Справа № 607/15684/13-а
Суддя: Стельмащук П. Я.
Дата ухвалення: 2013-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2013 Справа №607/15684/13-а

Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.

- при секретарі Гапій В.А.;

- за участю позивача - ОСОБА_1;

- представників позивача - ОСОБА_2.,
ОСОБА_3;

- представника відповідача - Мелех О.Р.;

- представника третьої особи служби в
справах неповнолітніх та дітей
Тернопільської міської ради - Мелех
О.Р.;

- представників третьої особиОСОБА_4 -
ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Тернопільської міської ради, треті
особи - служба в справах неповнолітніх
та дітей Тернопільської міської
ради,ОСОБА_4 про визнання протиправним
та скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із
адміністративним позовом до
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради, треті особи - служба в
справах неповнолітніх та дітей
Тернопільської міської ради,ОСОБА_4 про
визнання протиправним та скасування
рішення виконавчого комітету
Тернопільської міської ради №826 від
31.07.2013р. «Про затвердження висновку про
визначення місця проживання
малолітньої особи».

Обґрунтовуючи позовпозивач
покликається на те, що рішенням
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради №826 від 31.07.2013р.
затверджено висновок органу опіки і
піклування про визначення місця
проживання малолітньої дитини ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1р.н. Позивач вважає, що при
прийнятті оскаржуваного рішення
відповідач порушив вимоги
законодавства, а саме Закону України
«Про охорону дитинства», Сімейного
кодексу України, Порядку провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини, затвердженого постановою КМУ
№866 від 24.09.2008р. Рішення прийнято
односторонньо, не об'єктивно, без
участі батьків дитини.

В судовому засіданні позивач та його
представникипозов підтримали з
підстав наведених в позовній заяві та
наданих суду усних поясненнях, просять
задовольнити позов.

Представник відповідачав усних
поясненнях заперечила щодо
задоволення позову, вказувала, що
оскаржуване рішення прийняте з
дотриманням норм чинного
законодавства.

Представник третьої особи служби в
справах неповнолітніх та дітей
Тернопільської міської ради подав
письмове заперечення проти позову, а
також в усних поясненнях вказує на те,
що оскаржуване рішення прийняте з
дотриманням норм чинного
законодавства, зокрема Регламенту
виконавчого комітету міської ради №1751
від 19.11.2011р. Також зазначає, що виконком
міської ради є не належним
відповідачем у справі, так як функції
органу опіки і піклування в частині
прийняття рішень щодо визначення місця
проживання дітей покладені на службу в
справах неповнолітніх та дітей
Тернопільської міської ради. Окрім
того, висновок органу опіки і
піклування, як додаток до рішення
виконкому має рекомендаційний
характер. При прийнятті висновку, орган
опіки і піклування керувався виключно
інтересами малолітнього ОСОБА_7
Просить у задоволенні позову
відмовити.

Представники третьої особиОСОБА_4 в
судовому засіданні заперечили щодо
задоволення позову з тих підстав, що
оскаржуване рішення прийняте з
дотриманням норм чинного
законодавства. Також вважають, що дана
справа не повинна слухатись в порядку
адміністративного судочинства, так як
оскаржуване рішення відповідача немає
обов'язкового характеру, а отже немає
між позивачем та відповідачем відносин
влади та підпорядкування.

Заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні осіб, дослідивши
матеріали справи та оцінивши подані
докази, суд встановив наступні
обставини.

Згідно статті 2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до статті 6 КАС України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси. Ніхто не
може бути позбавлений права на розгляд
його справи в адміністративному суді,
до підсудності якого вона віднесена
цим Кодексом.

Згідно статті 17 КАС України, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій. Юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема, спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 18 КАС України,
місцевим загальним судам як
адміністративним судам
підсудніадміністративні справи, у яких
однією зі сторін є орган чи посадова
особа місцевого самоврядування,
посадова чи службова особа органу
місцевого самоврядування, крім тих, які
підсудні окружним адміністративним
судам.

На розгляді у Тернопільському
міськрайонному суді Тернопільської
області перебувала позовна заява
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа - служба у
справах неповнолітніх та дітей
Тернопільської міської ради, про
стягнення аліментів та встановлення
місця проживання дитиниОСОБА_7 та
позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6,
третя особа - служба у справах
неповнолітніх та дітей Тернопільської
міської ради, про встановлення місця
проживання дитиниОСОБА_7. Дані позовні
заяви були об'єднані ухвалою суду від
15.04.2013р. в одне провадження.

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду від 08.05.2013р. по
справі №607/2055/13-ц цивільну справу з
розгляду вищевказаних позовних заяв
направлено в службу у справах
неповнолітніх та дітей Тернопільської
міської ради для надання мотивованого
висновку щодо можливості визначення
місця проживання ОСОБА_7 із матір'ю
ОСОБА_4 або ж із батьком ОСОБА_1 в
АДРЕСА_1

Листами від 14.06.2013р. за №7 адресованими
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (адреси останніх не
вказано)секретар опікунської ради
просить з'явитись на засідання
опікунської ради, яке відбудеться
21.06.2013р. о 9-30 для розгляду питання
визначення місця проживання дитини.
Також повідомляється, що присутність
викликаних осіб обов'язкова.

Зустрічі та бесіди з батьками дитини
органом опіки та піклування не
проводилось, так як вони знаходились за
кордоном. Дана обставина визнається
сторонами по справі та підтверджується
матеріалами справи.

Згідно витягу з протоколу засідання
опікунської ради №15 від 21.06.2013р.,
опікунська рада вирішила враховуючи
вік дитини залишити проживати дитину
за постійним місцем проживання:
АДРЕСА_2, в звичній для дитини
обстановці і сприятливих умовах
проживання. Таким чином, опікунська
рада визначила лише місце проживання
дитини, питання ж про те, з ким повинна
проживати дитина опікунською радою не
вирішувалось.

Рішенням виконавчого комітету
Тернопільської міської ради №826 від
31.07.2013р. затверджено висновок органу
опіки і піклування (додаток до рішення
від 31.07.2013р.) про визначення місця
проживання малолітньої дитини ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1р., згідно якого рекомендує
визначити місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_7 з
матір'юОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2

При цьому, як вбачається із висновку
органу опіки і піклування, даний орган
встановив те, що батько ОСОБА_1 не
приділяє уваги сину, не приймає участі
у його вихованні, не надає матеріальної
допомоги, не в повній мірі виконує свої
батьківські обов'язки, лише з позовної
заяви матері дитини ОСОБА_4. Інших
доказів орган опіки і піклування не
розглядав. Також висновком
встановлено, що обоє батьків дитини
перебувають за межами України.
Малолітня дитина ОСОБА_7 перебуває на
вихованні та утриманні бабусі по
матері ОСОБА_6, яка проживає за адресою
АДРЕСА_2 Дитина потребує постійного
догляду через хворобу. З малолітнім
ОСОБА_7 проведена бесіда в ході якої
з'ясовано, що він бажає проживати разом
з бабусею та матір'ю. З батьком він хоче
зустрічатись та проводити вільний час.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
переконання про обґрунтованість
позовних вимог, підтвердження їх
матеріалами справи та необхідність
задоволення позову.

Згідно ч. 2 статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 статті 2 КАС України,у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У даній справі суд приходить до
висновку, що оскаржуване рішення
відповідача не відповідає вимогам
пунктів 1, 3, 4, 5, 6, 8, 9 ч. 3 статті 2 КАС
України.

Відповідно до статті 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно статті 86 КАС України, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 161 Сімейного
кодексу України,якщо мати та батько,
які проживають окремо, не дійшли згоди
щодо того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитиниберуться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно п.п.4 п. б) ч. 1 статті 34 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належать, зокрема, делеговані
повноваження щодо вирішення у
встановленому законодавством порядку
питань опіки і піклування.

Відповідно до п. 3 Порядку провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 24
вересня 2008 р. №866,органами опіки та
піклування є районні, районні у мм.
Києві та Севастополі
держадміністрації, виконавчі органи
міських, районних у містах, сільських,
селищних рад (далі - органи опіки та
піклування), які відповідно до
законодавства провадять діяльність з
надання статусу дитини-сироти та
дитини, позбавленої батьківського
піклування, влаштування дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування, встановлення опіки та
піклування над дітьми-сиротами та
дітьми, позбавленими батьківського
піклування, із захисту особистих,
майнових та житлових прав дітей.
Безпосереднє ведення справ та
координація діяльності стосовно
захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування, покладаються на служби у
справах дітей.

Згідно п. 72 цього ж Порядку, яким
керувався орган опіки і піклування при
прийнятті висновку, для розв'язання
спору, що виник між батьками, щодо
визначення місця проживання дитини,
один з батьків подає службі у справах
дітей за місцем проживання дитини
заяву, копію паспорта, довідку з місця
реєстрації (проживання), копію
свідоцтва про укладення або розірвання
шлюбу (у разі наявності), копію
свідоцтва про народження дитини,
довідку з місця навчання, виховання
дитини, довідку про сплату аліментів (у
разі наявності). Під час розв'язання
спорів між батьками щодо визначення
місця проживання дитини служба у
справах дітей має захищати інтереси
дитини з урахуванням рівних прав та
обов'язків матері та батька щодо
дитини. Працівник служби у справах
дітей проводить бесіду з батьками та
відвідує їх за місцем проживання, про
що складає акт обстеження
житлово-побутових умов за формою
згідно з додатком 9. Під час вирішення
питання щодо визначення місця
проживання дитини береться до уваги
ставлення батьків до виконання
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
стан здоров'я дитини та інші обставини,
що мають істотне значення. Місце
проживання дитини не може бути
визначене з тим із батьків, який не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або вживає
наркотичні засоби, своєю поведінкою
може зашкодити здоров'ю та розвитку
дитини. Якщо встановлено, що жоден з
батьків не може створити дитині
належних умов для виховання та
розвитку, служба у справах дітей подає
клопотання голові районної, районної у
мм. Києві та Севастополі
держадміністрації, виконавчого органу
міської, районної у місті ради про
позбавлення таких батьків
батьківських прав або відібрання
дитини без позбавлення батьківських
прав. Після обстеження
житлово-побутових умов, проведення
бесіди з батькамита дитиною служба у
справах дітей складає висновок про
визначення місця проживання дитини і
подає його органу опіки та піклування
для прийняття відповідного рішення.

Затверджуючи висновок органу опіки і
піклування, який є додатком до рішення
виконавчого комітету від 31.07.2013р., а
отже його невід'ємною частиною,
виконавчий комітет Тернопільської
міської ради, який в силу п.п.4 п. б) ч. 1
статті 34 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», п. 3 Порядку
провадження органами опіки та
піклування діяльності, пов'язаної із
захистом прав дитини, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 24 вересня 2008 р. №866, є органом опіки
та піклування, порушив вимоги чинного
законодавства України, а саме: ч. 1
статті 161 Сімейного кодексу України - не
прийняв до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків; п. 72 Порядку провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини - не врахував рівних прав та
обов'язків матері та батька щодо
дитини, не провів бесіду з батьками, не
взяв до уваги ставлення батьків до
виконання батьківських обов'язків.

Окрім того, відповідач вийшов за межі
своїх повноважень визначених
Положенням про порядок організації
опіки та піклування в м. Тернополі,
затвердженого рішенням Тернопільської
міської ради №6/31/18 від 26.04.2013р. (далі
Положення).

Згідно п. 1.2. Положення, завданням цього
Положення є врегулювання реалізації
питань опіки та піклування в м.
Тернопіль.

Пунктом 1.5. Положення передбачено, що
розмежування повноважень щодо
прийняття рішень та безпосереднього
ведення справ щодо опіки та піклування
між виконавчими органами ради
визначається цим Положенням.

Відповідно до п. 2.1. Положення, органами
опіки та піклування в м. Тернопіль в
межах повноважень встановлених цим
Положенням визначаються виконавчі
органи Тернопільської міської ради: -
виконавчий комітет; служба у справах
неповнолітніх та дітей; - управління
соціальної політики; - управління
освіти і науки; - управління
житлово-комунального господарства,
благоустрою та екології.

Розділи3 і 4 Положення встановлюють
повноваження виконавчого комітету
Тернопільської міської ради і служби у
справах неповнолітніх та дітей,
відповідно.

При цьому розділ 3 Положення не містить
згадки про компетенцію виконкому щодо
визначення місця проживання
малолітніх (неповнолітніх) дітей, а
розділ 4 визначає повноваження саме
служби у справах неповнолітніх та
дітей приймати рішення щодо визначення
місця проживання малолітніх
(неповнолітніх) дітей.

У даному випадку, всупереч Положенню,
рішення та додаток до нього - висновок
органу опіки і піклування про
визначення місця проживання
малолітньої дитини прийняв саме
виконавчий комітет Тернопільської
міської ради.

Також суд вважає за необхідне звернути
увагу на те, що відповідач затвердив
висновок у редакції, яка не відповідає
прийнятій на засіданні опікунської
ради. А саме, опікунська рада не
вирішила питання з ким буде проживати
дитина, а лише вказала місце проживання
дитини. Натомість висновок без
жодногообґрунтування визначає
проживання дитини з матір'ю, яка, згідно
цього ж висновку, інших матеріалів
справи (лист Прикордонної служби
України), пояснень бабці (ОСОБА_6) по
лінії матері дитини, перебуває за
кордоном.

Відповідно до ч. 2 статті 162 КАС України,
у разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про:
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення; зобов'язання відповідача
вчинити певні дії.Суд може прийняти
іншу постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

За встановлених обставин справи, які
підтверджують обґрунтованість
позовних вимог, рішення виконавчого
комітету Тернопільської міської ради
від 31.07.2013р. №826«Про затвердження
висновку про визначення місця
проживання малолітньої дитини»не може
залишатись в силі, є протиправним і
підлягає скасуванню.

Згідно ч. 1 статті 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Так як рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, з місцевого бюджету на
користь позивача слід стягнути
понесені ним витрати по сплаті
судового збору в сумі 34,41 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 11, 17, 18, 71, 72, 86, 94,
159-163, 186, 254 КАС України, суд, -

постановив:

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Тернопільської міської ради, треті
особи - служба в справах неповнолітніх
та дітей Тернопільської міської
ради,ОСОБА_4 про визнання протиправним
та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати
рішення виконавчого комітету
Тернопільської міської ради №826 від
31.07.2013р. «Про затвердження висновку про
визначення місця проживання
малолітньої дитини».

Стягнути з місцевого бюджету м.
Тернополя на користь ОСОБА_1 34,41 грн.
судових витрат.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Головуючий
П.Я.Стельмащук