Справа № К/9991/62913/11-С
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/62913/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Чалого С. Я. Гончар Л.Я. Конюшка К.В.
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 серпня 2011
року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до управління
Пенсійного фонду України в Богунському
районі м. Житомира про визнання дій
протиправними та скасування вимоги про
сплату боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2010 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до
Житомирського окружного
адміністративного суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Богунському районі м. Житомира про
визнання дій протиправними та
скасування вимоги про сплату боргу.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року позовні вимоги ФОП ОСОБА_4
задоволено. Визнано протиправною та
скасовано вимогу управління
Пенсійного фонду України в Богунському
районі м. Житомира про сплату
боргу № Ф-1458 від 12 листопада 2010 року.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 серпня 2011
року рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове, яким в
задоволенні позову ФОП ОСОБА_4
відмолено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, ФОП ОСОБА_4
звернулась з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України
в якій, посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ОСОБА_4 зареєстрована як
суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа та
знаходилася з 2010 року на спрощеній
системі оподаткування.

Управління Пенсійного фонду України в
Богунському районі м. Житомира
направило позивачу вимогу про сплату
боргу № Ф-1458 від 12 листопада 2010 року, з
якої вбачається, що відповідно до вимог
ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у ФОП ОСОБА_4 виникла
недоїмка зі сплати страхових внесків
на обов'язкове державне пенсійне
страхування у сумі 108, 81 грн. за період
липень - вересень 2010року.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги ФОП ОСОБА_4 вказав, що
рішення управління Пенсійного фонду
України в Богунському районі м.
Житомира про нарахування недоїмки зі
сплати страхових внесків на
обов'язкове державне пенсійне
забезпечення є неправомірним, оскільки
починаючи з 17 липня 2010 року Законом
України «Про внесення змін до Законів
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» та «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 08
липня 2010 року № 2461 встановлено
обов'язкову сплату
підприємцями-фізичними особами на
спрощеній системі оподаткування
страхових внесків до Пенсійного фонду
в порядку, визначеному Законом України
№ 1058, а тому, позивач зобов'язаний
сплатити страхові внески до Пенсійного
фонду України у порядку, визначеному п.
п. 4 п. 8 розділу XV «Прикінцеві
положення» Закону України № 1058-IV,
починаючи з 17 липня 2010 року. В зв'язку з
цим, вимога управління Пенсійного
фонду України в Богунському районі м.
Житомира про сплату позивачем
страхових внесків за повний місяць
липень 2010 року суперечить нормам
Конституції України.

Натомість суд апеляційної інстанції,
скасовуючи постанову суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову ФОП ОСОБА_4 прийшов до висновку,
що вимога управління Пенсійного фонду
України в Богунському районі м.
Житомира № Ф-1458 від 12 листопада 2010 року
про сплату боргу зі сплати страхових
внесків на обов'язкове державне
пенсійне забезпечення є правомірною.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції враховуючи
наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до ст. ст. 18, 20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та Інструкції
про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України затвердженої
Постановою правління Пенсійного фонду
України № 21-1 від 19 грудня 2003 року та -
страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України
в порядку, встановленому Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Згідно Закону України «Про внесення
змін до законів України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»№ 2461 - ІV від 08 липня 2010
року, який набрав чинності з 17 липня 2010
року фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), та
члени сімей зазначених осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом. Сума
страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей, які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески.

Виходячи з аналізу вказаної норми,
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності повинні
сплачувати страхові внески за себе та
членів своїх сімей у фіксованому
розмірі. При цьому відповідно до п. п. 2
п. 8 розділу XV Прикінцевих положень
цього Закону фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок),
сплачують страхові внески, що
перераховуються до солідарної системи
на умовах і в порядку, визначених цим
Законом, та в розмірах, передбачених
для платників збору Законом України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування»,але не менш як
мінімальний страховий внесок.

Механізм сплати страхових внесків
такими платниками визначено
постановами Кабінету Міністрів
України від 14 квітня 2009 року № 366 та від
21 травня 2009 року № 505.

Сплата страхових внесків здійснюється
у строки, визначені ч. 6 ст. 20 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», а саме,
щоквартально, протягом 20 календарних
днів, наступних за останнім
календарним днем звітного кварталу, а
саме: за липень - вересень 2010 року - до 20
жовтня 2010 року.

Щомісячна сума страхового внеску
визначається підприємцем з
урахуванням частини фіксованого або
єдиного податку, яка згідно із Законом
України «Про внесення змін до Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»та
Указом Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва»перераховується
органами Державного казначейства
України на рахунки органів Фонду в
розмірі 10% (фіксований податок) та 42 % (на
єдиному податку).

Від підприємця на єдиному податку, що
сплачує максимальну ставку 200 грн., до
Пенсійного фонду надходить 42 %, або 84
грн. щомісячно або 252, 00 грн.
щоквартально.

Як встановлено судами та
підтверджується матеріалами справи,
ФОП ОСОБА_4 за липень - вересень 2010 року
сплачено 600, 00 грн. єдиного податку та
зараховано 42% від суми сплаченого
єдиного податку в рахунок сплати
страхових внесків в розмірі 252, 00 грн.

Враховуючи розмір мінімальної
заробітної плати у 2010 році мінімальний
страховий внесок у липні - вересні
становить 294, 82 грн. загальна сума
мінімального страхового внеску за
липень - вересень 2010 року становить 884, 46
грн. Враховуючи суму зарахованого
єдиного податку в розмірі 252, 00 грн.,
сума доплати до мінімального
страхового внеску становить 632, 46 грн.

Проте, ФОП ОСОБА_4 сплачено лише 523, 65
грн. у зв'язку із чим станом на 20 жовтня
2010 року у платника страхових внесків
виникла заборгованість в сумі 108, 81 грн.

Суми несплачених страхових внесків
стягуються у порядку, встановленому
статтею 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає, що судом апеляційної
інстанції правомірно відмовлено в
задоволенні позову ФОП ОСОБА_4,
підстави для скасування судового
рішення відсутні. Доводи касаційної
скарги не дають підстав для висновку,
що при розгляді справи судом
апеляційної інстанції допущено
неправильне застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 224, 230, 231, КАС
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 серпня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237- 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді