Справа № 430/3323/13-а
Суддя: Дьоміна О. П.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №430/3323/13-а
ПОСТАНОВА

"30" січня 2014 р.
смт.Станиця Луганська Луганської
області

Станично-Луганський районний суд
Луганської області у складі:

головуючої
Дьоміної О.П.

при секретарі
Савченко К.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора
ДПС 1-го взводу ДПС ЛМУ ГУМВС України в
Луганській області прапорщика міліції
Нікулішина Сергія Вікторовича про
скасування постанови в справі про
адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з цим позовом до суду
до відповідача, в якому просив
скасувати постанову у справі про
адміністративне правопорушення від
29.12.2013 року, винесену інспектором ДПС
1-го взводу ДПС ЛМУ ГУМВС України в
Луганській області прапорщика міліції
Нікулішиним С.В.

В обґрунтування, своїх вимог позивач
посилався на те, що відповідачем 29.12.2013
року в м. Луганську на пр. Леніна, без
достатніх на те підстав, з порушенням
норм діючого законодавства, відносно
позивача було складено протокол про
адміністративне правопорушення та за
результатами його розгляду була
винесена постанова в справі про
адміністративне правопорушення від
29.12.2013 року і позивач був притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ст. 122 ч. 1 КУпАП і на нього було
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 323 грн.

Позивач, 29.12.2013 року,дійсно керував
автомобілем ВАЗ 21150, д/н НОМЕР_3 по вул.
Оборонна в м. Луганську, не порушуючи
при цьому ПДР України. В районі буд. 122
по вказаній вулиці він був зупинений
відповідачем, який зазначив, що позивач
перевищив дозволену швидкість руху
більше ніж на 20 км/год, а саме рухався зі
швидкістю 86 км/год, при цьому зазначив,
що швидкість вимірювалася приладом
«TruCAM» №TC000678, який працював в ручному
режимі, таким чином, вимірювання
проводилося самим інспектором, який, на
думку позивача, є зацікавленою особою і
сам рухався під час вимірювання.
Позивач вважає, що показання приладу не
можуть братися до уваги, оскільки ці
дані отримані безпосередньо
зацікавленою особою, яка діяла
упереджено і викликають сумніви щодо
їх достовірності. Крім того, в
матеріалах справи відсутні докази
того, що встановлена відповідачем
швидкість руху належить саме
автомобілю позивача, відсутні
документи про те, що зазначений прилад
пройшов сертифікацію і його дані
можуть використовуватися як доказ при
доведенні провини особи у вчиненні
адміністративного правопорушення.
Оскаржувана позивачем постанова
винесена лише на підставі протоколу
про адміністративне правопорушення,
який, в свою чергу, ґрунтується на
показниках приладу, що діяв не в
автоматичному режимі, складеному
зацікавленою особою. Інших об'єктивних
доказів, забраних законним шляхом, які
б вказували на перевищення позивачем
встановленого обмеження швидкості
руху більше ніж на 20 км/год не має.

Крім того, відповідачем, при здійсненні
нагляду за додержанням ПДР України
були допущені порушення інструкції з
питань діяльності підрозділів ДПС
Державтоінспекції МВС, затвердженої
наказом МВС України від 27.03.2009 року за
№111 - патрульний автомобіль був
схований за кутом, інспектор був
розташований так, щоб його не могли
бачити учасники дорожнього руху, що є
недопустимим з огляду на п. 23.1.5
вказаної інструкції і тому позивач й
звернувся до суду з вказаним позовом в
якому просив скасувати винесену
відповідачем стосовно нього постанову
від 29.12.2013 року.

В судовому засіданні позивач свій
позов підтримав та просив його
задовольнити.

Свідок ОСОБА_3 теж пояснював суду, що
позивач жодних вимог ПДР не порушував,
швидкість не перевищував.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, але від представника
відповідача УДАІ ГУМВС України в
Луганській області Ексузяна С.А. до
суду надійшли письмові заперечення
проти позову з додатками. Так,
відповідно до висновку службової
перевірки за фактом оскарження
постанови від 29.12.2013 року,
затвердженому командиром роти ДПС ДАІ
підпорядкованої ЛМУ ГУМВС України в
Луганській області 15.01.2014 року було
встановлено, що 29.12.2013 року інспектор
ДПС 1-го взводу роти ДПС ДАІ,
підпорядкованої ЛМУ ГУМВСУ прапорщик
міліції Нікулішин С.В. спільно з ІДПС
цього ж підрозділу прапорщиком міліції
Бугло М.В. під час несення служби з
нагляду за дорожнім рухом та охорони
громадського порядку встановили за
допомогою лазерного вимірювача
швидкості транспортних засобів «TruCAM»
№ TC000678 (свідоцтво про повірку робочого
засобу вимірювальної техніки від 28.10.2013
року за №22-2/1310584, дійсне до 28.10.2014 року)
зафіксували порушення вимог п. 12.9 «б»
ПДРУ з боку позивача, який, керуючи
автомобілем в м. Луганську по вул.
Оборонна, рухався зі швидкістю 86 км/год,
перевищивши при цьому встановлену
дозволену швидкість у місті більш ніж
на 20 км/год. Нікулішин С.В. використав
лазерний вимірювач швидкості
транспортних засобів, передбачений для
використання працівниками ДПС ДАІ
наказом МВС України від 01.03.2010 року за
№33 «Про затвердження Переліку
технічних засобів, що використовуються
в підрозділах Державтоінспекції МВС
для виявлення та фіксування порушень
ПДР», оскільки був допущений до
самостійного використання означеного
приладу після того, як 01.09.2012 року склав
заліки із знання вимог розділу 19
Інструкції з питань діяльності
підрозділів ДПС Державтоінспекції МВС,
затвердженої Наказом МВСУ від 27.03.2009
року за 3111, наказу МВСУ від 01.03.2010 року
за 333, ст. 251 КУпАП, п.12 ст. 11 ЗУ «Про
міліцію»; 02.11.2012 року склав заліки зі
знання вимог Методичних рекомендацій
щодо використання лазерних
вимірювачів швидкості «TruCAM» для
фіксації правопорушень у сфері безпеки
дорожнього руху в ручному режимі,
затвердженими наказом МВС України від
12.10.2012 за №884.

Крім того, відповідачем були враховані
всі обставини, що підлягали з`ясуванню
при розгляді справи, позивача було
ознайомлено зі ст. 268 КУпАП та ст. 63
Конституції України. Після
ознайомлення, підпису та дачі пояснень
позивачу було повідомлено про розгляд
справи, при цьому клопотань щодо
перенесення розгляду адмінпротоколу
на підставі ст. 268 КУпАП та необхідності
в консультації юриста від позивача не
надходило і була винесена оскаржувана
останнім постанова.

Відповідачем не оспорюється того
факту, що лазерний вимірювач швидкості
транспортних засобів «TruCAM» № TC000678
працював в ручному, дозволеному для
використання у відповідності до вимог
чинного законодавства режимі. Згідно
наданих роз`яснень ПП «ДІРЕКТОН»
збільшити швидкість транспортного
засобу працівником ДПС будь-яким
шляхом не є можливим, що підтверджено
експертним висновком ДССЗЗІ за №05/1-1632
від 28.04.2011 року і за №285 від 29.07.2011 року.
При цьому у відповідача під час
складання протоколу про
адміністративне правопорушення
відносно позивача було свідоцтво про
повірку засобу і позивач мав
можливість ознайомитися з ним, але
такого клопотання від нього не
надходило, при цьому доручення
вказаного свідоцтва до адмінпротоколу
та адмінпостанови не передбачено
законодавством. Лазерний вимірювач
швидкості транспортних засобів «TruCAM»
№ TC000678 не включений до переліку
продукції, що підлягає обов'язковій
сертифікації на території України і
його використання в державі цілком
законне. Крім того, посилання позивача
на розташування транспортного засобу
працівника ДПС в місці де його не
можливо бачити суперечить дійсності,
оскільки вказаний автомобіль був
розташований за всіма вимогами ПДР
України, працівники ДПС знаходилися
безпосередньо на перехресті, в місці
хорошої видимості для учасників
дорожнього руху.

Дослідивши матеріали справи та
заперечення представника відповідача,
суд приходить до наступного:

З постанови в справі про
адміністративне правопорушення від
29.12.2013 року серія ПС1 №332076 та протоколу
про адміністративне правопорушення
від 29.12.2013 року серія АБ2 за №520241
вбачається, що позивача було
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП та
накладено стягнення у вигляді штрафу в
розмірі 323 гривні за порушення п. 12.9 (б)
ПДР, а саме ОСОБА_1 29.12.2013 року в м.
Луганську по вул. Оборонній, 122 о 08 год.
44 хв. керував автомобілем ВАЗ 21150, д/н
НОМЕР_3 і рухався зі швидкістю 86 км/год.,
перевищив встановлену дозволену
швидкість більш ніж на 20 км/год., чим
порушив п. 12.9 (б) ПДР.

-2-

Пункт 12.9 (б) ПДР вказує, що водію
забороняється перевищувати
максимальну швидкість, зазначену в
пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де
встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на
транспортному засобі, на якому
встановлено розпізнавальний знак
відповідно до підпункту "і" пункту 30.3
цих Правил.

Стаття 122 ч.1 КУпАП передбачає
відповідальність водіїв за
перевищення встановлених обмежень
швидкості транспортних засобів біль
ніж на 20 км/год.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями
провадження в справах про
адміністративні правопорушення є:
своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне
з'ясування обставин кожної справи,
вирішення її в точній відповідності з
законом, забезпечення виконання
винесеної постанови, а також виявлення
причин та умов, що сприяють вчиненню
адміністративних правопорушень,
запобігання правопорушенням,
виховання громадян у дусі додержання
законів, зміцнення законності.

Крім того, при накладанні стягнення
відповідно до ст. 280 КУпАП орган який
розглядає справу про адміністративне
правопорушення зобов'язаний з'ясувати:
чи було вчинено адміністративне
правопорушення, чи винна дана особа в
його вчиненні, чи підлягає вона
адміністративній відповідальності, чи
є обставини, що пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, чи є підстави для передачі
матеріалів про адміністративне
правопорушення на розгляд громадської
організації, трудового колективу, а
також з'ясувати інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне
правопорушення є будь-які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчиненні та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото і кінозйомки, відеозапису,
які використовуються при нагляді за
виконанням правил норм і стандартів, що
стосуються забезпечення безпеки
дорожнього руху, протоколом про
вилучення речей і документів, а також
іншими документами зазначає ст. 251
КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач проти позову ОСОБА_1
категорично заперечував, надіслав суду
письмові заперечення та доказі.

Так, з висновку службової перевірки за
фактом оскарження постанови за справою
про адміністративне правопорушення
від 15.01.2014 року було з'ясовано факт
відсутності в діях працівника роти ДПС
ДАІ, підпорядкованої ЛМУ ГУМВС України
в Луганській області Нікулішина С.В.
порушень чинного законодавства не
вбачається.

Фотоматеріали до протоколу
підтверджують той факт, що
транспортний засіб позивача ВАЗ 21150, д/н
НОМЕР_3 рухався в м. Луганську по вул.
Оборонна, будинок №122 зі швидкістю 86
км/год. Крім того, з фотоматеріалу до
протоколу від 15.01.2014 року слідує, що
фіксацію правопорушення здійснено на
відрізку вулично-шляхової мережі, що
вказано у фабулі до постанови про
адміністративне правопорушення
технічним засобом, який працював в
ручному, дозволеним для використання у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Згідно наданих роз'яснень ПП
„ДіРЕКТОН" збільшити швидкість
транспортного засобу працівником ДПС
будь-яким шляхом не є можливим, що
підтверджено експертним висновком
ДССЗЗІ № 05/1- 1632 від 28.04.2011 і № 285 від
29.07.2011.

Відповідно до копії журналу
патрулювання та копії постової
відомості станом на 29.12.2013 року
інспектор ДПС 1-го взводу роти ДПС ДАІ,
підпорядкованої ЛМУ ГУМВСУ прапорщик
міліції Нікулішин С.В. був 29.12.2013 року на
посту маршрута М1а.

З копії відомості ознайомлення з
одночасним прийняттям заліків
особового складу ВДА ЛМУ ГУМВСУ та роти
ДПС ДАІ ЛМУ ГУМВСУ з вимогами
«Методичних рекомендацій щодо
використання лазерних вимірювачів
швидкості ТгuСАМ для фіксації
правопорушень у сфер безпеки
дорожнього руху в ручному режимі» від
02.11.2012 року та відомостю прийняття
заліків у особового складу взводу №1
роти ДПС ДАІ слідує, що ІДПС Нікулішин
С.В. був ознайомлений т здав залік щодо
використання лазерного вимірювача
швидкості ТгuСАМ.

З копії свідоцтва про повірку робочого
засобу вимірювальної техніки від 28.10.2013
року та копії експертного висновку
видно, що лазерний вимірювач швидкості
транспортних засобів TruCAM LTI20/20
придатний до застосування та
відповідає вимогам нормативних
документів системи технічного захисту
інформації в Україні в обсязі функцій,
зазначених у документі «Лазерний
вимірювач швидкості транспортних
засобів TruCAM LTI20/20».

Посилання позивача на розташування
транспортного засобу працівниками ДПС
за рогом перехрестя начебто з метою
перешкоджання видимості його
учасникам дорожнього руху не
відповідає дійсності, оскільки
службовий автомобіль було розташовано
за всіма вимогами ПДР України,
працівники ДПС знаходились
безпосередньо на перехресті у місці
гарної видимості для учасників
дорожнього руху (підтвердження
координат знаходження приладу у м.
Луганську ШИРОТА: 48° 31' 19.68" N, ДОВГОТА: 39°
21' 29.52" Е).

Із матеріалів справи вбачається, що
належним чином повідомлений про
розгляд справи відповідач надіслав
суду заперечення проти вимог позивача
та додав до них відповідні доказі.

Крім того, відповідачем були враховані
всі обставини, що підлягали з`ясуванню
при розгляді справи, позивача було
ознайомлено зі ст. 268 КУпАП та ст. 63
Конституції України, жодних зауважень,
заперечень, або клопотань від нього не
надійшло, про що свідчить його
особистий підпис в протоколі про
адміністративне правопорушення.

Таким чином детально вивчивши
матеріали справи та надані
відповідачем докази, суд приходить до
висновку щодо необхідності відмови в
задоволенні вимог позивача.

Відповідно до ст. 171-2 КАС рішення
місцевого загального суду як
адміністративного суду у справах з
приводу рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
притягнення до адміністративної
відповідальності є остаточним і
оскарженню не підлягає.

На підставі п. 12.9 (б) ПДР України,
керуючись ст.ст. 159-163, 167 КАС України,
суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення
як необґрунтований.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуюча: