Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/9858/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Чалого С. Я.

Гончар Л.Я.

Конюшка К.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційними скаргами Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради та ОСОБА_4 на постанову
Франківського районного суду м. Львова
від 06 жовтня 2010 року та постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 07 лютого 2011
року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6
до Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради,
третя особа - ОСОБА_4 про визнання
протиправним та скасування
розпорядження, відшкодування
моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Франківського районного
суду м. Львова від 06 жовтня 2010 року
позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано розпорядження Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради №1305 від 26 грудня 2008 року
«Про об'єднання і реконструкцію
квартир АДРЕСА_1 та заміну опалення» в
частині реконструкції вказаних
квартир з розширенням за рахунок об'єму
горища. В іншій частині позову
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 07 лютого 2011
року рішення суду першої інстанції
скасовано в частині відмови в позові,
позов задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 1500 грн. та 1000 грн. відповідно на
відшкодування моральної шкоди. В іншій
частині позову судом відмовлено.
Стягнуто з місцевого бюджету на
користь позивачів 800 грн. витрат на
правову допомогу у справі.

Не погоджуючись з зазначеними судовими
рішеннями, Франківська районна
адміністрація Львівської міської ради
звернулася з касаційною скаргою, у якій
просить рішення судів скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права
та прийняти нове рішення про відмову в
позові.

Не погодився із рішеннями судів
попередніх інстанцій і ОСОБА_4, який
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права
просить їх скасувати, справу направити
на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційних скарг,
проаналізувавши правильність
застосування судами першої і
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційні скарги не підлягають
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами та
підтверджується наявними у справі
матеріалами, розпорядженням
Франківської районної адміністрації
№1305 від 26.12.2008р. «Про об'єднання і
реконструкцію квартир АДРЕСА_1 та
заміну опалення» затверджено висновок
міжвідомчої комісії (протокол від
09.12.2008р.) та дозволено ОСОБА_4 - власнику
квартир за власні кошти здійснити
об'єднання квартир АДРЕСА_1 та їх
реконструкцію з розширенням за рахунок
об'єму частини горища згідно з
проектними пропозиціями та встановити
двофункційний газовий котел на площі
кухні взамін газової колонки і пічного
опалення.

Однак, позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (є
власниками квартири АДРЕСА_2,
розташованої у вказаному будинку) не
дали згоди ОСОБА_4 на розширення
квартири за рахунок горища.

Відповідно до п.2 ст.10 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», власники квартир
багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою.
Допоміжні приміщення передаються у
власність квартиронаймачів безоплатно
і окремо приватизації не підлягають.

Як зазначено у п.1.1 , 1.3 Рішення
Конституційного Суду України від
02.03.2004р. №4рп/2004, допоміжні приміщення
(підвали, сараї, кладові, горища,
колясочні, тощо) передаються
безоплатно у спільну власність
громадян одночасно з приватизацією
ними квартир(кімнат у квартирах)
багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує
здійснення додаткових дій, зокрема,
створення об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, вступу до
нього.

Набуте громадянами право на квартири
державного житлового фонду та належні
до них допоміжні приміщення є
непорушним (ст.41 Конституції України),
забезпечується державою та
захищається судом (ст. 55 Конституції
України).

Співвласники є рівними у праві
володіти, користувавсь і
розпоряджатись допоміжними
приміщеннями. Ніхто з власників
квартир не має пріоритетного права
користуватись і розпоряджатись цими
приміщеннями, в тому числі з питань
улаштування мансард, надбудови
поверхів та ін.

Питання щодо згоди співвласників
допоміжних приміщень на надбудову
поверхів, улаштування мансард у
багатоквартирних будинках, на вчинення
інших дій стосовно допоміжних
приміщень вирішується відповідно до
законів України, які визначають
правовий режим власності.

Правовий режим спільної власності
визначається ЦК України, відповідно до
якого співвласники майна, що є у
спільній власності, володіють і
користуються ним спільно,якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Тобто, як вірно зазначено судами
попередніх інстанцій, розпорядження
майном, яке перебуває у спільній
власності, здійснюється за згодою всіх
співвласників.

Таким чином, відносно будинку, що
перебуває у спільній власності
мешканців, органи місцевого
самоврядування не мають права
вирішувати питання переобладнання
горища без згоди всіх співвласників.

Поряд з цим, колегія суддів погоджує
висновок апеляційного суду про
задоволення позовних вимог щодо
стягнення на користь позивачів
моральної шкоди з огляду на таке.

Так, відповідно до статті 56
Конституції України кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

За змістом статей 23 та 1167 Цивільного
кодексу України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

При вирішенні даного спору в частині
стягнення моральної шкоди, колегія
бере до уваги роз'яснення, що міститься
в постанові Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди". Враховуючи, що позивачами
доведено чим саме підтверджується факт
заподіяння моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, у чому саме полягає
вина заподіювача та інші обставини, що
мають значення для вирішення спору,
апеляційний суд дійшов правильного
висновку про наявність підстав для
задоволення позову в частині стягнення
моральної шкоди.

Виходячи з вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суд апеляційної
інстанції дійшов вірного та
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог, а тому
підстав для зміни або скасування
зазначеного судового рішення колегія
суддів не вбачає. Доводи касаційних
скарг висновків апеляційного суду не
спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради та ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 07 лютого 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді