Справа № 801/10607/13-а
Суддя: Алексєєва Т.В.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2014 р. (13:10) Справа №801/10607/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Алексєєвої Т.В., при
секретарі судового засідання
Могильної А.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Управління пенсійного
фонду України в м. Саках та Сакському
районі АР Крим

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
профісійних захворювань в м. Саки

про стягнення

за участі:

представник позивача - не з'явився;

представника відповідача - Кожухарь
І.Г., довіреність № 1020 від 21.11.11,
посвідчення №8;

Обставини справи: Управління
Пенсійного фонду України в м. Саках та
Сакському районі АР Крим (далі -
позивач) звернулось до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Саки АР Крим
(далі - відповідач) про стягнення витрат
на виплату та доставку державної
адресної допомоги до пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві за період з
01.07.2013 року по 30.09.2013 року у розмірі 6403,30
грн.

Позовні вимоги мотивовані положеннями
ст. ст. 21 Закону України від 23.09.1999 року
№1105-ХІV "Про обов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
(далі - Закон №1105), ст. 26 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі -Основи).

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, про дату час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, що підтверджується
розпискою (а.с. 44), будь - яких додаткових
пояснень стосовно позовних вимог на
день розгляду справи не надав.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог з підстав,
викладених у письмових запереченнях.

Приймаючи до уваги, що в матеріалах
справи достатньо доказів для
з'ясування обставин по справі, та
наявність клопотання позивача про
розгляд справи за його відсутності суд
вважає можливим на підставі статті 128
КАС України розглядати справу за
відсутності представника позивача на
підставі наявних у справі матеріалів.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши
докази по справі в їх сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо.

Тому вирішуючи справу стосовно
позовних вимог позивача щодо стягнення
з відповідача, який є також суб'єктом
владних повноважень, витрат на виплату
державної адресної допомоги, суд
зобов'язаний встановити чи діяли
позивач та відповідач на підставі
закону, чи являються їх дії
обґрунтованими, безсторонніми та
добросовісними.

Судом встановлено, що позивач та
відповідач підписали акти щомісячної
звірки витрат по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за липень-вересень 2013
року

При цьому відповідно до переліку осіб,
яким призначені пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання і пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, не прийнятих до заліку за
ці періоди відповідачем, не були
прийняті до відшкодування витрати
позивача на виплату та доставку сум
державної адресної допомоги у розмірі
6403,30 грн.

Розглядаючи справу в межах заявлених
позовних вимог, судом встановлено, що
вони не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України,
відповідно до статті 46 Закону №1105
провадить збір та акумулювання
страхових внесків, має автономну,
незалежну від будь-якої іншої, систему
фінансування. Фінансування Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України здійснюється за
рахунок: внесків роботодавців: для
підприємств - з віднесенням на валові
витрати виробництва, для бюджетних
установ та організацій - з асигнувань,
виділених на їх утримання та
забезпечення; капіталізованих
платежів, що надійшли у випадках
ліквідації страхувальників у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України; прибутку, одержаного від
тимчасово вільних коштів Фонду на
депозитних рахунках; коштів, одержаних
від стягнення відповідно до цього
Закону штрафів і пені з
страхувальників, штрафів з
працівників, винних у порушенні вимог
нормативних актів з охорони праці, а
також адміністративних стягнень у
вигляді штрафів з посадових осіб
підприємств, установ, організацій,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, передбачених Кодексом
України про адміністративні
правопорушення; добровільних внесків
та інших надходжень, отримання яких не
суперечить законодавству.

Кошти на здійснення страхування від
нещасного випадку не включаються до
складу Державного бюджету України та
використовуються виключно за їх прямим
призначенням. До коштів на здійснення
страхування від нещасного випадку
застосовується казначейська форма
обслуговування в порядку,
передбаченому для обслуговування
Державного бюджету України.

Статтею 20 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (Закон України N
16/98-ВР від 14.01.1998 року) передбачено, що
основними джерелами коштів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування є внески
роботодавців і застрахованих осіб.
Бюджетні та інші джерела коштів,
необхідні для здійснення
загальнообов'язкового державного
соціального страхування,
передбачаються відповідними законами
з окремих видів загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Таким чином, судом встановлено, що
будь-які страхові виплати, що
здійснюються Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України складаються на
підставі страхових внесків
роботодавців, як страхувальників, які і
є основним джерелом надходжень до
Фонду і мають використовуватися
виключно за їх цільовим призначенням.

Страховими виплатами, відповідно до
статті 28 Закону №1105 є грошові суми, які
згідно із статтею 21 цього Закону Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків виплачує застрахованому чи
особам, які мають на це право, у разі
настання страхового випадку. Зазначені
грошові суми складаються із:

1) страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого);

3) страхової виплати пенсії по
інвалідності потерпілому;

4) страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника;

5) страхової виплати дитині, яка
народилася інвалідом внаслідок
травмування на виробництві або
професійного захворювання її матері
під час вагітності;

6) страхових витрат на медичну та
соціальну допомогу.

Суд зазначає, що відповідно до статті 25
Закону №1105 усі види страхових виплат і
соціальних послуг застрахованим та
особам, які перебувають на їх
утриманні, а також усі види
профілактичних заходів, передбачених
статтями 21 та 22 цього Закону,
провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України за рахунок коштів
цього Фонду.

Таким чином, зазначеним Законом №1105
визначені як об'єкти, які підлягають
виплаті застрахованим особам Фондом,
так і об'єкти, які підлягають
відшкодуванню Фондом у разі виплати
таких сум іншими страховиками. До
зазначених витрат не належать будь-які
додаткові види соціальної допомоги,
які не включені до статей 21, 22, 24 Закону
№1105.

Стосовно діяльності органів
Пенсійного фонду, то їх повноваження
стосуються призначення та виплати
пенсій, які є гарантією з боку Держави
на соціальну захищеність пенсіонерів
шляхом встановлення пенсій на рівні,
орієнтованому на прожитковий мінімум.

Виплата пенсій, відповідно до статті 8
Закону України N 1788-XII від 05.11.1991 року
"Про пенсійне забезпечення"
здійснюється з коштів Пенсійного фонду
України, який формується за рахунок
коштів, що відраховуються
підприємствами і організаціями (в тому
числі й тими, що використовують працю
громадян за угодами цивільно-правового
характеру) на заходи соціального
страхування за тарифами,
диференційованими залежно від
небезпечності, шкідливості, тяжкості
робіт та стану інших умов праці,
страхових внесків громадян, які
займаються підприємницькою
діяльністю, обов'язкових страхових
внесків громадян, а також коштів
державного бюджету України.

Відповідно до статті 6 Закону України
від 09.07.2003 року № 1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон №1058)
непрацездатні громадяни крім
пенсійних виплат із системи пенсійного
забезпечення мають право отримувати
доплати, надбавки та підвищення до
зазначених виплат, додаткову пенсію в
порядку та за рахунок коштів,
визначених законодавством.

У разі якщо сукупність виплат,
зазначених у частині першій цієї
статті, разом з пенсійними виплатами із
системи пенсійного забезпечення та
іншими доходами не досягають розміру
прожиткового мінімуму, визначеного
законом для непрацездатних громадян,
такі громадяни мають право на
отримання державної соціальної
допомоги в порядку, розмірах та за
рахунок коштів, визначених законом.

Зазначена гарантія щодо пенсійного
забезпечення непрацездатних громадян
закріплена також у статті 28 Закону №1058,
якою встановлений мінімальний розмір
пенсії за віком в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
який застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.

В доповнення зазначених статей Закону
№1058 Кабінетом Міністрів України
прийнята постанова від 26.03.2008 року № 265
"Деякі питання пенсійного забезпечення
громадян", якою регулюється питання
надання додаткових державних гарантій
певному колу осіб у вигляді щомісячної
державної адресної допомоги у сумі, що
не вистачає до прожиткового мінімуму.

В пункті 2 цієї постанови встановлено,
що у разі, коли щомісячний розмір
пенсійних виплат, державної соціальної
допомоги інвалідам з дитинства і
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткових пенсій, цільової грошової
допомоги, сум індексації та інших
доплат, встановлених законодавством,
крім пенсій за особливі заслуги перед
Україною) не досягає прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, які втратили працездатність,
таким особам надається щомісячна
державна адресна допомога у сумі, що не
вистачає до зазначеного прожиткового
мінімуму.

Але відповідно до ч. 3 статті 30 Закону
№1058 пенсія по інвалідності від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, яка
виплачується Пенсійним фондом України
замість відповідача, призначається
відповідно до Закону №1105.

При цьому до страхових виплат,
передбачених Законом №1105 адресна
допомога, визначена постановою
Кабінету Міністрів України від 26.03.2008
року № 265 не включається.

Отже, суд приходить до висновку, що дія
постанови Кабінету Міністрів України
від 26.03.2008 року № 265 "Деякі питання
пенсійного забезпечення громадян" не
поширюються на відповідача та на
правовідносини між органами
Пенсійного фонду та Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в частині
відшкодування витрат з виплати
адресної допомоги, оскільки такі
додаткові державні гарантії
громадянам передбачені лише Законом
№1058, який визначає обов'язки саме
органів Пенсійного фонду України.

За даних обставин, суд звертає увагу
учасників процесу, що правовідносини
між органами Пенсійного фонду та
органами фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України мають різну
природу. Законодавцем розрізняються
основи та принципи діяльності цих
органів, які перетинаються лише в
частині відшкодування Фондом витрат на
виплату пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання виключно за рахунок сум,
що одержані ним від страхувальників.

За пунктом 3 Порядку відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року N
5-4/4, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 16.05.2003 року за N 376/7697
(далі -Порядок) відшкодуванню
підлягають пенсії, призначені
відповідно до пунктів "а", "в", "г" статті
26, статей 37, 38, та пенсії, виплачені
відповідно до статей 91, 92 Закону
України "Про пенсійне забезпечення" в
разі настання страхових випадків,
визначених Переліком обставин, за яких
настає страховий випадок державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 21 серпня 2001 року N
1094.

Пунктом 4 Порядку визначаються суми, що
підлягають відшкодуванню Фондом - суми
що виплачуються відповідно до Законів
України "Про пенсійне забезпечення",
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та інших
нормативно-правових актів, а саме:

сума основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання;

щомісячна цільова грошова допомога на
прожиття, якщо така надавалася
пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію;

допомога на поховання сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, яка отримувала вищезазначену
пенсію;

сума витрат Пенсійного фонду з виплати
і доставки вищезазначених пенсій.

Даний перелік є вичерпним, до нього не
внесено "державну адресну допомогу до
пенсії", яка призначена і виплачена
позивачем згідно із постановою
Кабінету Міністрів України від 26.03.2008
року № 265 "Деякі питання пенсійного
забезпечення громадян", вона відсутня і
в переліку сум, що підлягають виплаті
за статтею 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності". Зазначений перелік
також не має норм посилання чи
розширених норм, що, також, враховуючи
вищенаведені доводи, не дозволяє суду
застосувати його за аналогією закону.

Суд зазначає, що адресна допомога не
включається до основного розміру
пенсії, так як безпосередньо
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.03.2008 року № 265 визначено, що вона є
додатковою допомогою до пенсії. Не
відноситься адресна допомога також і
до щомісячної цільової грошової
допомоги на прожиття.

Тобто, щомісячна державна адресна
допомога є самостійним видом пенсійних
виплат та виплачується пенсіонеру,
крім інших видів виплат, у тому числі
цільової допомоги на прожиття, з
урахуванням приписів вказаної
постанови Кабінету Міністрів України.

Таким чином, судом встановлено, що
відсутні як правові підстави, так і
порядок відшкодування відповідачем
суми адресної допомоги.

Відповідно до частини 7 статті 9 КАС
України у разі відсутності закону, що
регулює відповідні правовідносини, суд
застосовує закон, що регулює подібні
правовідносини (аналогія закону).

Однак в даному випадку
нормативно-правовим актом, яким
врегульовано порядок відшкодування
витрат Пенсійного фонду на виплату
пенсій по інвалідності є постанова
Правління Пенсійного фонду України
та Правління фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 04.03.2003 року № 5, якою не
передбачено відшкодування адресної
допомоги.

Отже, за наведених обставин суд
приходить до висновку про відсутність
обов'язку у відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Саки АР Крим
відшкодувати Управлінню Пенсійного
фонду в м. Саках та Сакському районі АР
Крим витрати, що понесені ним у зв'язку
із виплатою щомісячної державної
адресної допомоги, передбаченої
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.03.2008 року № 265 "Деякі питання
пенсійного забезпечення громадян", в
розмірі 6403,30 грн. за період з 01.07.2013 року
по 30.09.2013 року .

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що адміністративний позов задоволенню
не підлягає.

У судовому засіданні 15.01.2014 року
оголошені вступна та резолютивна
частини постанови. Повний тест
постанови складено 20.01.2014 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Алексєєва Т.В.