Справа № 815/6535/13-а
Суддя: Яковлев Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

30 січня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/6535/13-а

Категорія: 8.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Андрухів В. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді -Яковлева Ю.В.судді
-Запорожана Д.В.судді -Жука С.І.при
секретарі -Синявській І.В. за участю
представника відповідача -Груня С.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 та Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 30 жовтня 2013
року по адміністративній справі за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_6 до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

встановила:

Позивач ФОП ОСОБА_6 13.09.2013 року
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Приморському районі
м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області, в якому
просив скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 05.09.2013
року, яким зобов'язано ФОП ОСОБА_6
сплатити грошове зобов'язання у
розмірі 227236,00 гривень та штрафні
санкції у розмірі 32600,00 гривень,
податкове повідомлення-рішення №
від 05.09.2013 року, яким зобов'язано ФОП
ОСОБА_6 сплатити грошове зобов'язання у
розмірі 179102,59 гривень та штрафні
санкції у розмірі 44775,65 гривень, а також
повідомлення - рішення № від
05.09.2013 року, яким зобов'язано сплатити
позивача штрафні санкції у розмірі 510,00
гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 28.08.2013 року уповноваженими
особами Державної податкової
інспекції у Приморському районі
м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) за період з 01.10.2010 року по 31.12.2012
року, за результатами якої складено акт
№ 1111/15-53-17-1/НОМЕР_2.

На підставі вищевказаного акту ДПІ у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області було винесено оскаржувані
податкові повідомлення-рішення №
від 05.09.2013 року, № від 05.09.2013
року, № від 05.09.2013 року.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та просив
задовольнити позов з наведених вище
підстав.

Представник відповідача надав
заперечення, згідно яких позовні
вимоги не визнав, вважаючи податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області №,
№, № від 05.09.2013 року
законними, а вимоги позивача
безпідставними, а тому просив у
задоволенні позовних вимог відмовити
у повному обсязі.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 30 жовтня 2013
року адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 було
задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області № від 05.09.2013 року , яким
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем «податок на доходи
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності» на суму
223878,24 гривень (двісті двадцять три
тисячі вісімсот сімдесят вісім гривень
24 копійки).

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області № від 05.09.2013 року в
частині збільшення фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_6 грошового
зобов'язання за платежем «податок на
додану вартість» на суму 97040,25 гривень
(дев'яносто сім тисяч сорок гривень 25
копійок).

В іншій частині позову фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 було
відмовлено.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_6, з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
щодо скасування оскаржуваної
постанови та прийняття нової про
задоволення позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ДПІ у
Приморському районі м. Одеси ГУ
Міндоходів в Одеській області, з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
щодо скасування оскаржуваної
постанови та прийняття нової про
відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційних скарг, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
апеляційної скарги колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що
19.05.2009 року виконавчим комітетом
Одеської міської ради зареєстровано
фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 за
№0079606, що підтверджується
Свідоцтвом про державну реєстрацію
Серії НОМЕР_6.

Фізичну особу-підприємця ОСОБА_6 взято
на податковий облік 20.05.2009 року в ДПІ у
Приморському районі м. Одеси.

Відповідно до п.75.1. ст.75 Податкового
кодексу України, органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

У період з 31.07.2013 року по 20.082013 року
уповноваженими особами Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_6 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) за період з 01.10.2010 року по 31.12.2012
року, за результатами якої складено акт
№ 1111/15-53-17-1/НОМЕР_2 від 28.08.2013 року.

Перевіркою було встановлено порушення
позивачем ст. 13, 14 Декрету КМУ від 26.121992
року №13-92 «Про прибутковий податок з
громадян», ст. 177 Податкового кодексу
України, ст.9, п 22.10, ст. 22 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»,
порушення пп.7.4.4, п.7.4 ст.7, п.7.2 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, Наказ ДПА
України від 24.12.2010 року №1002 «Про
затвердження форми подання податкової
звітності з податку на додану
вартість», а також ст.ст. 15, 16, 46, 47, 51, ст.
162, абзацу «б», п. 176.2 ст. 176 Податкового
кодексу України.

05 вересня 2013 року Державною податковою
інспекцією у Приморському районі
м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області прийнято
податкове повідомлення-рішення №
000481170, яким фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_6 нараховано штрафні санкції у
розмірі 510,00 гривень за платежем
податок на доходи фізичних осіб.

Як вбачається з акту перевірки №
1111/15-53-17-1/НОМЕР_2 від 28.08.2013 року,
перевіркою взаємовідносин СГД -
фізичної особи ОСОБА_6 з суб'єктами
господарської діяльності - фізичними
особами встановлено, що у
перевіряємому періоді СГД - фізичною
особою ОСОБА_6 у 4-му кварталі 2011 року - 4
кв. 2012 року здійснювались виплати СГД -
фізичній особі ОСОБА_7 (іпн НОМЕР_5) за
бухгалтерські послуги та у 3-му кв.2012
СГД - фізичній особі ОСОБА_8 (іпн. НОМЕР_5)
за послуги з інформатизації.

У податкових розрахунках сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку Форми №1-ДФ за 1-4 кв. 2012 року
виплати СГД - фізичній особі ОСОБА_7
(іпн. НОМЕР_5) було відображено з ознакою
доходу « 157».

Пунктом 15.1 ст. 15 ПК України передбачено,
що платниками податків визнаються
фізичні особи (резиденти і нерезиденти
України), юридичні особи (резиденти і
нерезиденти України) та їх
відокремлені підрозділи, які мають,
одержують (передають) об'єкти
оподаткування або провадять
діяльність (операції), що є об'єктом
оподаткування згідно з цим Кодексом
або податковими законами, і на яких
покладено обов'язок із сплати податків
та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно п.п.16.1.2. п. 16.1 ст. 16 ПК України,
платник податків зобов'язаний вести в
установленому порядку облік доходів і
витрат, складати звітність, що
стосується обчислення і сплати
податків та зборів.

Пунктом 51.1 ст. 51 ПК України встановлено,
що податковий агент зобов'язаний
подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податків, а також сум
нарахованого та утриманого з них
податку контролюючому органу за місцем
свого обліку.

Згідно п.176.2 ст. 176 ПК України, особи, які
відповідно до цього Кодексу мають
статус податкових агентів, зобов'язані:
подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до
контролюючого органу за місцем свого
розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається.

Відповідно до п.п.47.1.2. п.47.1. ст.47 ПК
України, відповідальність за
неподання, порушення порядку
заповнення документів податкової
звітності, порушення строків їх
подання контролюючим органам,
недостовірність інформації, наведеної
у зазначених документах, несуть:
фізичні особи - платники податків та їх
законні чи уповноважені представники у
випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.119.2 ст.119 ПК України,
неподання, подання з порушенням
встановлених строків, подання не у
повному обсязі, з недостовірними
відомостями або з помилками податкової
звітності про суми доходів,
нарахованих (сплачених) на користь
платника податків, суми утриманого з
них податку, - тягнуть за собою
накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

З огляду на те, що СГД - фізичною особою
ОСОБА_6 у податковій звітності про суми
доходи, нарахованих ( сплачених ) на
користь платників податків не було
відображено виплати СГД - фізичній
особі ОСОБА_7 за бухгалтерські послуги
у сумі 800 гривень, у 4-му кварталі 2011 року
та СГД - фізичній особі ОСОБА_8 за
супроводження програмного
забезпечення сумі 1 380 гривень у 3-му
кварталі 2012 року з ознакою доходу « 157»,
суд вважає, що податковим органом
правомірно нараховано штрафні санкції
у розмірі 510,00 гривень, а тому позовні
вимоги щодо скасування податкового
повідомлення - рішення № від
05.09.2013 року є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Судом 1-ї інстанції встановлено, що
Державною податковою інспекцією у
Приморському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 05.09.2013
року про збільшення ФОП ОСОБА_6
грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі
227236,00 гривень за основним зобов'язанням
та штрафними санкціями у розмірі 32600,00
гривень.

Як встановлено в ході розгляду справи,
між СГД - фізичною особою ОСОБА_6 та ПП
"Сохо-Плюс" укладено договір від 02.09.2010
року на отримання послуг з митного
оформлення.

На підтвердження здійснення
господарських операцій з ПП "Сохо-Плюс",
позивачем надано акт здачі - прийняття
робіт (надання послуг) від 06.10.2010 року,
акт здачі - прийняття робіт (надання
послуг) від 12.10.2010 року, акт здачі -
прийняття робіт (надання послуг) від
18.10.2010 року, акт здачі - прийняття робіт
(надання послуг) від 25.10.2010 року, акти
здачі - прийняття робіт (надання послуг)
від 27.10.2010 року.

У жовтні 2010 року СГД - фізичною особою
ОСОБА_6 включено до податкового кредиту
та до реєстру отриманих податкових
накладних ПДВ у сумі 44452 гривень,
відповідно до податкових накладних,
виписаних ПП "Сохо-Плюс" (ІПН 37), а
саме:

- 06.10.2010 року № 100007 на загальну суму 37510
гривень, сума ПДВ 6251,67 гривень;

- 12.10.2010 року № 100008 на загальну суму 47200
гривень, сума ПДВ 7866,67 гривень;

- 18.10.2010 року №100009 на загальну суму 41000
гривень, сума ПДВ 6833,33 гривень;

- 25.10.2010 року № 100011 на загальну суму 40500
гривень, сума ПДВ 6750 гривень;

- 27.10.2010 року 100013 на загальну суму 18000
гривень сума ПДВ 3000 гривень;

- 27.10.2010 року № 100012 на загальну суму 82500
гривень, сума ПДВ 13750 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, між
СГД - фізичною особою ОСОБА_6 та
TOB"Солара" укладено договір з отримання
послуг експедирування. На
підтвердження здійснення
господарських операцій з TOB"Солара",
позивачем надано акт здачі - прийняття
робіт (надання послуг) від 12.11.2010 року,
акт здачі - прийняття робіт (надання
послуг) від 18.10.2010 року.

Так, позивачем у листопаді 2010 року
включено до податкового кредиту та до
реєстру отриманих податкових
накладних ПДВ у сумі 26513 гривень
відповідно до податкової накладної від
12.11.2010 року №952 на загальну суму 41000
гривень, сума ПДВ 6833,33 гривень,
виписаної TOB"Солара" (ІПН 03).

Також, між СГД - фізичною особою ОСОБА_6
та ТОВ "Перша міська будівельна
компанія" укладено договір з отримання
послуг експедирування. На
підтвердження здійснення
господарських операцій з ТОВ "Перша
міська будівельна компанія", позивачем
надано акт здачі - прийняття робіт
(надання послуг) від 22.11.2010 року, акт
здачі - прийняття робіт (надання послуг)
від 26.11.2010 року, акт здачі - прийняття
робіт (надання послуг) від 29.11.2010 року.

Позивачем у листопаді 2010 року включено
до податкового кредиту та до реєстру
отриманих податкових накладних ПДВ по
операціях з отримання експедиторських
послуг, відповідно до податкових
накладних від:

- 16.11.2010 року № 1011060 на загальну суму 20079
гривень, сума ПДВ 3346,50 гривень,

- 22.11.2010 року № 1013038 на загальну суму 20000
гривень, сума ПДВ 3333,33 гривень,

- 26.11.2010 року № 1013039 на загальну суму 68000
гривень, сума ПДВ 11333,33 гривень,

- 29.11.2010 року №1013040 на загальну суму 10000
гривень, сума ПДВ 1666,67 гривень,
виписаних ТОВ "Перша міська будівельна
компанія" (ІПН 33).

Судом 1-ї інстанції також встановлено,
що 31 січня 2011 року між СГД - фізичною
особою ОСОБА_6 (замовник) укладено з ТОВ
«Лезир» (виконавець) Договір про
надання бухгалтерських послуг. Згідно
п.1 Предмет договору, виконавець
зобов'язується надавати консалтінгові
та бухгалтерські послуги, а також
складати та здавати фінансову,
податкову статистичну та іншу
звітність, передбачену діючим
законодавством, а замовник
зобов'язується прийняти та сплатити
зазначені послуги.

На підтвердження господарських
операцій за вказаним договором,
позивачем надано акт приймання -
передачі бухгалтерських послуг від
29.04.2011 року (а.с. 29), податкову накладну
№11 від 29.04.2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи, СГД
- фізичною особою ОСОБА_6 суму податку
на додану вартість 8333 гривень, у лютому
2011 включено до податкового кредиту та
до реєстру отриманих податкових
накладних, виписаних ТОВ «Лезир».

Суми податку на додану вартість за
податковими накладними включено СГД -
фізичною особою ОСОБА_6 до податкового
кредиту листопада 2010 року, відображено
у реєстрі отриманих податкових
накладних, які відповідають даним
додатку 5 до податкової декларації з
податку на додану вартість за листопад
2010 року.

Згідно ст.3 ГК України, під
господарською діяльністю розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Відповідно до п. 14.1.36 ПК України,
господарська діяльність -це
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконання робіт,
надання послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою, що діє на користь першої особи,
зокрема, за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

З огляду на вищевикладене, аналіз
реальності господарської діяльності
повинен здійснюватися на підставі
даних податкового, бухгалтерського
обліку платника податків та
відповідності їх дійсному
економічному змісту.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.
Господарською операцію є дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Правовідносини щодо оподаткування
податком на додану вартість у 4 кв. 2010
року регулюються нормами Закону
України «Про податок на додану
вартість», а з 01.01.2011 року - нормами
Податкового кодексу України.

Згідно п.7.1 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», поставка
товарів (робіт,послуг) здійснюється за
договірними (контрактними) цінами з
додатковим нарахуванням податку на
додану вартість.

Відповідно до п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», платник податку
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну, що має містити зазначені
окремими рядками: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дату
виписування податкової накладної; в)
повну або скорочену назву, зазначену у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість; г)
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); д) місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; е) опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); є) повну або скорочену
назву, зазначену у статутних
документах отримувача; ж) ціну поставки
без врахування податку; з) ставку
податку та відповідну суму податку у
цифровому значенні; и) загальну суму
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

Підпунктом 7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
встанволено, що податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Податкова
накладна виписується на кожну повну
або часткову поставку товарів (робіт,
послуг). У разі коли частка товару
(робіт, послуг) не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів зазначається в додатку до
податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
державної податкової служби України,
та враховується у визначенні загальних
податкових зобов'язань.

Згідно п.п.7.2.4 п. 7.2 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.
Суб'єкти підприємницької діяльності,
що перейшли на спрощену систему
оподаткування, яка не передбачає
сплати податку або передбачає його
нарахування за ставками, іншими, ніж
визначені пунктом 6.1 статті 6 цього
Закону, втрачають право на нарахування
податку, податковий кредит та
складання податкової накладної, а
також на отримання відшкодування за
податковий період, в якому відбувся
такий перехід. Це правило поширюється
також на підприємства, звільнені від
сплати податку до бюджету за рішенням
суду.

Відповідно до п.п.7.2.6 п. 7.2 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається, виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6. ст. 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України, в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках,
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору.

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається
у продавця товарів/послуг (п. 201. 4 ст. 201
ПК України).

Відповідно до п. 201.6. ст. 201 ПК України,
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 ПК
України).

Згідно з п. 201.8. ст. 201 ПК України, право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10. ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

Норми чинного податкового
законодавства не передбачають
обов'язок покупця сплатити ПДВ в
бюджет, якщо такий податок не сплачений
продавцем з вартості послуги,
отриманої від покупця з урахуванням
ПДВ. В іншому випадку покупець
сплачував би такий податок двічі, що є
неприпустимим.

На думку колегії суддів, суд 1-ї
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку, що податковий кредит
позивача за результатами
господарських операцій, які мали місце
між позивачем та ТОВ «Лезир», ПП
"Сохо-Плюс", TOB"Солара", ТОВ "Перша міська
будівельна компанія" сформований в
повній відповідності з положеннями р.5
Податкового кодексу України, а тому
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області № від 05.09.2013 року є
протиправним та підлягає скасуванню в
частині збільшення фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_6 грошового
зобов'язання за платежем "податок на
додану вартість" на суму 97040,25 гривень
(дев'яносто сім тисяч сорок гривень 25
копійок).

З урахуванням вищевикладеного, суд
вважає, що понесені позивачем витрати
при оплаті послуг, наданих
контрагентами ТОВ «Лезир», ПП
"Сохо-Плюс", TOB"Солара", ТОВ "Перша міська
будівельна компанія", правомірно
віднесено до складу валових витрат
позивача за 4 кв. 2010 року, 2011 року, 2012
року, оскільки наданими позивачем
первинними документами повністю
підтверджується факт надання послуг
позивачу зазначеними контрагентами.
Надані цими контрагентами послуги
безпосередньо пов'язані зі здійсненням
господарської діяльності СГД - фізична
особа ОСОБА_6, зміст наданих послуг та
потреба в них позивача є зрозумілими
(бухгалтерські послуги, митне
оформлення вантажів, експедиторські
послуги).

Разом з тим, в іншій частині податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області №
від 05.09.2013 року скасуванню не підлягає,
оскільки позивачем по контрагентам ТОВ
«Цеминит», ПП «Расмус Груп», ТОВ
«Лідер-МТ» будь-яких пояснень з приводу
виду отриманих від контрагентів послуг
та результатів цих послуг (аналізи,
звіти, доповіді, тощо), які можна було б
ідентифікувати, що вони створені
контрагентами позивача на виконання
договорів №0211-1 від 30.01.2011 року, № 0211-2
від 01.06.2011 року, №14041 від 14.04.2012 року,
№СПД-Г-1023 від 11.11.2011 року - позивачем
суду на підтвердження факту отримання
послуг надано не було.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду 1-ї інстанції, що СГД -
фізична особа ОСОБА_6 безпідставно
відніс до складу податкового кредиту у
4 кв. 2010 року, 2011 року, 2012 року, суми
податку на додану вартість, сплачені
ТОВ «Цеминит», ПП «Расмус Груп», ТОВ
«Лідер-МТ», зокрема:

- у грудні 2010 року у сумі 21833,00
гривень;

- у січні 2011 у сумі 29667 гривень;

- у березні у сумі 31000 гривень;

- у квітні 2011 року у сумі 22167
гривень;

- у травні 2011 року 3083 гривень;

- у червні 2011 року у сумі 2590
гривень;

- у липні 2011 року у сумі 3500 гривень;

- у серпні 2011 року у сумі 2500
гривень;

- у вересні 2011 року у сумі 2500
гривень;

- у жовтні 2011 року у сумі 2167
гривень;

- у листопаді 2011 року у сумі 1833
гривень;

- у січні 2012 року у сумі 3333 гривень;

- у лютому 2012 року у сумі 2000
гривень;

- у березні 2012 року у сумі 1667
гривень;

- у квітні 2012 року у сумі 4340
гривень;

- у травні 2012 року у сумі 2800
гривень;

- у червні 2012 року у сумі 1875
гривень;

- у липні 2012 року у сумі 3333 гривень;

- у вересні 2012 року у сумі 1833
гривень ;

- у жовтні 2012 року у сумі 1667
гривень;

- у листопаді 2012 року у сумі 2250
гривень.

Таким чином, штрафні санкції,
нараховані відповідачем на
вищевказані суми основного
зобов'язання з податку на додану
вартість за податковим повідомленням -
рішенням № від 05.09.2013 року, є
обґрунтованими.

05.09.2013 року Державною податковою
інспекцією у Приморському районі
м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області прийнято
повідомлення-рішення №, яким
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем "податок на доходи фізичних
осіб від здійснення підприємницької
діяльності " на суму 223878,24 гривень.

Судом 1-ї інстанції також встановлено,
що СГД - фізична особа ОСОБА_6 у періоді
з 01.10.2010 року здійснював діяльність з
надання послуг митного брокера.

Як вбачається з акту перевірки №
1111/15-53-17-1/НОМЕР_2 від 28.08.2013 року, СГД -
фізичною особою ОСОБА_6 віднесено до
складу валових витрат за період з 01.10.2010
року по 31.12.2012 року згідно наданих до
перевірки документів (декларацій про
отримані доходи, декларацій про
майновий стан, книги обліку доходів та
витрат по формі №10, банківських
документів, рахунків, актів виконаних
робіт, наданих послуг) кошти у сумі 1136180
гривень, сплачені наступним
підприємствам:

4 кв. 2010 року у сумі 463990 гривень:

- ПП "Сохо-Плюс" (ІПН 37) у сумі 222260
гривень за отримання послуг з митного
оформлення;

- TOB "Солара" (ІПН 03) у сумі 34165
гривень за отримання експедиторських
послуг;

- TOB "Перша міська будівельна компанія"
(ІПН 33) у сумі 98400 гривень за
отримання експедиторських послуг;

- TOB "Цеминит" (ПІН 43) у сумі 109165
гривень за отримання послуг з
дослідження ринку збута та попиту
споживача;

1-й квартал 2011 року у сумі 345000 гривень:

- TOB "Цеминит" (ПІН 43) у сумі 303335
гривень,

- TOB "Лезир" (ІПН 42) у сумі 41665
гривень;

2-й кв. 2011 року у сумі 139200 гривень:

- ТОВ "Цеминит" (ІПН 43) у сумі
139200грн за консультування з питань
комерційної діяльності та управління;

3-й кв. 2011 року у сумі 42500 гривень:

- ТОВ "Цеминит" (ІПН 43) у сумі 30000
гривень за консультування з питань
комерційної діяльності та управління
та у сумі 12500 гривень

4-й кв. 2011 року у сумі 20000 гривень:

- TOB "Цеминит" (ПІН 43) у сумі 10835
гривень

- ПП "Расмус Груп" (ІПН 38) у сумі 9165
гривень за надання комерційних послуг;

1-й кв. 2012 року у сумі 35000 гривень:

- ПП "Расмус Груп" (ПІН 38) у сумі 35000
гривень за надання комерційних послуг;

2-й кв. 2012 у сумі 45075 гривень:

- TOB «Лідер-МТ» (ІПН 20) у сумі 45075
гривень за послуги з інформаційних
консультацій;

3-й кв. 2012 року у сумі 25830 гривень:

- TOB «Лідер-МТ» (ІПН 20) у сумі 25830
гривень за послуги з інформаційних
консультацій;

4-й кв. 2012 у сумі 19585 гривень:

- TOB «Лідер-МТ» (ІПН 20) у сумі 8335
гривень за консультування з питань
комерційної діяльності та управління у
сумі 11250 гривень.

В акті перевірки зазначено, що в
порушення ст.13,14 Декрету КМУ від 26.12.1992
року № 13-92 "Про прибутковий податок з
громадян" з врахуванням положень ст.9,
п.22.10 ст.22 Закону України від 22.05.2003 року
№889-TV «Про податок з доходів фізичних
осіб», ст.177 ПК України СПД - фізичною
особою ОСОБА_6 було занижено податок на
доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності, що
підлягає сплаті до бюджету за 4 кв. 2010,
2011 року, 2012 рік у сумі 179 102,59 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.14 Декрету КМ
України від 26.12.1992 № 13-92 "Про
прибутковий податок з громадян"
встановлено, що з доходів, зазначених у
цьому розділі Декрету, податок
обчислюється: підприємствами,
установами, організаціями, фізичними
особами - суб'єктами підприємницької
діяльності при виплаті ними протягом
року доходів громадянам, зазначеним у
цьому розділі Декрету, про що не пізніш
як через 30 днів після виплати
повідомляється податковим органам за
місцем проживання громадян. Утримані у
джерела виплати суми податку
враховуються податковим органом при
проведенні податкових розрахунків за
доходами, одержаними за
оподатковуваний період.

Відповідно до пп.9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону
України "Про податок з доходів
фізичних осіб", оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Відповідно до п. 177.2, ст.177 ПК України,
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної
особи-підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст.177 ПК України, до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Згідно 177.5.3. ст.177 ПК України, остаточний
розрахунок податку на доходи фізичних
осіб за звітний податковий рік
здійснюється платником самостійно
згідно з даними, зазначеними в річній
податковій декларації, з урахуванням
сплаченого ним протягом року податку
на доходи фізичних осіб та збору за
провадження деяких видів
підприємницької діяльності на
підставі документального
підтвердження факту їх сплати.

Як вбачається з акту перевірки №
1111/15-53-17-1/НОМЕР_2 від 28.08.2013 року, СГД -
фізичною особою ОСОБА_6 до ДПІ у
Приморському районі м. Одеси Одеської
області ДПС декларації про доходи та
майновий стан надавалися своєчасно, а
саме:

- за 4 кв. 2010 рік - Декларація № від
09.02.2011 року на суму 466108,31 гривень;

- за 1 кв.2011 року - Декларація №
від 18.04.2011 року на суму 349893,92 гривень;

- за 2 кв.2011 року - Декларація №197636 від
09.08.2011 року на суму 162 215,0 гривень;

- за 3 кв. 2011 року - Декларація №
від 09.11.2011 року на суму 46467,0 гривень;

- за 4 кв. 2011 року - Декларація №
від 07.02.2012 року на суму, уточн. Від 28.03.2012
року № на суму 245,08 гривень;

- за 1-4 кв. 2012 року - Декларація №
від 10.01.2013 року, уточ. № від 28.08.2013
року на суму 172616,67 гривень.

На підтвердження понесених витрат,
позивачем надано: податкові накладні,
виписані ПП "Сохо-Плюс" (ІПН 37), а
саме:

- 06.10.2010 року № 100007 на загальну суму 37510
гривень, сума ПДВ 6251,67 гривень;

- 12.10.2010 року № 100008 на загальну суму 47200
гривень, сума ПДВ 7866,67 гривень;

- 18.10.2010 року №100009 на загальну суму 41000
гривень, сума ПДВ 6833,33 гривень;

- 25.10.2010 року № 100011 на загальну суму 40500
гривень, сума ПДВ 6750 гривень;

- 27.10.2010 року 100013 на загальну суму
18000грн,, сума ПДВ 3000 гривень;

- 27.10.2010 року № 100012 на загальну суму 82500
гривень, сума ПДВ 13750 гривень.

- з отримання експедиторських послуг,
відповідно до податкової накладної від
12.11.2010 року №952 на загальну суму 41000
гривень, сума ПДВ 6833,33 гривень,
виписаної TOB"Солара" (ІПН 03);

- отримання експедиторських послуг,
відповідно до податкових накладних
від:

- 16.11.2010 року № 1011060 на загальну суму 20079
гривень, сума ПДВ 3346,50 гривень,

- 22.11.2010 року№ 1013038 на загальну суму 20000
гривень, сума ПДВ 3333,33 гривень,

- 26.11.2010 року № 1013039 на загальну суму 68000
гривень, сума ПДВ 11333,33 гривень,

- 29.11.2010 року №1013040 на загальну суму 10000
гривень, сума ПДВ 1666,67 гривень,
виписаних ТОВ "Перша міська будівельна
компанія" (ІПН 33);

- №11 від 29.04.2011 року, виписаної ТОВ
«Лезир».

Колегія суддів вважає, що суд 1-ї
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку, що позивачем було правомірно
віднесено витрати по ПП"Сохо-Плюс" у
сумі 222260 гривень за отримання послуг з
митного оформлення; TOB "Солара" у сумі
34165 гривень за отримання
експедиторських послуг; TOB "Перша
міська будівельна компанія" у сумі 98400
гривень за отримання експедиторських
послуг; TOB "Лезир" у сумі 41665 гривень, - до
складу валових витрат за 4 кв. 2010 року,
2011 рік, оскільки у витрати
підтверджені у повному обсязі
первинними документами.

Що стосується відображених у первинних
документах позивача валових витрат по
взаємовідносинам з ТОВ «Цеминит», ПП
«Расмус Груп», ТОВ «Лідер-МТ», суд
вважає, що господарські операції з
вказаними контрагентами не мали
реального характеру, оскільки з
наданих позивачем документів не
вбачається зміст та вид отриманих
позивачем послуг, їх подальше
використання у власній господарській
діяльності, відсутні результати цих
послуг у вигляді звітів, доповідей,
аналізів тощо, про що вже заначалося
судом вище. А тому висновки податкового
органу щодо безпідставності
віднесення сплачених позивачем цим
контрагентам коштів до валових витрат,
і відповідно висновки про заниження
оподатковуваного доходу в цій частині
та, як наслідок, податку на доходи
фізичних осіб, - є обгрунтованими.

За таких обставин, розрахунок
податкових зобов'язань позивача по
податку на доходи фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
та відповідно штрафних санкцій
відповідачем зроблено невірно, без
врахування правомірності віднесення
до валових витрат сум грошових коштів,
сплачених контрагентам ТОВ «Лезир», ПП
"Сохо-Плюс", TOB"Солара", ТОВ "Перша Міська
Будівельна Компанія", а тому податкове
повідомлення - рішення № від
05.09.2013 року, яким фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_6 збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"податок на доходи фізичних осіб від
здійснення підприємницької
діяльності" підлягає скасуванню.

З огляду на вищевказане колегія суддів
вважає, що суд 1-ї інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
зазначену постанову з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Підстав для скасування або зміни
вказаної постанови колегія суддів не
вбачає, а доводи апеляційних скарг
суттєвими не являються та висновків
суду 1-ї інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 1 ст. 195, п.1 ч.1 ст.198, ст. 200 та
п.1 ч.1 ст. 205 КАС України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційні скарги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 та Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м. Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області -
залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 30 жовтня 2013
року по адміністративній справі за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_6 до Державної податкової
інспекції у Приморському районі м.
Одеси Головного управління Міндоходів
в Одеській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий суддя:/підпис/Ю.В.
ЯковлевСуддя:/підпис/С.І.
ЖукСуддя:/підпис/Д.В. Запорожан