Справа № 202/36097/13-а
Суддя: Колесніченко О. В.
Дата ухвалення: 2013-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 грудня 2013 року суддя Індустріального
районного суду міста Дніпропетровська
Колесніченко О.В., розглянувши в
порядку скороченого провадження в
приміщенні Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська про визнання
бездіяльності неправомірною,
перерахунок розміру щомісячного
довічного грошового утримання, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду із даним
позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що вийшла у
відставку 03 січня 1986 року з посади
судді Дніпропетровського обласного
суду та отримує щомісячне довічне
грошове утримання, яке відповідно до
вимог Закону України «Про статус
суддів» підлягає перерахунку у разі
підвищення заробітної плати судді,
який працює на відповідній посаді,
проте на звернення позивача за
перерахунком на підставі даних довідки
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12 вересня 2013 року,
відповідач 08 жовтня 2013 року їй
відмовив, тому позивач просила суд
визнати протиправною відмову
відповідача у проведенні перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання позивачу, зобов'язати
відповідача здійснити розрахунок
щомісячного довічного грошового
утримання судді та виплачувати
позивачу починаючи з 01 вересня 2013 року
в розмірі 86% грошового утримання
працюючого на відповідній посаді судді
без обмеження максимального розміру.

Ухвалою суду від 08 листопада 2013 року у
даній справі відкрито скорочене
провадження.

В письмових запереченнях відповідач
позов не визнав у повному обсязі у
зв'язку з тим, що виплачує позивачу
довічне грошове утримання відповідно
до вимог діючого законодавства,
зокрема ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» і Порядку
подання документів для призначення і
виплати щомісячного довічного
грошового утримання суддям у відставці
органами Пенсійного фонду України,
відповідно до яких не передбачено
проведення такого перерахунку
довічного грошового утримання суддям,
і можливе лише для суддів
Конституційного Суду України, у зв'язку
з чим просив відмовити у задоволенні
позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачка
працювала на посаді судді з 28 липня 1948
року, та зокрема, судді Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська з 12
квітня 1976 року по 25 жовтня 1978 року та
судді Дніпропетровського обласного
суду з 25 жовтня 1978 року по 03 січня 1986
року. Наведене не заперечується
відповідачем, та підтверджується
розрахунком стажу роботи для
встановлення щомісячної надбавки за
вислугу років (а.с.8).

При виході у відставку позивач, маючи
право вибору між пенсією та щомісячним
довічним грошовим утриманням, обрала
щомісячне довічне грошове утримання з
урахуванням загального стажу 37 років 2
місяці 17 днів та стажу на посаді судді 24
роки 7 місяців 20 днів з призначенням
пенсії в розмірі 88% заробітної плати,
виходячи з розміру, визначеного у
довідці апеляційного суду
Дніпропетровської області від 19
березня 2009 року №7-243-С - 8280,02 грн., на
підставі чого відповідач щомісяця
виплачує позивачу пенсію в розмірі 7524,65
грн., що підтверджується
розпорядженням УПФ №171460 від 09 грудня
2013 року та довідкою УПФ (а.с.17, 22)

Відтак, позивач є суддею у відставці та
користується пільгами відповідно до
ст. 44 Закону України «Про статус
суддів».

Згідно ст. 43 Закону України «Про статус
суддів», який був чинним на момент
виходу ОСОБА_1 у відставку, тобто на
момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, за суддею,
який перебуває у відставці,
зберігається звання судді і такі ж
гарантії недоторканості та
соціального захисту як і до виходу у
відставку. Судді у відставці, який має
стаж роботи на посаді судді не менше 20
років, виплачується за його вибором
пенсія або звільнене від сплати
податку щомісячне довічне грошове
утримання в розмірі 80% заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на 2% заробітку,
але не більше ніж до 90 % заробітку судді
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Постановою Верховної Ради України «Про
порядок введення в дію Закону України
«Про статус суддів» передбачалось, що в
разі зміни заробітної плати суддів,
розмір щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
обчислюється виходячи з нового розміру
заробітної плати судді, який працює на
відповідній посаді та виплачується в
суді за останнім місцем роботи або за
їх вибором у суді за місцем їх
проживання.

Частиною 3 статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» (в редакції
Закону від 7 липня 2010 року № 2453-VI)
встановлено, що щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Між тим, Законом України від 8 липня 2011
року № 3668-VI «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи», який
набрав чинності з 01 жовтня 2011 року,
частини третю і п'яту статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» викладено в новій редакції,
згідно з якою щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, з якого було сплачено
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, а до 1
січня 2011 року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді (частина третя
статті 138 Закону). Максимальний розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність (частина п'ята статті 138
Закону).

Частиною 1 ст. 2 розділу ІІ «Прикінцеві
та перехідні положення» Закону України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» передбачено, що обмеження
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) максимальним
розміром, встановленим цим Законом, не
поширюється на пенсіонерів, яким
пенсія (щомісячне довічне грошове
утримання) призначена до набрання
чинності цим Законом.

Разом з тим, Рішенням Конституційного
Суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013р.
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними) частину третю,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 7 липня
2010 року №2453-VI у редакції Закону України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії у часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують, або
скасовують відповідальність особи.

В рішеннях Конституційного суду
України, які стосуються правових
понять судді у відставці, щомісячного
довічного грошового утримання,
принципів незалежності суддів,
звертається увага, зокрема, на
неможливість відміни та звуження
змісту та об'єму статусу суддів, про
неможливість звуження досягнутого
рівня незалежності суддів, про
неможливість диспропорції у
матеріальному забезпеченні суддів та
судів різних рівнів, про неможливість
суттєвої диспропорції у грошовому
забезпеченні працюючих суддів та
суддів у відставці.

Зокрема, в рішенні Конституційного
суду України від 03 червня 2013 року
підкреслюється, що конституційний
статус судді передбачає достатнє
матеріальне забезпечення судді як під
час здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія), чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці, Статус судді
та його елементи, зокрема матеріальне
забезпечення судді після припинення
його повноважень, є не особистим
привілеєм, а засобом забезпечення
незалежності працюючих суддів і
надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

Отже, починаючи з 03 червня 2013 року
відновлено дію ч.3 ст.138 Закону України
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» в попередній редакції,
яка підлягає застосуванню при
вирішенні спірних правовідносин, які
виникли починаючи з 03 червня 2013 року.

В зв'язку з набранням чинності ст.129
Закону України «Про судоустрій та
статус суддів» від 07 липня 2010 року, що
діє на час виникнення спірних
правовідносин, збільшився, починаючи з
01 січня 2013 року розмір заробітної плати
судді, який працює на відповідній
посаді і складає з 01 січня 2013 року - 18925,00
грн.

Наведений розмір підтверджується
довідкою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12
вересня 2013 року №7-400-с, відповідно до
якої оклад становить 12617,00 грн. та
доплата за вислугу років - 6308,50 грн. (50%)
(а.с.19).

Позивач 08 жовтня 2013 року звернулася до
відповідача з заявою про проведення їй
перерахунку довічного грошового
утримання, виходячи з даних довідки від
12 вересня 2013 року (а.с.20).

Разом з тим, розпорядженням УПФ України
в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська від 08 жовтня 2013 року
позивачу відмовлено у проведенні
перерахунку (а.с.21)

За таких обставин відповідач, на якого
державою покладений обов'язок по
належному призначенню, виплаті
довічного грошового утримання, мав
перерахувати довічне грошове
утримання позивачці з моменту
виникнення права на такий перерахунок
відповідно до вимог ст.138 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів».

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, серед іншого, чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією чи законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення.

За правилами ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем у цій справі у
відповідності зі своїм обов'язком
доказування, встановленим ст.71 КАС
України, не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх заперечень, а подані - були
спростовані матеріалами справи та
встановленими в судовому засіданні
обставинами, а тому до уваги у цій
справі судом не приймаються.

З огляду на викладене, суд, за
внутрішнім переконанням, дійшов
висновку, що відповідач, порушуючи п. 1
ч. 3 ст. 2 КАС України, неправомірно
відмовив у здійсненні перерахунку
довічного грошового утримання
виходячи з даних про розмір заробітної
плати працюючого на відповідній посаді
судді,а відтак, права позивача
підлягають захисту по суду.

Разом з тим, за перерахунком пенсії
позивач звернулася 08 жовтня 2013 року,
подавши відповідачу відповідну
довідку апеляційного суду, після чого
отримала відмову, у зв'язку з чим саме з
цього часу належало здійснити
перерахунок входячи з 88%, а не 86%,
оскільки саме в такому відсотковому
визначенні призначене було утримання
відповідачем і підстав для зменшення
ставки до 86% підстав немає, тому з цього
часу права позивача і підлягають
відновленню, зважаючи на те, що
завданням адміністративного
судочинства відповідно до ст.3 КАС
України є захист порушених прав, свобод
чи інтересів.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 6 - 11, 71, 99, 183-2 КАС України, суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати відмову управління Пенсійного
фонду України в Індустріальному районі
м. Дніпропетровська у проведенні
розрахунку щомісячного довічного
грошового утримання ОСОБА_1 -
протиправною.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Індустріальному районі
м. Дніпропетровська здійснити
розрахунок щомісячного довічного
грошового утримання судді та
виплачувати ОСОБА_1 в розмірі 88%
грошового утримання працюючого на
відповідній посаді судді без обмеження
максимального розміру.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
через Управління державної
казначейської служби України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська на користь позивача
ОСОБА_1 сплачений судовий збір в
розмірі 34 (тридцять чотири) грн. 41 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку на протязі десяти
днів з дня отримання копії постанови
шляхом подачі апеляційної скарги до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська.

Роз'яснити сторонам, що апеляційна
скарга у справах цієї категорії
розглядається апеляційними судами в
порядку письмового провадження.

Суддя
О.В.Колесніченко