Справа № 820/10030/13-а
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 р.Справа № 820/10030/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Катунова В.В.

Суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є.

за участю секретаря судового засідання
Кудіної Я.Г.,

в присутності:

представника позивача Матофій Л.Я.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 25.11.2013р.
по справі № 820/10030/13-а

за позовом Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття в особі
Харківського міського центру
зайнятості

до ОСОБА_2

про стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Фонд загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття в особі
Харківського міського центру
зайнятості, звернувся з позовом до
ОСОБА_2, в якому проси стягнути з
відповідача незаконно отриману
допомогу по безробіттю в сумі 7483,81 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 року
адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
те, що в період перебування на обліку в
центрі зайнятості з 19.11.2012 року по
19.03.2013року вона ніде не працювала та
доходів не отримувала, в трудових
відносинах з ПРАТ "ОТІС" не перебувала.

Відповідач в судовому засіданні
апеляційну скаргу підтримала у повному
обсязі, просила вимоги, що в ній
викладені, задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні з вимогами апеляційної
скарги не погодилась, оскільки вважає,
що постанова суду, прийнята за
наслідками розгляду справи в суді
першої інстанції, є законною та
обґрунтованою.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
13.11.2012 року ОСОБА_2 подано до
Харківського міського центру
зайнятості, заяву з проханням надати їй
статус безробітного з виплатою
допомоги по безробіттю, де вказала, що
пенсію не отримує, не має права на
пенсію за віком, не є найманим
працівником, не укладала договір
цивільно-правового характеру, не
зареєстрована як фізична особа -
підприємець, не є членом особистого
селянського господарства (а.с. 5).

Згідно з наказом позивача від 13.11.2012
року №НТ121113 ОСОБА_2 була зареєстрована
як така, що шукає роботу з відкриттям
персональної картки 00066, їй було
надано статус безробітного і
призначено допомогу по безробіттю з
13.11.12 року по 19.03.2013 року (а.с. 6).

Згідно з довідкою Харківського
міського центру зайнятості ОСОБА_2 в
період з 13.11.12 року по 19.03.2013 року
отримала допомогу по безробіттю у
розмірі 7483,81 грн. (а.с. 11).

26.07.2013 року Харківським міським центром
зайнятості на адресу Святошинського
районного центру зайнятості було
направлено запит щодо безробітної
ОСОБА_2

Листом від 20.08.2013 року №06-27/4210
Святошинський районний центр
зайнятості надіслав позивачу акт
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення №235 від 20.08.2013 року, яким
було встановлено, що ОСОБА_2
отримувала дохід у 4 кварталі 2012 року
відповідно до умов цивільно - правового
договору, укладеного між нею та ПрАТ
"Отіс" (а.с. 13).

Також судом першої інстанції
встановлено, що 08.08.2012 року ПрАТ "Отіс"
та ОСОБА_2 уклали договір підряду №9, п.
1.3 якого передбачено, що Підрядник
зобов'язується виконати роботи
перелічені в п.1.1 в термін з 08.08.2012 року
по 30.11.2012 року (а.с. 14-15).

Жодних письмових заяв про розірвання
договору ОСОБА_2 на адресу ПрАТ "Отіс"
направлено не було.

Крім того, на запит суду, ПрАТ "Отіс"
листом від 19.11.2013 року №203-юр
повідомило, що договір підряду
укладений між ОСОБА_2 та ПрАТ "Отіс"
фактично розірваний не був (а.с. 62).

Керуючись приписами п. 6, 7 "Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним",
затвердженого спільним наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України то Державної
податкової адміністрації України від
13.02.2009 року №60/62 та на підставі акту
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" від 20.08.2013 року №235,
Харківським міським центром
зайнятості від 03.09.2013 року видано наказ
№838 про повернення коштів виплачених
ОСОБА_2 як матеріальне забезпечення на
випадок безробіття за період з 13.11.2012
року по т19.03.2013 року у сумі 7483,81 грн. (а.с.
10).

Вказаний наказ разом з
листом-претензією №15441 від 03.09.2013 року
про повернення коштів виплачених, як
матеріальне забезпечення на випадок
безробіття у сумі 7483,81 грн. (а.с. 7) було
направлено відповідачу.

Наказ про повернення незаконно
отриманих коштів №838 від 03.09.2013 року був
оскаржений ОСОБА_2 в адміністративному
порядку до Харківського обласного
центру зайнятості шляхом подання
скарги від 24.09.2013 року.

Листом від 07.10.2013 року ХОЦЗ скаргу
ОСОБА_2 було залишено без задоволення, а
наказ без змін.

У судовому порядку відповідач наказ
про повернення незаконно отриманих
коштів не оскаржувала.

Задовольняючи позовні вимоги Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття в особі
Харківського міського центру
зайнятості про стягнення з
відповідача матеріальної допомоги по
безробіттю у розмірі 7483,81 грн., суд
першої інстанції дійшов висновку про
їх обґрунтованість та підтвердження
матеріалами справи.

Колегія суддів вважає, що наведені
висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки вони ґрунтуються
на фактичних обставинах справи та
відповідають приписам чинного
законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про зайнятість населення" від 01.03.1991, №
803-XII (чинного на момент виникнення
спірних правовідносин) в Україні до
зайнятого населення належать
громадяни, що проживають на території
держави на законних підставах, в тому
числі: працюючі по найму на умовах
повного або неповного робочого дня
(тижня) на підприємствах, в установах і
організаціях, незалежно від форм
власності, у міжнародних та іноземних
організаціях в Україні і за кордоном у
фізичних осіб, громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві,
обрані, призначені або затверджені на
оплачувану посаду в органах державної
влади, управління та громадських
об'єднаннях, які проходять службу в
Збройних Силах України, Службі безпеки
України, Державній прикордонній службі
України, військах внутрішньої та
конвойної охорони і Цивільної оборони
України, органах внутрішніх справ
України, інших військових формуваннях,
створених відповідно до законодавства
України, альтернативну (невійськову)
службу, які проходять професійну
підготовку, перепідготовку і
підвищення кваліфікації з відривом від
виробництва; навчаються в денних
загальноосвітніх школах і вищих
навчальних закладах, працюючі
громадяни інших країн, які тимчасово
перебувають в Україні і виконують
функції, не пов'язані із забезпеченням
діяльності посольств і місій.

Статтею 2 Закону України "Про
зайнятість населення" встановлено, що
безробітними, в свою чергу, визнаються
працездатні громадяни працездатного
віку, які через відсутність роботи не
мають заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

При цьому, відповідно до пункту 2 статті
36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Пунктом 3 статті 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" передбачено, що сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Судовим розглядом встановлено, що
08.08.2012 року ПрАТ "Отіс" та ОСОБА_2 уклали
договір підряду №9, п. 1.3 якого
передбачено, що Підрядник
зобов'язується виконати роботи
перелічені в п.1.1 в термін з 08.08.2012 року
по 30.11.2012 року (а.с. 14--15).

З пояснень наданих відповідачем під
час розгляду справи встановлено, що
жодних письмових заяв про розірвання
договору ОСОБА_2 на адресу ПрАТ "Отіс" не
надходило.

Таким чином, договір в односторонньому
порядку не розривався, що спростовує
твердження відповідача про розірвання
договору наприкінці жовтня 2012 року.

Однак, у порушення вимог пункту 2 статті
36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" ОСОБА_2 не повідомила
службу зайнятості про те, що вона
отримувала дохід у 4 кварталі 2012 року
відповідно до умов цивільно - правового
договору, укладеного між нею та ПрАТ
"ОТІС".

Отже, колегія суддів вважає
правомірним висновок суду першої
інстанції про відсутність у
відповідача права на отримання статусу
безробітного та відповідно на
отримання допомоги по безробіттю,
інших видів соціального забезпечення
та надання соціальних послуг.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
приводу необґрунтованості стверджень
відповідача щодо недійсності акту №235
від 20.08.2013 року, через застосування при
його прийнятті ч. 5 ст. 12 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", яка на момент складання
акту втратила чинність, оскільки, поряд
із недіючою нормою закону була
застосовано і чинна норма Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним. Крім того, як
вище встановлено судом, порушення з
боку відповідача дійсно мали місце, що
в сукупності не може бути підставою
для визнання акту №235 від 20.08.2013 року
недійсним та відмови в задоволенні
даного позову.

При цьому, судом 1-ї інстанції
встановлено та сторонами не
оспорюється, що наказ Харківського
міського центру зайнятості №838 від
03.09.2013 року та дії відповідача щодо його
видання ОСОБА_2 не оскаржувалися.

Разом з тим, у добровільному порядку
кошти на рахунок позивача не
перераховано.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття в особі
Харківського міського центру
зайнятості, документально та
нормативно обґрунтовані та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 року
по справі № 820/10030/13-а прийнята з
дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 25.11.2013р. по
справі № 820/10030/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Катунов В.В.Судді
Ральченко І.М. Бершов Г.Є. Повний
текст ухвали виготовлений 27.01.2014 р.