Справа № 2а-2330/09/0770
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2014 року
Справа №
9979/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання -
Рак Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові в залі суду
апеляційну скаргу Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року у справі за позовом
Закарпатського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Полімер-Техніка»
про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, -

в с т а н о в
и в :

16 квітня 2009 року позивач - Закарпатське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернулося в суд з
позовом до відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Полімер-Техніка», в якому просило
стягнути з останнього
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 132800 грн. за недотримання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, позивач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та підлягає скасуванню, покликаючись
на те, що відповідно до звіту про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2008 рік відповідач не
виконав вимогу Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» щодо нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів. У зв'язку з цим до
відповідача правомірно застосовано
адміністративно-господарську санкцію
у розмірі середньої річної заробітної
плати в ТОВ «Полімер-Техніка» за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою позовні вимоги задовольнити
повністю.

Представник апелянта в судове
засідання не прибув, про дату, час і
місце апеляційного розгляду
повідомлений належним чином, а тому суд
вважає можливим проведення розгляду
справи в його відсутності за наявними в
справі матеріалами та на основі
наявних у ній доказів.

Представники відповідача - Дербаль М.М.
та Дідренцел Р.І. не погодилися з
доводами апеляційної скарги і
вважають, що вони не спростовують
висновків суду першої інстанції, який
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення, просять залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та
пояснення представників відповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
13 лютого 2009 року ТОВ «Полімер-Техніка»
подало до Закарпатського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звіт форми №10-ПІ про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2008 рік (а.с. 5). Відповідно
до рядка 01 звіту середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу на підприємстві
становить 452 чоловік. Відповідно до
рядка звіту 03 кількість інвалідів
штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог ст.19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» становить 18 особи.
Відповідно до рядка звіту 02
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність становить 8 осіб. Тобто
відповідачем не працевлаштовано,
відповідно до нормативу, інвалідів у
кількості 10 осіб.

Оскільки даний норматив не був
виконаний, Закарпатське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, згідно з вимогами ст. 20
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
звернулося в суд з вимогою про
стягнення
адміністративно-господарської санкції
у розмірі 132800 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що обов'язок підприємства щодо
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
підбирати і працевлаштовувати
інвалідів на створені робочі місця,
тому на підприємство покладено
обов'язок з забезпечення кількості
робочих місць для інвалідів, а не пошук
інвалідів для їх працевлаштування.

Такий висновок суду першої інстанції,
на думку колегії суддів, відповідає
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи і є
правильним, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.3 ст.18 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Ч.1 ст.19 вказаного Закону передбачено,
що для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
встановлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Крім того, в ст. 19 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" зазначено, що
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів з метою контролю за
виконанням нормативу робочих місць,
передбаченого ч.1 цієї статті, мають
право в порядку, передбаченому
Кабінетом Міністрів України,
здійснювати перевірки підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю, щодо
реєстрації у Фонді соціального захисту
інвалідів, подачі ними звітів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів, виконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі шляхом зарахування, та сплати
ними адміністративно-господарських
санкцій.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, в яких за основним
місцем роботи працює 8 і більше осіб,
реєструються у відповідних
відділеннях Фонду соціального захисту
інвалідів за своїм місцезнаходженням і
щороку подають цим відділенням звіт
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів.

В п.4.4 Рекомендації Вищого
адміністративного суду № 07.2-10/2 від 14
квітня 2008 року "Про деякі питання
практики застосування
адміністративними судами
законодавства про забезпечення права
інвалідів на працевлаштування"
зазначено, що при розгляді справ про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за непрацевлаштування інвалідів,
адміністративні суди повинні
враховувати:

- створення робочих місць відповідно
до встановленого нормативу;

- інформування центру зайнятості про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад);

- спрямування центрами зайнятості
інвалідів до роботодавців та випадки
безпосереднього звернення інвалідів
до роботодавців з питань
працевлаштування; причини
непрацевлаштування роботодавцями
інвалідів.

Відповідно до п.3 ст.14 "Положення про
робоче місце інваліда та про порядок
працевлаштування інвалідів",
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.05.1995 року №314,
робоче місце інваліда вважається
створеним, якщо воно відповідає
встановленим вимогам робочого місця
для інвалідів відповідної нозології,
атестоване спеціальною комісією
підприємства за участю представників
МСЕК, органів Держнаглядохоронпраці,
громадських організацій, інвалідів і
введено в дію шляхом працевлаштування
на ньому інвалідів.

Згідно з п.14 зазначеного Положення
підприємства інформують центри
зайнятості, місцеві органи соціального
захисту населення та відділення Фонду
соціального захисту інвалідів про
створення (пристосування) робочих
місць для працевлаштування інвалідів.

Пунктом 14 вищезгаданого Положення
також передбачено, що підприємства,
зокрема, інформують державну службу
зайнятості та місцеві органи
соціального захисту населення про
вільні робочі місця та вакантні посади,
на яких може використовуватися праця
інвалідів.

Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України № 420 від
19.12.2005 року затверджена норма
статистичної звітності №3-ПН "Звіт про
наявність вакансій", яка подається
підприємствами, установами та
організаціями щомісячно на адресу
державної служби зайнятості.

Процедуру подання інформації про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів центру зайнятості визначено
Порядком подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування.

Інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття.

Матеріалами справи підтверджено, що
ТОВ «Полімер-Техніка» систематично
подавалися звіти форми №3-ПН у
Воловецький районний центр зайнятості
про наявність вакансій для інвалідів
(а.с.28-52).

Крім того, довідками Воловецького
районного центру зайнятості № 142-05, №
141-04/1 від 15 травня 2009 року
підтверджується, що ТОВ
«Полімер-Техніка» протягом 2008 року не
порушувало вимог законодавства про
зайнятість населення та про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття. У 2008 році Воловецьким РЦЗ
не видавалося направлення на
працевлаштування інвалідів, фактів
відмов у працевлаштуванні не було (а.с.
14-15).

Колегія суддів звертає увагу на те, що
підставою господарської
відповідальності учасника
господарських відносини, у тому числі
для застосування
адміністративно-господарських
санкцій, є вчинене таким суб'єктом
господарське правопорушення. Учасник
господарських відносин відповідає за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним не вжито усіх залежних
від нього заходів для недопущення
господарського правопорушення. При
вирішенні питання про правомірність
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
необхідно виходити із загальних норм
права відносно відповідальності за
порушення зобов'язань та встановлення
в діях або бездіяльності роботодавця
складу правопорушення з метою
застосування юридичної
відповідальності у вигляді
адміністративно-господарських
санкцій. При цьому слід враховувати, що
елементами правопорушення є вина та
наявність причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.
Застосування принципу вини як умови
відповідальності пов'язане з
необхідністю доведення порушення
зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена
Судовою палатою в адміністративних
справах Верховного Суду України в
постанові від 22 грудня 2009 року у справі
№ 21-2151во09, зокрема, зазначено, що
нарахування
адміністративно-господарських санкцій
за незайняті інвалідами робочі місця є
заходом впливу до правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення, а тому не
можуть застосовуватися у разі
відсутності необхідної кількості
працевлаштованих інвалідів, якщо при
цьому товариство вжило всіх
передбачених Законом України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" заходів для
працевлаштування останніх.

Колегія суддів вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції щодо
відсутності вини ТОВ «Полімер-Техніка»
в невиконанні ним нормативу з
працевлаштування інвалідів у 2008 році,
оскільки аналіз фактичних обставин
справи дає підстави для висновку про
те, що відповідачем здійснено всі
передбачені чинним законодавством
заходи щодо створення умов для
працевлаштування інвалідів згідно з
нормативом та заходи щодо інформування
вищезазначених органів про наявну
можливість на підприємстві для
працевлаштування інвалідів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
безпідставність позовних вимог,
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому відповідно
до ч. 1 ст. 200 КАС України апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

у х в а
л и в :

Апеляційну скаргу Закарпатського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року у справі № 2а-2330/09/0770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлений 31.01.2014
року.