Справа № 127/4848/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р.
м.Київ
К/800/40558/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Гончар Л.Я.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
місті Вінниці на постанову Вінницького
міського суду Вінницької області від 22
квітня 2013 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 17 липня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м.Вінниці про визнання
незаконною бездіяльності та
зобов'язання вчинити дії щодо виплати
одноразової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м.Вінниці, в
якому просив визнати незаконною
відмову відповідача в зарахуванні йому
до страхового стажу, що дає право на
призначення грошової допомоги
відповідно до п.7-1 розділу ХV
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» періодів роботи
на посаді завідувача учбовими
майстернями у Вінницькому технічному
коледжі з 01 лютого 1977 року по 09 лютого
1981 року, що складає 4 роки 8 днів та з 01
вересня 1983 року по 09 листопада 1993 року,
що складає 10 років 2 місяці 8 днів;
визнати незаконною бездіяльність
відповідача, що полягає у відмові в
нарахуванні та виплаті позивачу
грошової допомоги відповідно до п.7-1
розділу ХV Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»;
зобов'язати відповідача зарахувати
позивачу до страхового стажу, що дає
право на призначення грошової допомоги
у розмірі десяти місячних пенсій,
періоди роботи на посаді завідувача
учбовими майстернями у Вінницькому
технічному коледжі з 01 лютого 1977 року
по 09 лютого 1981 року, що складає 4 роки 8
днів та з 01 вересня 1983 року по 09
листопада 1993 року, що складає 10 років 2
місяці 8 днів, а також нарахувати та
виплатити позивачу грошову допомогу у
розмірі десяти місячних пенсій
позивача відповідно до п.7-1 розділу ХV
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що перебуває на обліку в
Управління Пенсійного фонду України в
м.Вінниці з 04 липня 2012 року, отримує
пенсію за віком, має спеціальний стаж
роботи понад 35 років, а тому вважає, що
має право на отримання грошової
допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Постановою Вінницького міського суду
Вінницької області від 22 квітня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року, позов задоволено.

Рішення судів першої та апеляційної
інстанцій мотивовані тим, що позивач є
пенсіонером за віком, на день
досягнення пенсійного віку працював на
посаді, робота на якій дає право на
призначення пенсії за вислугу років,
має спеціальний стаж понад 35 років,
іншої пенсії не отримував, а тому має
право на отримання грошової допомоги
відповідно до п.7-1 розділу ХV
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанції,
Управління Пенсійного фонду України в
місті Вінниці звернулося до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати оскаржувані судові
рішення,ухвалити нове судове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог.

У касаційній скарзі відповідач
зазначає про пропущення позивачем
строку звернення до суду з
адміністративним позовом та про
правомірну відмову у виплаті позивачу
одноразової грошової допомоги у
розмірі десяти місячних пенсій.
Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_2
отримує пенсію за віком відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а не пенсію за вислугою
років відповідно до ст.55 Закону України
«Про пенсійне забезпечення».

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правову оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 з 04 липня 2012 року
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в м.Вінниці та
отримує пенсію за віком.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_2, в
період з 01 лютого 1977 року по 09 лютого 1981
року та з 01 вересня 1983 року по 09
листопада 1993 року він працював на
посаді завідуючого учбовими
майстернями у Вінницькому технічному
коледжі.

Листом від 29 листопада 2012 року №542/К-1
Управлінням Пенсійного фонду України в
м.Вінниці відмовлено позивачу у
виплаті грошової допомоги,
передбаченої п.7-1 розділу ХV
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з посиланням на
те, що період роботи з 01 лютого 1977 року
по 09 лютого 1981 року, що складає 4 роки 8
днів та з 01 вересня 1983 року по 09
листопада 1993 року, що складає 10 років 2
місяці 8 днів у Вінницькому технічному
коледжі на посаді завідувача учбовими
майстернями не підлягає зарахуванню до
спеціального стажу роботи, який дає
право на пенсію за вислугу років.

Згідно довідки Вінницького технічного
коледжу від 22 лютого 2013 року №1786 ОСОБА_2
працюючи на посаді завідуючого
учбовими майстернями з 01 лютого 1977 року
по 09 лютого 1981 року та з 01 вересня 1983
року по 09 листопада 1993 року виконував
обов'язки старшого майстра виробничого
навчання.

Відповідно до довідки Вінницького
технічного коледжу від 10 вересня 2012
року №17390 позивач з 01 вересня 1974 року
зарахований до штату коледжу
викладачем.

Пунктом «е» ст.55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» встановлено, що
право на пенсію за вислугу років мають,
зокрема, працівники освіти при
наявності спеціального стажу роботи
від 25 до 30 років за Переліком, що
затверджується у порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку.

Згідно п.2 Порядку обчислення
страхового стажу, що дає право на
призначення грошової допомоги та її
виплати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів Україні 23 листопада
2011 року №1191, передбачено, що до
страхового стажу, який визначає право
на виплату грошової допомоги,
зараховуються періоди роботи в
закладах та установах державної та
комунальної форми власності на
посадах, робота на яких дає право на
призначення пенсії за вислугу років
відповідно до п.«е», п.«ж» ст.55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
що передбачені Переліком закладів і
установ освіти, охорони здоров'я та
соціального захисту і посад, робота на
яких дає право на пенсію за вислугу
років, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 04
листопада 1993 року №909.

Вказаним Переліком №909 посада позивача
- завідуючий учбовими майстернями не
передбачена, проте встановлено, що
право на пенсію за вислугою років мають
викладачі, майстри, старші майстри
виробничого навчання вищих навчальних
закладів І-II рівнів акредитації.

Відповідно до п.7-1 розділу ХV
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», особам, які на
день досягнення пенсійного віку,
передбаченого ст.26 цього Закону,
працювали в закладах та установах
державної або комунальної форми
власності на посадах, робота на яких
дає право на призначення пенсії за
вислугу років відповідно до п.п. «е»-«ж»
ст.55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», і мають страховий стаж
(для чоловіків - 35 років, для жінок - 30
років) на таких посадах, а також якщо
вони до цього не отримували будь-яку
пенсію, при призначенні пенсії за віком
виплачується грошова допомога, яка не
підлягає оподаткуванню, у розмірі їх
десяти місячних пенсій станом на день
її призначення. Виплата зазначеної
грошової допомоги здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

З урахуванням викладеного судова
колегія вважає, що суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку про
наявність правових підстав для
задоволення позову, оскільки позивач є
пенсіонером за віком, на день
досягнення пенсійного віку працював на
посаді, робота на якій дає право на
призначення пенсії за вислугу років,
загальний педагогічний стаж роботи
позивача становить понад 35 років, тому
має право на отримання допомоги
відповідно до п.7-1 розділу ХV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Доводи касаційної скарги встановлених
обставин справи та висновків судів
першої та апеляційної інстанцій не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в місті
Вінниці залишити без задоволення.

Постанову Вінницького міського суду
Вінницької області від 22 квітня 2013 року
та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді