Справа № 569/2672/13
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/800/40615/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддівЗайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В.,
Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Рівне Рівненської області на
постанову Рівненського міського суду
Рівненської області від 13 березня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 11 липня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Рівне Рівненської області
про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 пред'явила позов до Управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне
Рівненської області (далі УПФ в м.
Рівне) про зобов'язання провести
перерахунок пенсії відповідно до
Закону України «Про державну службу» з
10 липня 2009 року, включивши винагороду
за вислугу років в розмірі 40 % згідно із
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 вересня 1997 року № 1013 «Про порядок
виплати винагороди за вислугу років
посадовим особам органів державної
податкової служби, які мають
спеціальне звання», та включивши
матеріальну допомогу на вирішення
соціально-побутових питань та
матеріальну допомогу на оздоровлення
за період з 01 липня 2004 року по 30 червня
2009 року відповідно до довідок від 09
листопада 2012 року № 24741/05-32, № 24744/05-32 та
виплатити ці нарахування.

Постановою Рівненського міського суду
від 13 березня 2013 року, залишеною без
змін ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 11 липня 2013 року, позов задоволено
частково.

Зобов'язано УПФ в м. Рівне провести
перерахунок та виплату призначеної
ОСОБА_4 пенсії державного службовця
згідно Закону України «Про державну
службу» з урахуванням винагороди за
вислугу років в розмірі 40 %,
встановленої постановою Кабінету
Міністрів України від 12 вересня 1997 року
№ 1013 «Про порядок виплати винагороди
за вислугу років посадовим особам
органів державної податкової служби,
які мають спеціальне звання», з
урахуванням матеріальної допомоги на
вирішення соціально-побутових питань
та матеріальної допомоги на
оздоровлення за період з 01 липня 2004
року по 30 червня 2009 року відповідно до
довідок ДПІ у м. Рівному, починаючи з 01
січня 2013 року до змін чинного
законодавства. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із судовими рішеннями
скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне
Рівненської області, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
судів скасувати та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що 10 липня 2009 року
ОСОБА_4 призначено пенсію за віком
відповідно до Закону України «Про
державну службу» з урахуванням норм
статті 21 Закону України «Про основні
засади соціального захисту ветеранів
праці та інших громадян похилого віку в
Україні».

При призначенні пенсії в липні 2009 року
позивачу була врахована її заробітна
плата, визначена згідно із постановою
Кабінету Міністрів України № 865 від 31
травня 2000 року, на підставі виданих ДПІ
у м. Рівне довідок.

11 січня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
УПФ в м. Рівне про перерахунок та
виплату пенсії з урахуванням
винагороди за вислугу років у розмірі
40%, матеріальної допомоги на
оздоровлення та матеріальної допомоги
для вирішення соціально-побутових
питань з 01 липня 2004 року по 30 червня 2009
року та надала довідки, відповідно до
яких на всі зазначені виплати
нараховувалися страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Листом від 14 січня 2013 року УПФ у м. Рівне
відмовило позивачу у здійсненні
перерахунку пенсії.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції, пославшись на
положення Законів України «Про оплату
праці», «Про державну службу» та
постанову Кабінету Міністрів України
від 12 вересня 1997 року № 1013 «Про порядок
виплати винагороди за вислугу років
посадовим особам органів державної
податкової служби, які мають
спеціальне звання», прийшов до
висновку, що матеріальна допомога на
оздоровлення, допомога для вирішення
соціально-побутових питань та
винагорода за вислугу років,
встановлена посадовим особам органів
ДПС, які мають спеціальні звання, є
частинами заробітної плати зазначених
посадових осі та на них нараховується
збір на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, а тому вони
повинні враховуватися при обчисленні
розміру пенсії державного службовця.

Суд апеляційної інстанції із
висновками суду першої інстанції
погодився та залишив постанову
Рівненського міського суду
Рівненської області від 13 березня 2013
року без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України із
правовою позицією судів першої та
апеляційної інстанцій погоджується із
огляду на наступне.

Відповідно до статті 37 Закону України
«Про державну службу» (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
% від сум їх заробітної плати, на які
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування.

Статтею 1 Закону України «Про оплату
праці» передбачено, що заробітна плата
- це винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено
структуру заробітної плати, до якої
входить основна та додаткова заробітна
плата, а також заохочувальні та
компенсаційні виплати.

Відповідно до частини другої статті 33
Закону України «Про державну службу»
заробітна плата державних службовців
складається з посадових окладів,
премій, доплати за ранги, надбавки за
вислугу років на державній службі та
інших надбавок.

Згідно частини першої статті 66 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» до
заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначає виплати (доходи),
що враховуються в заробітну плату
(дохід) застрахованої особи для
обчислення пенсії. Так, зокрема, до
такого доходу (заробітної плати)
враховуються: суми виплат, отримуваних
застрахованою особою після набрання
чинності цим Законом, з яких згідно із
зазначеним Законом були фактично
нараховані (обчислені) та сплачені
страхові внески; суми виплат,
отримуваних застрахованою особою до
набрання чинності цим Законом, у межах
сум, на які відповідно до
законодавства, що діяло раніше,
нараховувалися внески на державне
соціальне страхування або збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до положень Порядку виплати
винагороди за вислугу років посадовим
особам органів державної податкової
служби, які мають спеціальні звання»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1013 від 12 вересня 1997
року, розмір винагороди визначається
залежно від стажу роботи і
обчислюється виходячи з посадового
окладу та надбавки за спеціальне
звання.

Нарахування та виплата винагороди
за вислугу років провадяться
щомісяця за фактично
відпрацьований час у межах
встановленого фонду оплати праці.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі рішення комісії ДПІ у м. Рівне
був виданий наказ № 38 від 28 січня 2009
року про встановлення розміру
винагороди за вислугу років та стажу
державної служби ДПІ у м. Рівне, згідно
якого стаж позивачу рахується із 07
серпня 1974 року, розмір винагороди - 40%.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку, що суди
першої та апеляційної інстанцій повно
і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів першої
та апеляційної інстанцій та
встановлених обставин справи.

Згідно з частиною 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Оскільки суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального права при ухваленні
судового рішення чи вчиненні
процесуальних дій, підстав для
задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Рівне
Рівненської області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
міського суду Рівненської області від
13 березня 2013 року та ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 11 липня 2013
року без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: