Справа № 818/9040/13-а
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 р.
Справа №818/9040/13-a

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

за участю секретаря судового засідання
- Кононенко Є.Є.,

представника позивача - Кліменченка
С.В.,

представника відповідача - Соловей Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу №818/9040/13-a

за позовом Приватного виробничого
підприємства "Вибір"

до Сумської митниці Міндоходів

про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне виробниче підприємство
"Вибір" (далі по тексту - позивач, ПВП
"Вибір") звернулось до суду з позовною
заявою до Сумської митниці Міндоходів
(далі по тексту - відповідач, Сумська
митниця), якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати
рішення про коригування митної
вартості товарів № 805130000/2013/000204/1 від 16
грудня 2013 року.

- визнати протиправною та скасувати
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
805130000/2013/00213 від 16 грудня 2013 року.

- стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного виробничого
підприємства «Вибір» ()
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 137,64 грн.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 18 жовтня 2013 року Приватне
виробниче підприємство «Вибір» та
Pan-Century Oleochemicals Sdn.Bhd. (Малайзія) уклали
контракт №PCOSB/PIE/1810 на поставку
пальмітинової кислоти ПАЛЬМАК 80-16.

16 грудня 2013 року позивач подав до
Сумської митниці Міндоходів пакет
документів для митного оформлення
товару. Митна вартість товару була
визначена позивачем за першим методом,
виходячи із ціни контракту.

Також, для митного оформлення
позивачем було надано:

- контракт № PCOSB/PIE/1810 від 18.10.2013 р.;

- сертифікат про походження товару №
113/11/13 від 21.10.2013 р.

- залізнична накладна № 42188086 від 09.12.2013
р.

- коносамент (bill of lading) № 95 від
11.11.2013 р.;

- платіжне доручення в іноземній валюті
або банківських металах № 340 від 23.10.2013
р.;

- інвойс № 90052487 від 11.11.2013 р.;

- сертифікат аналізу (certificate of analysis) №
8016UC0615 від 11.11.2013 р.;

- сертифікат аналізу (certificate of analysis) №
8016UC0616 від 11.11,2013 р.;

- сертифікат аналізу (certificate of analysis) №
8016UC0617 від 11.11.2013 р.

16 грудня 2013 року відповідач зробив
електронний запит (повідомлення) щодо
надання додаткових документів для
підтвердження вартості товару.

Відповідно до даного запиту відповідач
вимагав надати наступні додаткові
документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

4) копію митної декларації країни
відправлення;

5) висновки про вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

ПВП «Вибір» додатково не надав
витребувані документи внаслідок того,
що відповідач в порушення норм Митного
кодексу України у своєму запиті не
конкретизував перелік документів (в
т.ч. не зазначив про які договори (угоди,
контракти) з третіми особами йде мова) і
обмежився лише загальними назвами
документів, а також не обґрунтував яким
чином витребувані документи можуть
свідчити про вартість товару.

Після опрацювання повного пакету
документів, відповідачем було винесено
рішення про коригування митної
вартості товарів № 805130000/2013/000204/1 від
16.12.2013р., згідно якого основний метод
визначення митної вартості товару не
застосовується, а митна вартість
ввезеного товару визначена з
використанням другорядного
(резервного) методу, за ціною
попередньої ВМД.

Таким чином, відповідач зазначив, що
підставою для визначення митної
вартості є цінова інформація щодо
імпортних операцій ЄАІС Держмитслужби.

Також, відповідачем була винесена
картка відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№805130000/2013/00213 від 16.12.2013 р., в якій
зазначив, що ПВП «Вибір» повинно
здійснити заповнення та подання нової
митної декларації у відповідності з
рішенням про коригування митної
вартості товарів № 805130000/2013/000204/1 від
16.12.2013 р.

Для недопущення припинення діяльності
підприємства та псування товару, що
призвело б до значних збитків, ПВП
«Вибір» було прийняте рішення про
здійснення митного оформлення товару
відповідно до ціни визначеної
відповідачем, з наступним оскарженням
рішення про коригування митної
вартості товарів та картки відмови.

Так, за ціною товару, визначеною
відповідачем ПВП «Вибір» здійснив
митне оформлення за митною декларацією
№ 805130000/2013/016170 від 17.12.2013 р.

З прийнятим рішенням про коригування
митної вартості товарів №805130000/2013/000204/1
від 16.12.2013 р. та карткою відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №805130000/2013/002013
від 16.12.2013 р. Сумської митниці
Міндоходів ПВП «Вибір» не погоджується
в повному обсязі та вважає їх
протиправними з наступних підстав.

Згідно ст.57 Митного кодексу України,
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору
щодо ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм Митного кодексу
України.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 Митного
кодексу України. Під час таких
консультацій митний орган та декларант
можуть здійснити обмін наявною у
кожного з них інформацією за умови
додержання вимог щодо її
конфіденційності.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

В силу положень ч.2 ст.58 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
почергово застосовуються другорядні
методи, зазначені у пункті 2 частини
першої статті 57 цього Кодексу (ч.3 ст.58
МК України).

Із вищенаведеного слідує, що основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції) і єдиною підставою його
незастосування є, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірно та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Позивач зазначає, що надані документи
за своїм змістом не суперечать один
одному, в повному обсязі свідчать про
вагу та ціну товару, про проведення
оплати за товар у розмірах визначених
укладеним контрактом, а тому таких
документів було цілком достатньо для
визначення митної вартості товарів за
основним методом.

Також, суттєвою обставиною є те, що у
порушення ст. 57 Митного кодексу
України, перед застосуванням
другорядного методу оцінювання
товарів, відповідачем пропущено
процедуру консультацій між митним
органом та декларантом, адже у нормі
закону вказано, що повинно бути
проведено декілька консультацій, а не
одну консультацію, як це сталось у
даному випадку.

Інформація про нібито проведену
консультацію між відповідачем та ПВП
«Вибір» також не може вважатися повною
консультацією між відповідачем та ПВП
«Вибір» внаслідок того, що в порушення
вимог Митного кодексу України
відповідач затребував у декларанта
загальний перелік документів, не
конкретизував перелік необхідних
додаткових документів (в т.ч. не
зазначив про які договори (угоди,
контракти) з третіми особами йде мова),
а також не обґрунтував яким чином
витребувані документи можуть свідчити
про вартість товару.

Разом із тим дискреційні функції
митних органів мають законодавчі
обмеження у випадках незгоди із
задекларованою митною вартістю. До
таких обмежень, зокрема, належить
процедура консультацій між митним
органом і декларантом з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості та
обов'язок послідовного вибору методів
(від першого (основного) до шостого
(резервного)) визначення митної
вартості.

Тобто відповідач у під час проведення
консультацій повинен чітко зазначати
(вказуючи конкретні назви документів, а
не загальні) які саме додаткові
документи необхідно надати.
Враховуючи, що відповідач у запиті не
навів конкретних назв додатково
необхідних документів, так звана
консультація, про яку зазначає
відповідач не може вважатися саме
консультацією в розумінні положень
Митного кодексу України.

Проте, позивач зазначає, що у своєму
електронному запиті від 16.12.2013 р.
відповідач зазначив про необхідність
подання йому додаткових документів, а
саме:

- договір (угоду, контракт) із
третіми особами, пов'язаний з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається;

- рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

- каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару;

- копію митної декларації країни
відправлення;

- висновки про вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Необхідно зазначити, що:

- ПВП «Вибір» не укладало жодних
договорів (угод, контрактів) з третіми
особами, таким чином надати
вищевказані договори не було
можливості;

- ПВП «Вибір» не здійснювало будь-яких
оплат третім особам на користь
продавця, таким чином надати
вищевказані рахунки не було
можливості;

- загальні прайс-листи виробника товару
не можуть підтверджувати вартість
товару за окремою угодою внаслідок
того, що кожна конкретна угода
укладається на підставі попередній
переговорів між контрагентами і вони
мають право (відповідно до норм
українського та міжнародного
законодавства) визначати вартість
товару самостійно;

- внаслідок того, що копія митна
декларація країни відправлення товару
залишається в справах митного органу
країни відправлення товару і не
надходить на адресу ПВП «Вибір», зі
сторони позивача відповідачу був
наданий коносамент (bill of lading) № 95
від 11.11.2013 р. Даний коносамент
супроводжує поставку товару, починаючи
з моменту його митного оформлення в
країні відправлення і закінчуючи його
митний оформленням в Україні. В
коносаменті чітко визначена вартість
товару, його кількість, за яким
контрактом він поставлений,
постачальник та покупець товару. Таким
чином вищевказаний коносамент є
документом, який замінює митну
декларацію країни відправлення на
всьому шляху слідування товару;

- щодо висновків про вартісні
характеристики товару, необхідно
зазначити, дані висновки є платними.
Вартість даних висновків доходить до 10
000,00 гривень і нести такі додаткові
витрати на підставі незрозумілої
вимоги відповідача ПВП «Вибір» не має
можливості. Додатково необхідно
зазначити, що надання відповідачу
таких висновків не передбачено жодною
нормою Митного кодексу України.

У відповідності до ст.ст.179, 189, 190
Господарського кодексу України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначити зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, суб'єкти господарювання
можуть використовувати у
господарській діяльності вільні ціни.
При здійсненні експортних та імпортних
операцій у розрахунках з іноземними
контрагентами застосовуються
контрактні (зовнішньоекономічні) ціни.
Вільні ціни визначаються суб'єктами
господарювання самостійно за згодою
сторін на всі види продукції, за
винятком тих, на які встановлено
державні ціни.

Згідно ст. 11 Закону України «Про ціни та
ціноутворення» при здійсненні
експортних та імпортних операцій
безпосередньо або через
зовнішньоекономічного посередника в
розрахунках із зарубіжними партнерами
застосовуються контрактні
(зовнішньоекономічні) ціни, що
формуються відповідно до цін та умов
світового ринку.

Отже, з вищенаведеного вбачається, що
суб'єкти господарської діяльності
України та іноземні суб'єкти
господарської діяльності при
здійсненні зовнішньоекономічної
діяльності в розрахунках із
зарубіжними партнерами застосовують
вільні контрактні ціни, що формуються
відповідно до цін та умов світового
ринку.

З огляду на викладене, сумніви митного
органу щодо митної вартості товару
який декларувався ПВП «Вибір» є
безпідставними, оскільки сторони
зовнішньоекономічної діяльності
вправі визначати вільні ціни.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:

- декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі- продажу);

- якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

В силу частини 5 статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Отже, позивач вважає, що подав до
Сумської митниці Міндоходів абсолютно
всі обов'язкові документи які
підтверджували вартість товару та
надали змогу визначити вартість товару
за першим (основним) методом. Всупереч
цьому відповідач проігнорував всі
вищевказані нормативно-правові акти та
прийняв неправомірне рішення про
коригування митної вартості товарів та
картку відмови, зовсім не
обґрунтувавши, чому надані зі сторони
ПВП «Вибір» не можуть бути прийняті для
підтвердження вартості товару.

Таким чином, позивач приходить до
висновку, що оскаржувані рішення не
відповідають вимогам чинного
законодавства щодо законності та
обґрунтованості, а тому є незаконними
та такими, що підлягають скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив в задоволенні позову відмовити,
вважає, що оскаржене рішення прийнято з
дотриманням вимог митного
законодавства.

Заслухавши доводи представників
сторін по справі, дослідивши матеріали
справи, оцінивши докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18 жовтня 2013 року
між позивачем і Pan- Century Oleochemicals Sdn.Bhd.
(Малайзія) було укладено контракт
№PCOSB/PIE/1810 на поставку пальмітинової
кислоти ПАЛЬМАК 80-16 (а. с. 11).

16 грудня 2013 року позивачем подано до
Сумської митниці Міндоходів пакет
документів для митного оформлення
товару. Митна вартість товару була
визначена позивачем за першим
(основним) методом - за ціною договору
(Контракту) щодо товарів , які
імпортуються, який визначено ст.57
Митного кодексу України.

На підтвердження митної вартості
товару позивач надав відповідачу такі
документи:

- контракт № PCOSB/PIE/1810 від 18.10.2013 р.;

- сертифікат про походження товару №
113/11/13 від 21.10.2013 р.

- залізнична накладна № 42188086 від 09.12.2013
р.

- коносамент (bill of lading) № 95 від
11.11.2013 р.;

- платіжне доручення в іноземній валюті
або банківських металах № 340 від 23.10.2013
р.;

- інвойс № 90052487 від 11.11.2013 р.;

- сертифікат аналізу (certificate of analysis) №
8016UC0615 від 11.11.2013 р.;

- сертифікат аналізу (certificate of analysis) №
8016UC0616 від 11.11,2013 р.;

- сертифікат аналізу (certificate of analysis) №
8016UC0617 від 11.11.2013 р.

16 грудня 2013 року відповідач зробив
електронний запит (повідомлення) щодо
надання додаткових документів для
підтвердження вартості товару.

Відповідно до даного запиту відповідач
вимагав надати наступні додаткові
документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прас-листи) виробника товару;

4) копію митної декларації країни
відправлення;

5) висновки про вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

ПВП «Вибір» додатково не надав
витребувані документи внаслідок того,
що відповідач в порушення норм Митного
кодексу України у своєму запиті не
конкретизував перелік документів (в
т.ч. не зазначив про які договори (угоди,
контракти) з третіми особами йде мова) і
обмежився лише загальними назвами
документів, а також не обґрунтував яким
чином витребувані документи можуть
свідчити про вартість товару.

16.12.2013 року Сумською митницею
Міндоходів прийнято рішення
№805130000/2013/000204/1 про коригування митної
вартості товарів, згідно якого
основний метод визначення митної
вартості товару не застосовується, а
митна вартість ввезеного товару
визначена з використанням
другорядного методу, за ціною
попередньої ВМД (а. с. 21)

16.12.2013 р. Сумською Митницею Міндоходів
видано картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів комерційного призначення
№805130000/2013/00213 (а. с. 22).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходить з того, що митна вартість
товару - пальмітинової кислоти - в
декларації митної вартості
декларантом була визначена правильно,
за відповідним договором та
специфікаціями до нього. Декларант
надав усі необхідні документи, що
підтверджують таку вартість. Наявність
підстав для застосування резервного
методу визначення митної вартості
товару, як і обґрунтованість
здійсненого коригування його вартості,
митним органом не доведено.

Суд зазначає, що відносини, пов'язані із
справлянням митних платежів,
регулюються Митним кодексом України .

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу
України встановлено, що митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Частинами 1, 2 ст. 52 Митного кодексу
України встановлено, що заявлення
митної вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом;

2) подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням митному органу
додаткової інформації.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу
України у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу
України у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Згідно з ч. 1 ст. 54 Митного кодексу
України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу
України, рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів, які
ввозяться на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Статтею 57 Митного кодексу України
встановлено, що кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України, метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

З матеріалів справи судом встановлено,
що в обґрунтування правомірності
прийнятого рішення відповідач
зазначає, що на момент подачі
позивачем відповідної митної
декларації банківський платіжний
документ, а також рахунок №10005159 від
21.10.2013 року, відповідно до якого була
здійснена оплата за імпортований товар
до митного оформлення декларантом не
надавалась та банківський платіжний
документ не мав достовірних відомостей
та не підтверджував виконання умов
контракту

Проте, суд не погоджується із такими
висновками відповідача та спростовує
наявними в матеріалах справи доказами,
які підтверджують належну оплату за
поставлений товар.

Згідно платіжного доручення № 340 від
23.10.2013р., яке надавалося під час митного
оформлення вантажу в графі
призначення платежу зазначено не
тільки проформа-інвойс № 10005159 від
21.10.2013р., а і номер та дата укладеного
контракту.

Відповідно до п. 4.1 та 5.1. контракту
№PCOSB/PIE/1810 від 18.10.2013р. оплата за
продукцію здійснюється шляхом
попередньої оплати в розмірі 51 480,00
доларів США, що становить 100% вартості
товару (а.с.11).

23 жовтня 2013 року ПВП «Вибір» здійснено
оплату за товар у відповідності до умов
контракту та перерахувало на користь
продавця 100% попередньої оплати в
розмірі 51 480,00 доларів США, що
підтверджується наданим відповідачу
при митному оформленні платіжним
дорученням № 340 від 23.10.2013р. (а.с.15).

Після відвантаження товару на адресу
ПВП «Вибір» на умовах визначених
контрактом, разом з товаром продавцем
було направлено і основний інвойс №
90052487 від 11.11.2013 року, який в подальшому
був пред'явлений Сумській митниці при
митному оформленні товару.

Таким чином, суд зазначає, що у
відповідача після отримання
платіжного доручення про проведення
оплати за товар, в якому зазначений
номер контракту, були відсутні
підстави вважати, що оплата за товар не
була здійснена.

Крім того, суд зазначає, що в
проформі-інвойсі № 10005159 від 21.10.2013р.
(який був зазначений в платіжному
дорученні) як і в рахунку № 90052487 від
11.11.2013р. назва товару, його вартість та
кількість, реквізити контракту
повністю співпадають, немає жодних
розбіжностей, що виключають можливість
будь - яких сумнівів відносно реальної
вартості товару.

Також, суд спростовує пояснення
відповідача про наявність декількох
поставок за контрактом, оскільки
згідно змісту зазначеного контракту
№PCOSB/PIE/1810 від 18.10.2013р. поставка товару є
одноразовою.

Таким чином, суд вважає, що усі
відомості про товар та його вартість у
документах які були надані Сумській
митниці, за своїм змістом не суперечать
один одному, оскільки свідчать про
незмінність ваги та ціни товару
протягом усього шляху слідування, а
тому твердження відповідача про
можливість декількох поставок за
вищевказаним контрактом є
безпідставними.

Крім іншого, в судовому засіданні
представником відповідача, також
зазначено, що платіжне доручення № 340
від 23.10.2013р. оформлене з порушенням
вимог діючого законодавства оскільки в
ньому зазначена недостовірна
інформація (в графі «Призначення
платежу») та діючим законодавством
передбачений обов'язковий перелік
інформації, яка повинна зазначатися в
даній графі.

Проте, такі твердження представника
відповідача, також є необґрунтованими,
виходячи з наступного.

Згідно змісту платіжного
доручення № 340 від 23.10.2013р. в графі
«призначення платежу» зазначено не
тільки проформа-інвойс № 10005159 від
21.10.2013р., а і номер та дата укладеного
контракту у відповідності до якого
повинна була здійснена оплата за товар.

Порядок проведення безготівкових
розрахунків та оформлення платіжних
документів (доручень) визначений
Законом України «Про платіжні системи
та переказ коштів в Україні» та
постановою правління Національного
Банку України від 28.07.2008р. № 216 «Про
затвердження Положення про порядок
виконання банками документів на
переказ, примусове списання і арешт
коштів в іноземних валютах та
банківських металів і змін до деяких
нормативно-правових актів
Національного банку України», яка
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 1 жовтня 2008 р. за № 910/15601.

Згідно п. 1.30 статті 1 Закону України
«Про платіжні системи та переказ
коштів в Україні» визначено, що
платіжне доручення - розрахунковий
документ, який містить доручення
платника банку, здійснити переказ
визначеної в ньому суми коштів зі свого
рахунка на рахунок отримувача.

Відповідно до п. 2.2. постанови правління
Національного Банку України від
28.07.2008р. № 216 визначено, що платник
заповнює реквізит «Призначення
платежу» в іноземній валюті або
банківських металах таким чином, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування
бенефіціару коштів в іноземній валюті
або банківських металів..

Пункт 4.3. постанови правління
Національного Банку України від
28.07.2008р. № 216 визначає, що уповноважений
банк бенефіціара в разі отримання
повідомлення про переказ коштів в
іноземній валюті на користь юридичної
особи або підприємця, у якому не
заповнено графу «Призначення платежу»
(немає посилання на договір або
документ, на виконання якого від
нерезидента-платника надійшли кошти в
іноземній валюті) або в ній зазначена
помилкова інформація, звертається до
банку, що обслуговує платника, та/або до
бенефіціара для з'ясування цього
реквізиту в порядку, визначеному
нормативно-правовими актами
Національного банку..

Таким чином, суд приходить до висновку,
що діючим законодавством України не
визначено перелік інформації яка в
обов'язковому порядку повинна
міститись в графі платіжного доручення
«Призначення платежу», а тому ПВП
«Вибір» з дотримання норм чинного
законодавства здійснено заповнення
платіжного доручення і зазначено
номер і дату зовнішньоекономічного
контракту, яка в повній мірі надає
змогу ідентифікувати на якій підставі
було здійснено платіж.

В судовому засіданні представник
відповідача зазначив, що в ході
консультації митний орган повідомив
ПВП «Вибір» про наявні сумніви щодо
митної вартості товару та обґрунтував
які документи необхідно надати і яким
чином вони можуть підтвердити митну
вартість товару.

Відповідно до вимог Митного кодексу
України будь які вимоги митного
органу під час проведення митного
оформлення (в тому числі і під час
проведення консультацій) повинні бути
оформлені виключно письмово.

Суд зазначає, що під час проведення
консультацій митний орган повинен
чітко зазначати які саме додаткові
документи необхідно надати.

Проте, відповідачем у своєму
електронному запиті від 16.12.2013р. не
наведено конкретних документів та не
зазначено про наявні у нього сумніви
щодо розбіжності у змісті отриманих
документах.

Таким чином, митним органом жодним
чином не підтвердив озвучену під час
судового засідання інформацію, що з
його сторони в повному обсязі були
виконані вимоги Митного кодексу
стосовно порядку проведення
консультацій та не надав жодних
письмових доказів для її
підтвердження.

Отже, суд приходить до висновку, що ПВП
"Вибір" подано до Сумської митниці всі
обов'язкові документи які
підтверджували вартість товару та
надавали змогу визначити вартість
товару за першим (основним) методом.

Таким чином, під час розгляду даної
справи судом не встановлено обставин,
які б свідчили про існування достатніх
підстав для виникнення обґрунтованого
сумніву у Сумської митниці щодо
вартості імпортованого товару.

Згідно із частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З матеріалів справи судом встановлено,
що відповідачем не підтверджено
належними та аргументованими доводами
наявність у поданих позивачем
документах розбіжностей, ознак
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товару, чи відомостей щодо ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за цей товар, а тому правильність
визначення позивачем митної вартості
товару за ціною договору, а також
об'єктивна можливість застосування
першого методу не були спростовані
відповідачем.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги щодо визнання
протиправним та скасування рішення про
коригування митної вартості товарів №
805130000/2013/000204/1 від 16 грудня 2013 року та
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
805130000/2013/00213 від 16 грудня 2013 року
підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Отже, позивачу відшкодовується із
Державного бюджету сума судового збору
в розмірі в розмірі 137,64 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного
виробничого підприємства "Вибір" до
Сумської митниці Міндоходів про
скасування рішення - задовольнити у
повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Сумської митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів № 805130000/2013/000204/1 від 16 грудня 2013
року.

Визнати протиправною та скасувати
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
805130000/2013/00213 від 16 грудня 2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного виробничого
підприємства "Вибір" ()
судовий збір в розмірі 137,64 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
О.А. Прилипчук

З оригіналом згідно

Суддя
О.А. Прилипчук

Повний текст постанови складено 27.01.2014
року.