. під №3, офіс 22,5 кв.м. під
№4, частину Будівлі А1, до якої
відноситься: торгове приміщення площею
19,6 кв.м. під №5, торгове приміщення
площею 14,1 кв.м. під №9, коридор площею 5,0
кв.м. під № 10; вхід в підвал площею 1,9
м.кв. під № 11; підвал А1, до якого входить
підвальне приміщення площею 24,1 кв.
м.під № 1, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1;

- земельну ділянку, на якій
розташований вищезазначений торговий
центр з вбудованими житловими
приміщеннями, загальною площею 0,15 га,
кадастровий номер якої :00:005:0013.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

СуддяП.П. Микуляк