Справа № К/9991/66370/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/66370/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
Тернопільської області, управління
державної автомобільної інспекції в
Тернопільській області, Головного
управління Державного казначейства
України в Тернопільській області про
визнання дій неправомірними дій та
зобов'язання повернути неправомірно
нараховані та отримані кошти, -

в с т а н о в и л а:

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2009
року залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2011 року, в позові ОСОБА_4 до управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
Тернопільської області, управління
державної автомобільної інспекції в
Тернопільській області, Головного
управління Державного казначейства
України в Тернопільській області про
визнання дій неправомірними дій та
зобов'язання повернути неправомірно
нараховані та отримані кошти, сплачені
позивачем при купівлі автомобіля -
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про їх скасування та
задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що 29 грудня 2008 року
позивач придбала автомобіль марки
«Шкода».

При реєстрації автомобіля в органах
ДАІ 06 квітня 2009 року позивачем за
вимогою працівників ДАІ сплачено збір
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування при відчуженні
автомобіля 3% у розмірі 3348,78 грн.

Вважаючи, що при реєстрації автомобіля
позивач не повинна була сплачувати
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 3 % вартості
автомобіля, позивач звернулась з цим
позовом до суду.

Відмовляючи в позові, суди виходили з
того, що позивач не має права на
повернення суми збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування у
розмірі 3 % вартості автомобіля.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з таким висновком судів з
огляду на таке.

Пунктом 7 статті 1 Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено вичерпний
перелік осіб - платників збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, передбачено, що
платниками збору є юридичні та фізичні
особи при відчуженні легкових
автомобілів, крім легкових
автомобілів, якими забезпечуються
інваліди, та тих автомобілів, які
переходять у власність спадкоємцям за
законом.

Згідно з пунктом 6 статті 2 Закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
об'єктом оподаткування для платників
збору, визначених пунктом 7 статті 1
цього Закону, є вартість легкового
автомобіля.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» для платників
збору, визначених пунктом 7 статті 1
цього Закону, на обов'язкове державне
пенсійне страхування встановлюється
ставка збору у розмірі 3 відсотків від
об'єкта оподаткування, визначеного
пунктом 6 статті 2 цього Закону.

Статтею 3 наведеного Закону
встановлено, що збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування
платники збору сплачують до Пенсійного
фонду України у порядку, визначеному
законодавством України.

На виконання вимог вищезазначеної
статті Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» постановою Кабінету
Міністрів України від 03 листопада 1998
року №1740 затверджено Порядок сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій (далі - Порядок),
який регулює питання сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій згідно із
Законом України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до пункту 12 Порядку
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій з відчуження легкових
автомобілів є підприємства, установи
та організації всіх форм власності, а
також фізичні особи, які набувають
право власності на легкові автомобілі
шляхом: купівлі легкових автомобілів, у
тому числі у виробників або
торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством);
міни; дарування (безоплатної передачі);
успадкування (крім випадків
успадкування легкового автомобіля за
законом); з інших підстав, передбачених
законодавством.

Отже, на час виникнення спору положення
Порядку суперечили вимогам Закону
України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування» в
частині регулювання правовідносин зі
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з операцій з
відчуження легкових автомобілів.

Відповідно до частини 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

З огляду на викладене, обов'язок сплати
збору не може бути покладений на особу,
яка набуває право власності у
відповідності до Порядку, оскільки це
суперечить акту вищої юридичної сили.

Враховуючи, що Законом України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» не передбачено сплату
збору при придбанні автомобіля, а
сплата даного збору передбачена лише
при його відчуженні, суд касаційної
інстанції приходить до висновку щодо
задоволення позовних вимог про
повернення безпідставно сплаченого
збору на обов`язкове державне пенсійне
страхування з операції купівлі
легкового автомобіля та стягнення з
Державного бюджету України на його
користь суми помилково сплаченого
збору на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування.

При цьому, вимога позивача про визнання
протиправними дій відділу Державної
автомобільної інспекції УМВС України,
які полягали у зобов'язанні сплати
збору на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 14 Порядку визначено, що органи
Державтоінспекції здійснюють
реєстрацію легкових автомобілів лише
за умови сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування, що
підтверджується документом про сплату
цього збору.

Крім того, позивачем не надано жодних
доказів щодо примусового зобов'язання
відділом ДАІ сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування. Тобто, докази, які б
підтверджували наявність моральної
шкоди, завданої позивачу внаслідок
неправомірних дій цього відповідача, у
матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 229 КАС України суд
касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 221, 222, 223, 229, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,-

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 14 серпня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19 вересня 2011 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_4 безпідставно
сплачений збір на обов`язкове державне
пенсійне страхування у розмірі 3 348, 78
грн. (три тисячі триста сорок вісім грн.
48 коп.).

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам які беруть участь у справі і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку ст.ст. 235-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: