Справа № 2а-3364/09/1970
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року м.
Львів Справа № 9104/21705/10

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Клюби В.В., Яворського І.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2010
року по справі № 2-а-3364/09 за позовом
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про
застосування фінансових санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Тернопільська об'єднана державна
податкова інспекція (далі -
Тернопільська ОДПІ) звернулась до суду
з адміністративним позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, в якому, з
урахуванням заяви про збільшення
позовних вимог, просила застосувати до
відповідача фінансові санкції у
вигляді штрафу у розмірі 8000
мінімальних заробітних плат з
конфіскацією грального обладнання та
стягнути в дохід Державного бюджету
України в особі Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції штраф у розмір 5 952 000 грн. з
конфіскацією грального обладнання.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав, що відповідач надавав
послуги у сфері грального бізнесу в
орендованому ним приміщенні за
адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 28 січня
2010 року позов задоволено частково.
Застосовано до суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
фінансові санкції у вигляді штрафу у
розмірі 8000 мінімальних
заробітних плат, стягнувши на користь
Державного бюджету України в особі
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції штраф у розмірі
5 200 000 грн. з конфіскацією
вилученого у ОСОБА_1 грального
обладнання - п'яти системних блоків ПК
та п'яти моніторів з перерахуванням до
Державного бюджету України 3982.00 грн.
незаконно отриманого доходу.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в обґрунтування вимог якої
покликається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції і прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказує на те, що конфісковані
комп'ютери та монітори не належали йому
на праві приватної власності, а
перебувають в тимчасовому
користуванні, згідно з висновком
експертизи в них відсутнє програмне
забезпечення для переведення коштів в
електронні та здійсненні відповідних
ігор. Також зазначає, що ОСОБА_2, факт
надання яким послуг пов'язаних з
ігровим бізнесом задокументовано
працівниками ГВПМ Тернопільської ОДПІ,
не перебуває з ним в трудових
відносинах як найманий працівник. Крім
цього, постановою від 26 листопада 2009
року відмовлено у порушенні стосовно
нього кримінальної справи у зв'язку з
відсутністю в його діях складу злочину,
передбаченого статтею 203 Кримінального
кодексу України. Також матеріали
справи не дають змоги встановити, яку
суму доходу отримано від здійснення
забороненого виду діяльності, зокрема,
від кого, за яку гру та яким шляхом.

Будучи належним чином повідомленими
про дату, час та місце апеляційного
розгляду справи, особи, які беруть
участь у справі, в судове засідання не
з'явились, а тому відповідно до пункту 2
частини 1 статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає справу в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
фізична особа ОСОБА_1 зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності
виконавчим комітетом Тернопільської
міської ради 22 вересня 2005 року,
відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця з
присвоєнням ідентифікаційного номера
НОМЕР_1.

Згідно договору оренди нежитлового
приміщення, укладеного 10 вересня 2009
року між директором ПМП «Олімпік» та
ОСОБА_1, ПМП «Олімпік», як орендодавець,
надало ОСОБА_1, як орендарю, в строкове
платне користування нежитлове
приміщення площею 40 кв.м. за адресою
АДРЕСА_1 для використання під Інтернет
клуб (надання Інтернет послуг).

Як видно із свідоцтва про сплату
єдиного податку та книги обліку
доходів та витрат фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 у 2009 році
перебував на спрощеній системі
оподаткування та займається
гуртово-роздрібною торгівлею
промисловими товарами та
ксерокопіюванням.

Відповідно до рапорту начальника
головного відділення податкової
міліції Тернопільської ОДПІ
Наконечного В.П. 26 жовтня 2009 року
працівниками ГВПМ Тернопільської ОДПІ
встановлено факт надання послуг у
сфері грального бізнесу у приміщенні
за адресою АДРЕСА_1, що орендується
відповідачем. В даному комп'ютерному
клубі здійснювався прийом готівкових
коштів, переведення їх в електронні
гроші та надання можливості брати
участь у азартних іграх через мережу
Інтернет.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
факт порушення відповідачем вимог
Закону України «Про заборону грального
бізнесу в Україні» є доведеним, у
зв'язку з чим до нього підлягають
застосуванню санкції у вигляді штрафу
у розмірі восьми тисяч мінімальних
заробітних плат з конфіскацією
грального обладнання.

Однак, такий висновок, на думку суду
апеляційної інстанції, є помилковим з
наступних підстав.

Відповідно до статей 2, 3 Закону України
«Про заборону грального бізнесу в
Україні» в Україні забороняється
гральний бізнес та участь в азартних
іграх; до суб'єктів господарювання, які
організовують і проводять на території
України азартні ігри, застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу у
розмірі вісім тисяч мінімальних
заробітних плат з конфіскацією
грального обладнання, а прибуток
(дохід) від проведення такої азартної
гри підлягає перерахуванню до
Державного бюджету України.
Застосування фінансових санкцій,
зазначених у частині першій цієї
статті, здійснюється за рішенням суду,
ухваленим за позовом органів міліції
та/або органів державної податкової
служби.

Тобто, для класифікації діяльності як
грального бізнесу необхідна наявність
одночасно трьох умов:

- діяльність по організації та
проведення азартних ігор;

- така діяльність здійснюється
організаторами азартних ігор
суб'єктами підприємницької діяльності;

- метою такої діяльності є отримання
прибутку.

На думку суду апеляційної інстанції,
матеріали справи не містять доказів
наявності сукупності згаданих умов.

Відповідно до протоколу огляду
приміщення за адресою: АДРЕСА_1 від 26
жовтня 2009 року в сейфі, що знаходився в
даному приміщенні, виявлено та описано
готівкові кошти в сумі 3982.00 грн.

Однак, матеріали справи не містять
жодних доказів, які б давали підстави
для висновку, що вказана сума коштів є
прибутком, отриманим від зайняття
забороненою діяльністю.

Крім цього, в матеріалах справи наявна
постанова про відмову в порушенні
кримінальної справи від 26 листопада 2009
року, в якій зазначено, що в ході
досудового розслідування не вдалось
встановити, яким чином переводяться
гроші в електронні і навпаки, кому
належить ігровий сайт, хто отримує
програні гравцями гроші, чи доступ до
азартних ігор в мережі Інтернет
платний чи безкоштовний.

Факт вилучення у відповідача квитанцій
про прийом та виплату грошових коштів
грошових коштів в системі Cross Point LTD
також не доводить, що відповідачем
здійснювалась діяльність по
організації та проведенні азартних
ігор в орендованому ним приміщенні за
допомогою вилучених апаратних засобів,
оскільки відповідно до висновку
спеціаліста від 12 січня 2010 року № 1-1606/09
на жорстких дисках наданих системних
блоків не виявлено програмного
забезпечення для роботи з електронними
платіжними системами.

Водночас, безпідставним є твердження
апелянта щодо необхідності розгляду
даної справи в порядку господарського
судочинства, оскільки судом першої
інстанції на підставі аналізу змісту
норм Закону України «Про державну
податкову службу в Україні» та Кодексу
адміністративного судочинства України
зроблено вірний висновок, що дану
справу належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

За наведених обставин суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, що
відповідно до пункту 4 статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування
оскаржуваної постанови та ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 197, 202, 205, 207,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2010
року по справі № 2-а-3364/09 - скасувати,
прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про
застосування фінансових санкцій.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили,
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.В. Клюба

І.О. Яворський