Справа № 804/13706/13-а
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2013-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 грудня 2013 р. Справа № 804/13706/13-а

Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді :Конєвої С.О.

розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства
«Синельниківська Теплоізоляція» до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Синельниковому та Синельниківському
районі Дніпропетровської області про
визнання незаконною та скасування
вимоги про сплату боргу від 01.08.2013р., -

ВСТАНОВИВ:

16.10.2013р. Публічне акціонерне товариство
«Синельниківська Теплоізоляція»
звернулося з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
м.Синельниковому та Синельниківському
районі Дніпропетровської області і
просить визнати незаконною та
скасувати вимогу про сплату боргу від
01.08.2013р. відповідача щодо сплати суми
недоїмки зі сплати єдиного внеску,
штрафів та пені на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
17978 грн. 79 коп.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що зазначена вимога
про сплату боргу є незаконною та
підлягає скасуванню посилаючись на те,
що вона складена відповідачем з
порушенням п.п.8.3 п.8 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та зареєстрованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до ПФУ
затвердженою постановою ПФУ від
19.12.2013р. № 21-1, а саме: у оскаржуваній
вимозі відсутні номери з відповідною
реєстрацією, а також відсутня дата
набрання чинності вимоги про сплату
боргу у зв'язку з чим позивач вважає, що
оспорювана вимога б/н від 01.08.2013р.
прийнята відповідачем незаконно.

Позивач в судове засідання не
з'явився без поважної причини про дату,
час і місце розгляду справи
повідомлений належним чином у
відповідності до вимог ст.35, 38 Кодексу
адміністративного судочинства України
11.12.2013р., що підтверджується наявним в
матеріалах справи звітом про
надіслання та отримання позивачем
факсу (а.с.61).

11.12.2013р. позивач факсом надіслав
на адресу суду клопотання в якому
просив розглядати справу без участі
представника позивача у письмовому
провадженні у відповідності до вимог
ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного
судочинства України (а.с.55).

Відповідач в судове засідання не
з'явився без поважної причини, про дату,
час і місце судового розгляду справи
повідомлений належно 11.12.2013р., що
підтверджується наявною в матеріалах
справи розпискою про отримання судової
повістки (а.с.59).

23.12.2013р. відповідач факсом
надіслав на адресу суду заяву в якій
просив розглядати дану справу без
участі представника управління, у
задоволенні позовних вимог просив
відмовити (а.с.67).

Згідно до вимог ч.4 ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Враховуючи наведене, заявлені
позивачем та відповідачем клопотання
про розгляд справи без участі їх
представників, строки розгляду і
вирішення справи, встановлені ст.122
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд вважає за необхідне
розглядати справу за відсутності
представників сторін у письмовому
провадженні за наявними у справі
доказами з урахуванням ч.4 ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У відповідності до ст.41 Кодексу
адміністративного судочинства України
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
пристрою не здійснювалося у зв'язку з
неявкою сторін у судове засідання та
розглядом даної справи у письмовому
провадженні.

Досліджуючи питання щодо
звернення позивача з даним позовом до
суду у строк, встановлений ч.1 ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд виходить із того, що
позивач повинен був звернутися з даним
позовом до суду у десятиденний термін з
дня отримання даного оспорюваного
рішення, тобто у строк, встановлений ч.4
ст.25 Закону № 2464, а саме: з урахуванням
дати отримання позивачем оспорюваної
вимоги від 01.08.2013р. - 29.08.2013р., що
підтверджується змістом копії журналу
про видачу та отримання вимог, наявної
у матеріалах справи, позивач повинен
був подати до суду позов у строк до
09.09.2013р., тоді як з даним позовом позивач
звернувся лише 16.10.2013р., що
підтверджується вхідним штемпелем
канцелярії суду - від 16.10.2013р. №66839/13
(а.с.4,65).

Таким чином, суд приходить до
висновку, що позивачем пропущений
строк звернення до суду з даним
позовом, встановлений ч.1 ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства України
та ч.4 ст.25 Закону №2464.

Однак, судом приймаються до уваги
приписи ст.6 Кодексу адміністративного
судочинства України за якими кожна
особа має право звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішення, дією чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень порушені її права,
свободи та інтереси і ніхто не може
бути позбавлений права на розгляд його
справи в адміністративному суді, а тому
суд приходить до висновку про
наявність підстав щодо поновлення
позивачеві пропущеного строку
звернення до суду з даним позовом у
відповідності до вимог ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Із наданих сторонами документів,
судом встановлені наступні обставини у
справі.

01 серпня 2013р. Управлінням
Пенсійного фонду України в
м.Синельниковому та Синельниківському
районі Дніпропетровської області у
зв'язку з наявною заборгованістю зі
сплати єдиного внеску станом на 01.08.2013р.
у відповідності до вимог ст.25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та на підставі
картки особового рахунку платника -
ПАТ «Синельниківська Теплоізоляція»
було сформовано вимогу про сплату
боргу № Ю на суму боргу - 17978 грн. 79 коп.
(а.с.6).

Зазначена вимога про сплату боргу
відповідачем була направлена на адресу
позивача та отримана позивачем
29.08.2013р., що підтверджується даними
копії журналу реєстрації виданих вимог
про сплату недоїмки №02-18 (а.с.64-65).

Позивач оспорює зазначену вимогу
та просить визнати її незаконною з
підстав того, що вона складена
відповідачем з порушенням п.п.8.3 п.8
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
зареєстрованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до ПФУ затвердженою
постановою ПФУ від 19.12.2013р. №21-1, а саме:
у оскаржуваній вимозі відсутні номери
з відповідною реєстрацією, а також
відсутня дата набрання чинності вимоги
про сплату боргу.

Дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги позивача не підлягають
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

З 01.01.2011 року набрав чинності Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-УІ від
08.07.2010р.( далі - Закон № 2464).

Згідно ч.1 ст. 4 Закону № 2464 платниками
єдиного внеску є роботодавці -
підприємства, установи та організації,
інші юридичні особи, утворені
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами.

У відповідності до ч.2 ст.6 Закону № 2464,
платники єдиного внеску зобов'язані
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

Згідно ч.8 ст.9 Закону № 2464 платники
єдиного внеску зобов'язані сплачувати
єдиний внесок, нарахований за
календарний місяць, не пізніше 20 числа
наступного місяця.

Частиною 4 ст. 25 Закону № 2464 ( в редакції,
чинній на момент прийняття оспорюваної
вимоги - 01.08.2013р.) було встановлено, що
територіальний орган Пенсійного фонду
у порядку, за формою і в строки,
встановлені Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, надсилає платникам єдиного
внеску, які мають недоїмку, вимогу про
її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом Пенсійного
фонду в порядку, встановленому
Пенсійним фондом за погодженням з
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сферах трудових
відносин, соціального захисту
населення.

У разі якщо згоди з органом
Пенсійного фонду не досягнуто, платник
єдиного внеску зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та штрафів разом з
нарахованою пенею протягом десяти
робочих днів з дня надходження рішення
відповідного органу Пенсійного фонду
або

оскаржити вимогу до органу
Пенсійного фонду вищого рівня чи в
судовому порядку.

Отже, з аналізу наведених норм видно, що
саме до повноважень відповідача
станом на 01.08.2013р. було віднесено
питання про формування вимоги про
сплату боргу у разі, якщо платник
єдиного внеску має недоїмку.

При цьому, у відповідності до п.8.3
р.8 Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003р. № 21-1 та зареєстрованої в
Мінюсті України 16.01.2004р. за № 64/8663 (
далі - Інструкція № 21-1) при формуванні
вимоги їй присвоюється порядковий
номер, який складається з трьох
частин: 1-а частина - літери "Ю" (вимога
до юридичної особи) або "Ф" (вимога
до фізичної особи), 2-а частина -
порядковий номер, 3-я частина -
літера "У" (узгоджена вимога).

Так, як встановлено матеріалами справи
та не спростовано позивачем, останній є
платником єдиного внеску до Пенсійного
фонду України, перебуває на обліку як
платник єдиного внеску в Управлінні
Пенсійного фонду України в
м.Синельниковому та Синельниківському
районі Дніпропетровської області.

Зі змісту оспорюваної вимоги видно, що
станом на 01.08.2013р. позивач мав недоїмку
по сплаті єдиного внеску у розмірі 17978
грн. 79 коп. та на підставі картки
особового рахунку платника і
відповідно до ст.25 Закону № 2464
відповідачем була сформована вимоги
про сплату боргу від 01.08.2013р. №Ю без
вказівки порядкового номеру однак з
зазначенням найменування платника
єдиного внеску та суми недоїмки зі
сплати єдиного внеску у розмірі 17978,79
грн., яка була підписана посадовою
особою відповідача (а.с.6).

Таким чином, судом встановлено, що
вимога про сплату боргу сформована
позивачем у відповідності до ч.4 ст.25
Закону №2464, вимог п.8.3 р. 8 Інструкції №
21-1, містить дату, найменування
платника єдиного внеску, який має
недоїмку, зазначена сума недоїмки, що
дає можливість виконати таку вимогу
або звернутися до відповідача з
питанням щодо її узгодження у
відповідності до вимог ч.4 ст.25 Закону №
2464.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Разом з тим, і ч.1 ст. 71 вищевказаного
Кодексу покладає обов'язок на позивача
довести ті обставини на яких
ґрунтуються його вимоги та
заперечення.

Згідно ст. 86 цього Кодексу, суд оцінює
докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Позивачем у ході судового розгляду
справи не було надано суду доказів на
підтвердження незаконності прийнятої
відповідачем оспорюваної вимоги з
урахуванням наявної у позивача
заборгованості по єдиному внеску у
сумі 17978,79 грн. станом на 01.08.2013р.

Також, позивачем не було надано суду і
доказів, які б свідчили про відсутність
у нього недоїмки у вказаній вище сумі
станом на 01.08.2013р. та своєчасність її
сплати.

При цьому, слід зазначити, що саме не
зазначення відповідачем порядкового
номеру вимоги не може служити
підставою для скасування вимоги про
сплату боргу за наявності порушення
позивачем строків сплати єдиного
внеску та наявності заборгованості по
сплаті єдиного внеску до пенсійного
фонду у сумі 17978,79 грн. станом на 01.08.2013р.

З огляду на наведене, доводи позивача
щодо незаконності оспорюваної вимоги є
безпідставними та неспроможними.

Окрім того, не можуть бути прийняті до
уваги та покладені в основу даного
рішення і доводи позивача про те, що у
вимозі не зазначено дати набрання
вимогою чинності, оскільки набрання
чинності вимоги відбувається лише
після вручення її платнику єдиного
внеску та спливу десятиденного строку
після її отримання, якщо платник
єдиного внеску не розпочне процедури
узгодження такої вимоги.

В силу ч.2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Приймаючи до уваги викладене, з
урахуванням вимог ч.3 ст. 2 вказаного
вище Кодексу, суд приходить до
висновку, що оспорювана вимоги від
01.08.2013р. прийнята відповідачем у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, обгрунтовано з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії), а тому
у адміністративного суду відсутні
правові підстави для задоволення
даного адміністративного позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч.2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведення судових
експертиз.

Отже, судові витрати, понесені
позивачем по сплаті судового збору, не
підлягають стягненню з Державного
бюджету України з урахуванням вимог ч.
2 ст. 94 Кодексу адміністративного
судочинства України та того, що дане
рішення прийнято на користь суб'єкта
владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71,86, 94, 122, 128,160,
161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Публічного акціонерного
товариства «Синельниківська
Теплоізоляція» до Управління
Пенсійного фонду України в
м.Синельниковому та Синельниківському
районі Дніпропетровської області про
визнання незаконною та скасування
вимоги про сплату боргу від 01.08.2013р. -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя С.О. Конєва