Справа № 817/3956/13-а
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гломб
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"27" січня 2014 р.
Справа № 817/3956/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Охрімчук І.Г.

суддів:
Зарудяної Л.О.

Кузьменко Л.В.

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Сарненському районі на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "04" грудня
2013 р. у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Сарненському
районі Рівненської області про
стягнення невідшкодованих витрат ,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013р. УПФУ в Сарненському
районі Рівненської області звернулося
з адміністративним позовом до суду про
стягнення з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Сарненському
районі Рівненської області
заборгованості по виплаті пенсії
ОСОБА_3 за період з 01.06.2013 року по 31.10.2013
року в сумі 56,15 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги УПФУ в
Сарненському районі Рівненської
області зазначає, що за результатами
щомісячних звірок взаємних
розрахунків, проведених між УПФУ в
Сарненському районі та Відділенням ВД
ФСС НВВПЗУ в Сарненському районі,
відповідач відмовився зарахувати до
заліку на відшкодування УПФУ в
Сарненському районі шляхом включення
до актів звірки витрати на виплату суми
пенсії ОСОБА_3 в розмірі 56,15грн. Позивач
вказує, що відповідно до ч.2 ст.2 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону. Крім того, відповідачем не
беруться до заліку та не
відшкодовуються суми пенсії, що були
виплачені позивачем ОСОБА_3, який став
інвалідом внаслідок трудового
каліцтва. Відповідач мотивує це тим, що
нещасний випадок стався з громадянином
на території Російської Федерації,
однак Закон України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" надає право особі на
отримання такого відшкодування не
залежно від того, на якій території СНД
стався нещасний випадок. Угодою про
гарантії прав громадян держав-учасниць
СНД в галузі пенсійного забезпечення
від 13.03.1992 року встановлено, що пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць
цієї Угоди та членів їх сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають та її дія поширюється на всі
види пенсійного забезпечення, які
встановлені або будуть встановлені
законодавством держав-учасниць Угоди.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 04.12.2013р.
позов задоволено. Стягнуто з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Сарненському
районі Рівненської області на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області витрати по виплаті пенсії
ОСОБА_3 за період з 01.06.2013р. по 31.10.2013р. в
сумі 56,15 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач пославшись на
незаконність та необґрунтованість
постанови суду першої інстанції, яка
прийнята з порушенням норм
матеріального та, просив відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.
Вказує, що правових підстав для
відшкодування понесених позивачем
витрат на виплату пенсії по ОСОБА_3,
який отримав травму за межами України,
не має.

Розгляд справи здійснювався, з
урахуванням приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС
України в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення з наступних підстав.

Суд встановив, інвалідність ОСОБА_3
настала внаслідок нещасного випадку ,
що мав місце 25.09.1991р. в колгоспі
ім.Орджонікідзе Курської області
Російської Федерації. ОСОБА_3 був
визнаний інвалідом 2 групи ( в
подальшому 3-ої) внаслдіок трудового
каліцтва , в даний час йому встановлена
3 група інвалідності довічно. ОСОБА_3 за
період часу з 01.06.2013р. по 31.10.2013р. була
виплачена пенсія по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва в
загальному розмірі 56,15 грн.

Неприйняття до відшкодування
виставлених сум відповідач мотивує
тим, що нещасний випадок з громадянином
стався за межами України - на території
СНД - Росії, що підтверджується актом
про нещасний випадок форми Н-1.

Розглядаючи питання про законність та
обґрунтованість такої відмови
відповідача щодо неприйняття до
відшкодування виставлених сум, суд
апеляційної інстанції враховує
наступне.

Колегія суддів зазначає, що абз.2 п.5 ч.І
ст.24 Закону № 1105-ХІУ встановлено, що,
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

За змістом ч.2 ст.2 Закону № 1105-ХІУ особи,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Згідно з абз.2 п.З Прикінцевих положень
Закону № 1105-ХІУ відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у ст.8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абз.3 п.3 Прикінцевих положень Закону №
1105-ХІУ встановлено, що уся
заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Колегія суддів зазначає, що за змістом
наведеної норми обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відшкодувати
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей матеріальну і моральну
(немайнову) шкоду, заподіяну
ушкодженням здоров'я, не залежить від
того, чи сплачували Фонду страхові
платежі підприємства, що ліквідувалися
та на яких було ушкоджено здоров'я
потерпілого.

Відповідно до положень абз.7 п.3
Прикінцевих положень Закону № 1105-ХІУ,
Фонд соціального страхування від не
щасних випадків є правонаступником
державного, галузевих та регіональних
фондів охорони праці, передбачених ст.21
Закону України «Про охорону праці», які
ліквідуються.

Сфера дії цього Закону поширюється на
ОСОБА_3 щодо відшкодування витрат на
виплату пенсій якого виник спір.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про
правонаступництво України» закони
Української РСР та інші акти, ухвалені
Верховною радою Української РСР, діють
на території України, оскільки вони не
суперечать законам України, ухваленим
після проголошення незалежності
України.

Стаття 9 зазначеного Закону передбачає,
що всі громадяни Союзу РСР, які на
момент проголошення незалежності
України постійно проживали на
території України, є громадянами
України. Україна гарантує забезпечення
прав людини кожному громадянину
України незалежно від національної
приналежності та інших ознак
відповідно до міжнародно-правових
актів про права людини.

Правові норми, закріплені ст. 1 Угоди
про гарантії прав громадян
держав-учасниць Співдружності
Незалежних Держав у сфері пенсійного
забезпечення від 13 березня 1992 року,
(далі - Угода), пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць цієї Угоди та
членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Ст.3 Угоди визначено, що всі витрати,
пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе
держава, яка надає забезпечення.
Взаємні розрахунки не здійснюються,
якщо інше не передбачено двосторонніми
угодами.

Зміст цієї норми свідчить, що взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Порядок затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 4 березня 2003 року № 5-4/4,
визначає механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом №
1105-ХІУ, (крім осіб, зазначених в п.2 ст.8
цього Закону), у тому числі добровільно
застраховані, та потерпілим особам,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

Виходячи із системного аналізу
зазначених положень, враховуючи
висновки Верховного Суду України,
викладені у рішеннях, прийнятих за
наслідками розгляду заяв про перегляд
судового рішення з підстави,
передбаченої п.1 ч.І ст.237 КАС України,
(постанова від 5 грудня 2011 року,
постанова від 5 грудня 2011 року по справі
№ 21-204а11, постанова від 21 листопада 2011
року по справі № 21-361а11), колегія суддів
приходить до висновку стосовно того, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР, (а в разі виплати такої
органами Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати), є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Тобто, суд першої інстанції
обґрунтовано та правомірно вирішив
питання щодо відшкодування
здійсненних витрат позивачем по
ОСОБА_3, який постраждав внаслідок
нещасного випадку на виробництві, який
стався на території Російської
Федерації, тому страхувальником, який
має відшкодувати витрати УПФУ на
виплату зазначеним особам пенсії по
інвалідності, є відділення Фонду.

Відповідно до ст..200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судова колегія вважає, що рішення суду
першої інстанції є обґрунтованим,
прийнятим на підставі з'ясованих та
встановлених обставинах справи, які
підтверджуються доказами, та ухвалив
постанову з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності прийнятого
рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Сарненському районі
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "04" грудня
2013 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
І.Г. Охрімчук

судді:
Л.О. Зарудяна

Л.В. Кузьменко

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Управління
Пенсійного фонду України в
Сарненському районі Рівненської
області вул. Суворова,
8,м.Сарни,Сарненський район, Рівненська
область,34500

3- відповідачу/відповідачам:
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Сарненському
районі Рівненської області
вул.Демократична, 46,м.Сарни,Сарненський
район, Рівненська область,34500