Справа № 813/8240/13-а
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2014-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючий суддя
представника позивача
представника відповідача
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Еко-Скло» про
визнання протиправним та скасування
наказу про проведення перевірки та про
визнання протиправними дій
Миколаївської об'єднаної Державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Львівській області, головного
державного ревізора - інспектора
відділу податкового аудита
Миколаївської ОДПІ Козака Романа
Обставини справи.
Позивач, товариство з обмеженою
відповідальністю "Еко-Скло", звернувся
до суду з позовом про визнання
протиправним та скасування наказу
Миколаївської об'єднаної державної
податкової інспекції № 174 від 16.09.2013р.
«Про проведення документальної,
позапланової виїзної перевірки ТзОВ
«Еко-Скло» та визнання протиправними
дій головного державного ревізора -
інспектора відділу податкового аудиту
Миколаївської ОДНІ Козака Р.В. в
частині проведення перевірки ТзОВ
«Еко-Скло» з питань своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість при
здійсненні фінансово-господарських
операцій з ТзОВ «Конді 50» та ПП
«Евдіаліт» за період з 01.08.2012 по 30.06.2013р.
Ухвалою суду від 25.12.2013 року згідно
поданої представником позивача заяви
про часткову відмову від позову (т.1
а.с.108) закрито провадження у справі в
частині позовної вимоги про визнання
протиправними дій головного
державного ревізора - інспектора
відділу податкового аудиту
Миколаївської ОДНІ Козака Р.В. в
частині проведення перевірки ТзОВ
«Еко-Скло» з питань своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість при
здійсненні фінансово-господарських
операцій з ТзОВ «Конді 50» та ПП
«Евдіаліт» за період з 01.08.2012 по 30.06.2013р.
Оскільки під час розгляду справи
з'ясувалось коригування відповідачем
за результатами проведеної перевірки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту позивача в електронній базі
даних «Система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України»,
представником позивача подано заяву
про збільшення позовних вимог (т.1
а.с.109-118) згідно якої просить:
- визнати протиправним наказ
Миколаївської об'єднаної державної
податкової інспекції № 174 від 16.09.2013р.
«Про проведення документальної,
позапланової виїзної перевірки ТзОВ
- визнати протиправними дії
Миколаївської об'єднаної Державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Львівській області, щодо коригування у
внутрішніх електронних базах сум
податкового зобов'язання та
податкового кредиту Товариства з
обмеженою відповідальністю «Еко-Скло»;
- зобов'язати Миколаївську об'єднану
Державну податкову інспекцію ГУ
Міндоходів у Львівській області
відновити в електронній базі даних
«Система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України»
суми податкового кредиту, які
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Еко Скло»
задекларувало за рахунок податкових
накладних, виписаних
контрагентами-постачальниками в
розмірі 768638,00 грн. та задекларовані
суми податкового зобов'язання в
частині податкового кредиту,
сформованого за рахунок податкових
накладних, виписаних Товариством з
обмеженою відповідальністю «Еко-Скло»
підприємствам-покупцям у розмірі 768638,00
Позовні вимоги мотивовано тим, що наказ
про проведення документальної
позапланової виїзної перевірки ТзОВ
«Еко-Скло» виданий не на підставі та у
спосіб, встановлений законом, за
результатами проведеної перевірки
відповідачем, без прийняття податкових
повідомлень-рішень, внесено на
підставі акта перевірки до системного
продукту АІС «Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» коригування
задекларованих позивачем сум
податкового кредиту з податку на
додану вартість та податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість. Оскільки висновки
відповідача викладені в акті перевірки
є необґрунтованими, безпідставними та
протиправними, так як у позивача є всі
належним чином оформлені документи
пов'язані із здійсненням господарської
діяльності, то дії відповідача, що
полягають у самостійному коригуванні
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та податкового кредиту
з ПДВ є протиправними.
У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю з підстав викладених у
позовній заяві, надав додаткові
пояснення та докази в обґрунтування
позовних вимог, просить позов
Представник відповідача проти позову
заперечив повністю з тих підстав, що
перевірка проведена у порядку
визначеному чинним податковим
законодавством, викладені в акті
перевірки висновки відповідають
встановленим фактичним обставинам,
відтак порушень прав позивача при
проведенні перевірки та оформленні її
результатів не допущено, просить у
задоволенні позову відмовити повністю.
Суд заслухав пояснення представника
позивача, повно, всебічно та об'єктивно
оцінив подані сторонами докази у їх
Відповідачем, Миколаївською об'єднаною
Державною податковою інспекцією ГУ
Міндоходів у Львівській області на
підставі Наказу № 174 від 16.09.2013р. (т.1
а.с.23) проведена у період з 17.09.2013 по
23.09.2013 року документальна позапланова
виїзна перевірка товариства з
обмеженою відповідальністю «Еко-Скло»
з питань своєчасності, повноти
нарахування та сплати податку на
додану вартість при здійсненні
фінансово-господарських операцій з ТОВ
01.08.2012р. по 30.06.2013р.», про що 30.09.2013 року
складено акт №129/2200/37574098 (т.1 а.с.42-71).
Згідно висновків викладених у акті
перевірки (т.1 а.с.71-72), перевіркою
встановлено порушення ТзОВ «Еко-Скло»:
- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. № 2755-VI (із змінами і
доповненнями), безпідставно сформовано
податкові зобов'язання за рахунок
частини сум ПДВ по податкових
накладних, виписаних на адресу
контрагентів-покупців на загальну суму
- п.198.1, п.198.2, п.198.3, ст.198 Податкового
Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI (із
змінами та доповненнями) безпідставно
сформовано за рахунок податкових
накладних отриманих від контрагентів -
постачальників податковий кредит з
податку на додану вартість на загальну
суму 768638 грн. в т.ч. : за серпень 2012 на
Зазначені порушення полягають у не
підтвердженні позивачем господарських
операцій з ТзОВ «Конді 50» та ПП
«Евдіаліт» через відсутність у
останніх основних фондів, технічного
персоналу, виробничих активів,
складських приміщень, транспортних
засобів, які економічно необхідні для
здійснення господарських операцій у
зазначених обсягах, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
реального настання результатів
відповідної господарської діяльності.
Таких висновків відповідач дійшов
використавши при перевірці позивача
декларації з податку на додану
вартість, дані автоматизованого
співставлення податкового
зобов'язання та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України, програму АІС ДПС «Податковий
блок», Акт ДПІ у Печерському районі м.
Києва ДПС від 17.05.2013р. №1695/22-3/38149196 про
неможливість проведення зустрічної
питань дотримання вимог податкового та
іншого законодавства за період
діяльності з 25.06.2012р. по 31.03.2013р., Акт ДПІ
у Печерському районі м. Києва ДПС від
06.09.2013р. №1044/26-55-22-01/38389295 про
неможливість проведення зустрічної
звірки Приватного підприємства
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з
01.01.2013р. по 30.06.2013р.
На підставі складеного за результатами
перевірки акта, відповідачем внесено
до програмного продукту АІС «Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» відповідні
коригування задекларованих позивачем
сум податкового кредиту з податку на
додану вартість та податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість (т.1 а.с.90-103).
Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч.1 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів згідно з ч.2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.
Юрисдикція адміністративних судів
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.
Згідно з п.1.1 ст.1 Податкового кодексу
України (далі ПК України), відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, вичерпний перелік
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулюються
Податковим кодексом України.
Відповідно до ст. 20.1.1 ПК України
відповідачу надано право запрошувати
платників податків або їх
представників для перевірки
правильності нарахування та
своєчасності сплати податків та
зборів, дотримання вимог іншого
законодавства, здійснення контролю за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. Письмові
повідомлення про такі запрошення
надсилаються в порядку, встановленому
статтею 42 цього Кодексу, не пізніше ніж
за 10 календарних днів до дня запрошення
рекомендованими листами, в яких
зазначаються підстави запрошення, дата
і час, на які запрошується платник
податків (представник платника
Згідно п.75.1 ст.75 ПК України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.
Документальною перевіркою згідно із
п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.
Згідно оскаржуваного наказу (т.1 а.с. 10)
такий виданий для проведення перевірки
позивача на підставі пп.78.1.1 п.78.1 ст.78,
п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України.
Відповідно до пп.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82
Податкового кодексу України
документальна позапланова перевірка
здійснюється у випадку, якщо за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит
контролюючого органу, в якому
зазначаються можливі порушення цим
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства
протягом 10 робочих днів з дня отримання
Згідно із п.73.3 ст.73 Податкового кодексу
України, контролюючі органи мають
право звернутися до платників податків
та інших суб'єктів інформаційних
відносин із письмовим запитом про
подання інформації (вичерпний перелік
та підстави надання якої встановлено
законом), необхідної для виконання
покладених на контролюючі органи
функцій, завдань, та її документального
підтвердження. Такий запит
підписується керівником (заступником
керівника) контролюючого органу і
повинен містити перелік інформації,
яка запитується, та документів, що її
підтверджують, а також підстави для
Позивачем 08.07.2013р. отримано Запит №
3672/10/15-00/1017 від 27.06.2013р., у якому
відповідач просив надати пояснення
щодо здійснених господарських
контрагентами-постачальниками та
покупцями і їх документальне
підтвердження за 2012 роки та
січень-квітень 2013р. (т.1 а.с. 20).
Листом № 19-07/2013 від 19.07.2013р. (т.1 а.с.24)
позивач повідомив відповідача про те,
що у Запиті від 27.06.2013р. не зазначено
конкретно, яка саме інформація
вимагається, по яких контрагентах, що
не дає змоги підготувати відповідь на
запит у відповідності з встановленими
вимогами. Водночас повідомив
відповідача, що при конкретизації
інформації, що необхідна, зокрема в
розрізі контрагентів, буде надана
відповідь у встановленому порядку та
Відповідно до п.10 Порядку періодичного
подання інформації органам державної
податкової служби та отримання
інформації зазначеними органами за
письмовим запитом, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2010 р. № 1245, запит щодо
отримання податкової інформації від
платників податків та інших суб'єктів
інформаційних відносин оформляється
на бланку органу державної податкової
служби та підписується керівником
(заступником керівника) зазначеного
У запиті зазначаються:
- посилання на норми закону, відповідно
до яких орган державної податкової
служби має право на отримання такої
- підстави для надіслання запиту;
- опис інформації, що запитується, та в
разі потреби перелік документів, що її
Судом встановлено, що відповідачем не
дотримані вказані вище вимоги щодо
змісту Запиту від 27.06.2013р., оскільки у
ньому не конкретизована інформація, що
запитується. Позивач фактично вимагав
у позивача представлення всієї
бухгалтерської документації за 2011-2012
роки та січень-квітень 2013 року.
Згідно із п.16 Порядку періодичного
подання інформації органам державної
податкової служби та отримання
інформації зазначеними органами за
письмовим запитом, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2010 р. № 1245, у разі, коли
запит складено з порушенням вимог,
визначених у пунктах 9 і 10 Порядку,
суб'єкт інформаційних відносин
звільняється від обов'язку надавати
відповідь на такий запит.
Відповідачем не надано суду доказів
надсилання позивачу інших запитів,
зокрема щодо надання інформації
стосовно фінансово-господарських
операцій між позивачем та ТзОВ «Конді
50», ПП «Евдіаліт», які в подальшому були
предметом документальної позапланової
виїзної перевірки на підставі
оскаржуваного наказу.
Обставини, за наявності яких
здійснюється документальна
позапланова виїзна перевірка
передбачені п.78.1 ст. 78 ПК України,
однією з яких є та обставина, що за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.
Відтак рішення про проведення
документальної позапланової виїзної
перевірки може бути прийнято
податковим органом за таких умов: 1)
належного складення податковим
органом і направлення на адресу
платника податків обов'язкового
письмового запиту; 2) дотримання
процедури вручення документу
(письмового запиту) згідно вимог п. 42.2
статті 42, п. 73.3 статті 73 Податкового
кодексу України; 3) сплив строку в 10
робочих днів від дня отримання
платником податків письмового запиту
податкового органу; 4) ненадання
платником податків до податкового
органу письмових пояснень та
документальних підтверджень по суті
Оскільки, належним чином оформлений
запит відповідачем не складався та не
направлявся на адресу позивача, суд
дійшов висновку, що у відповідача не
було правових підстав, передбачених п.
п.78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, для
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки
позивача, тому позовна вимога про
визнання протиправним наказу № 174 від
16.09.2013р. «Про проведення
документальної, позапланової виїзної
перевірки ТзОВ «Еко-Скло» підлягає
Відповідно до положень Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
ДПА України №984 від 22.12.2010 року, акт - це
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
Акт документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.
Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
Згідно із п.5.2 Порядку, у разі
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку,
навести регістри бухгалтерського
обліку, кореспонденцію рахунків
операцій та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення;
у разі відсутності первинних
документів або ненадання для перевірки
первинних та інших документів, що
підтверджують факт порушення,
зазначити перелік цих документів.
Згідно із п.6.2 Порядку, виявлені
порушення податкового та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, відображаються у
гривнях у розрізі податків та зборів з
розбивкою за роками та податковими
періодами у межах періоду, що
перевіряється. Виявлені порушення
валютного законодавства
відображаються у розрізі
зовнішньоекономічних договорів
З матеріалів справи судом встановлено
укладення позивачем (покупець) з ТзОВ
«Конді 50» (продавець) договору поставки
№ 31/07 від 31.07.2012р. предметом якого є
поставка товару - склобою, скла
некондиційного, визначеного п.1.1
Договору (т.1 а.с.123-124) та укладення
позивачем (покупець) з ТзОВ «Евдіаліт»
договору купівлі продажу №03/01 від
03.01.2013р. предметом якого є купівля
склобою (т.2 а.с.60-61).
Передбачений зазначеними договорами
склобій позивач отримав згідно
видаткових накладних (т.1 а.с.127-156, т.2
а.с.65-68, 77-84, 99-104, 117-124, 141-145, 155-161) і отримав
належним чином оформлені податкові
накладні (т.1 а.с.157-217, т.2 а.с.69-76, 85-98, 105-116,
125-140, 146-154, 162-174). Оплата проведена у
безготівковому порядку згідно
долучених до справи платіжних доручень
(т.2 а.с.175-180, 182-194).
Отриманий від ТзОВ «Конді 50» та ТзОВ
«Евдіаліт» склобій за вищою ціною в
подальшому постачався позивачем АТ
«Ветропак Гостомельський Склозавод»
згідно укладеного 09.06.2011р. договору
№03/59 (т.2 а.с.57) та ТзОВ «Захід-Скло»,
згідно укладеного 08.10.2012р. договору
№08/10 (т.2 а.с.58-59), що підтверджується
видатковими накладними, накладними на
перевезення вантажу залізничним
транспортом, податковими накладними
(т.1 а.с.218-249, т.2 а.с.1-53, 195-250 т.3 а.с.1-49).
Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Виходячи з вимог Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р.,
обґрунтування відображення
господарських операцій в податковому
обліку здійснюється на підставі даних
бухгалтерського обліку.
У статті 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» зазначено, що
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, а також на
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності (далі -
підприємства), які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
Відповідно до вимог п.3.2 ст. 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
Крім того, Наказом ДПА України «Про
затвердження форми декларації з
податку на прибуток підприємства та
порядку її складання» від 29.03.2003 р. №143,
передбачено, що дані, наведені в
декларації, повинні підтверджуватись
первинними документами обліку та
відповідати податковому обліку
Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
збереження записів у бухгалтерському
обліку, затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України від
24.05.1995 р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за №168/704.
Відповідно до п.п.1.2 п.1 вказаного
Положення, господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).
Відповідно до п.1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, що
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю й
упорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дату і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(п.2 ст.9 цього Закону).
Частиною 5 статті 8 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» передбачено, що
підприємство самостійно визначає
облікову політику; обирає форму
бухгалтерського обліку як певну
систему регістрів обліку, порядку і
способу реєстрації та узагальнення
інформації в них з додержанням єдиних
засад, встановленим цим Законом, та з
урахуванням особливостей своєї
діяльності і технології обробки
облікових даних; розробляє систему і
форму внутрішньогосподарського
(управлінського) обліку, звітності і
контролю господарських операцій,
визначає права працівників на
підписання бухгалтерських документів.
З урахуванням вищенаведеного та
встановлених фактичних обставин
справи, твердження відповідача щодо
недоведеності господарських операцій
позивача з ТзОВ «Конді 50» та ПП
«Евдіаліт» щодо придбання товарів і
послуг, якщо витрати на їх придбання
підтверджені первинними документами, у
матеріалах справи є докази
використання їх у власній
господарській діяльності шляхом
продажу за вищими цінами, договори не
визнані у встановленому законом
порядку недійсними і немає інших
відомостей, які б свідчили про
завищення позивачем в цьому випадку
валових витрат та податкового кредиту,
Відповідно до п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
Податковий кредит звітного періоду у
відповідності до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою встановленою п. 193.1
статті 193 цього кодексу, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
За змістом наведених правових норм
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
Судом на підставі зібраних у справі
доказів встановлено фактичне
здійснення господарських операцій
позивача з ТзОВ «Конді 50», ПП
«Евдіаліт», АТ «Ветропак
Гостомельський Склозавод», ТзОВ
Відповідно до п.180.1. Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування платником податку є:
1) будь-яка особа, що провадить
господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу;

2) будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку;

3) будь-яка особа, що ввозить товари на
митну територію України в обсягах, які
підлягають оподаткуванню, та на яку
покладається відповідальність за
сплату податків у разі переміщення
товарів через митний кордон України
відповідно до Митного кодексу України,
а також:

- особа, на яку покладається дотримання
вимог митних режимів, які передбачають
повне або часткове умовне звільнення
від оподаткування, у разі порушення
таких митних режимів, встановлених
митним законодавством;

- особа, яка використовує, у тому числі
при ввезенні товарів на митну
територію України, податкову пільгу не
за цільовим призначенням та/або
всупереч умовам чи цілям її надання
згідно із цим Кодексом, а також будь-які
інші особи, що використовують
податкову пільгу, яку для них не
призначено.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно з
п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України
є дата здійснення першої з наступних
подій:

а) дата списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг);

б) дата отримання податкової накладної.

У відповідності до п.201.1 ст.201
Податкового кодексу України, податкова
накладна має містити: порядковий номер
податкової накладної; дату її
виписування, назву юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місце розташування юридичної
особи або місце податкової адреси
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість;
опис (номенклатуру) товарів (робіт,
послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);
повну назву отримувача; ціну продажу
без врахування податку; ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом (п.201.6
Податкового Кодексу України)).

Не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України).

Податковим Кодексом України
передбачено лише один випадок не
включення до складу податкового
кредиту витрат по сплаті податку -
відсутність податкової накладної.

Як встановлено судом та знайшло своє
підтвердження в матеріалах справи, між
позивачем та ТзОВ «Конді 50», ПП
«Евдіаліт», АТ «Ветропак
Гостомельський Склозавод», ТзОВ
«Захід-Скло» відбулися господарські
операції, факт виконання яких
підтверджений належним чином
оформленими первинними документами,
відтак позивач правомірно відобразив
виписані ТзОВ «Конді 50» та ПП
«Евдіаліт» податкові накладні у
податковому обліку і правомірно
сформував податковий кредит та
відобразив податкове зобов'язання.

Судом встановлено, що отримані
позивачем від ТзОВ «Конді 50» та ПП
«Евдіаліт» податкові накладні містять
всі необхідні реквізити вказані у п.201.1
ст. 201 ПК України.

Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказами в адміністративному
судочинстві відповідно до ч.1 ст. 69 КАС
України є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно з пунктом 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Слід зазначити, що відповідач не
звертався до суду із позовом про
визнання недійсними договорів
укладених позивачем з ТзОВ «Конді 50» та
ПП «Евдіаліт», і в Акті перевірки не
зазначено, чи винесено обвинувальний
вирок щодо будь-якої з осіб та чи
притягнуто будь-яку з осіб ТзОВ «Конді
50» та ПП «Евдіаліт» до кримінальної
відповідальності за злочини
передбачені ст. 205 та ст. 212
Кримінального кодексу України щодо
створення та господарської діяльності
з ТзОВ «Конді 50» та ПП «Евдіаліт».

Відтак в матеріалах справи відсутні
будь-які докази про визнання недійсним
в установленому порядку вищевказаних
договорів чи докази порушення
законодавства України в момент
складання наявних у позивача
податкових накладних.

Суд звертає увагу відповідача, що
відповідно до листа ДПА України «Щодо
підстав для визнання договорів
нікчемними» від 29.09.2010 року №20289/7/16-1617,
дані, наведені в декларації, повинні
відповідати даним бухгалтерського та
податкового обліку платника, отже,
аналіз реальності господарської
діяльності повинен здійснюватися на
підставі даних податкового,
бухгалтерського обліку платника
податків та відповідності їх дійсному
економічному змісту. Наявність же
розбіжностей між сумами податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість у розрізі
контрагентів не є самостійною
підставою для визнання правочинів
нікчемними.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин).

Стаття 203 ч.5 ЦК України передбачає, що
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Таким чином, в системному аналізі цих
норм для визнання правочину нікчемним
повинні бути наступні умови: 1.
Наявність самого правочину. 2.
Відсутність у сторони (сторін) в момент
вчинення правочину спрямування на
реальне настання правових наслідків,
що ним обумовлені. 3. Наявність умислу
на вчинення такого правочину.

Перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 ЦК України,
згідно якої правочин вважається таким,
що порушує публічний порядок, якщо він
був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини.
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності: правочини
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження, об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави. її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна: правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

Така правова позиція викладена у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсний».

В процесі розгляду справи, зазначені
факти встановлено не було та
відповідачем не було надано доказів на
підтвердження недотримання позивачем
в момент укладення договорів вимог,
встановлених частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, що є
підставою для визнання правочинів
недійсними.

Окрім цього, з 01 січня 2011 року набули
чинності зміни, внесені до ЦК України,
зокрема, було викладено частину першу
статті 203 у новій редакції та доповнено
статтю 228 частиною третьою. На підставі
частини 3 статті 228 ЦК України чи статті
207 Господарського кодексу України,
доводити недійсність правочинів
(господарських зобов'язань) органи
державної податкової служби
зобов'язані виключно у судовому
порядку.

Чинне законодавство України не ставить
у залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Так, у постановах Верховного Суду
України від 9 вересня 2008 року в справі №
21-500во08, від 1 червня 2010 року в справі №
21-573во10 Судова палата в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це спричиняє
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Крім того, згідно з практикою
Європейського суду з прав людини у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) Європейський суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ вдруге, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Вказана правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України від
31 січня 2011 року справа №21-47а10.

Згідно з ч.1 ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України, а згідно з ч. 2 цієї ж
статті, невиконання судових рішень
тягне за собою відповідальність,
установлену законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З огляду на норми п.6 розділу І та п.5.2
розділу ІІ Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства
(затверджено наказом ДПА України від
22.12.2010р. №984, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 12.01.2011р.
за №34/18772) суд дійшов висновку, що до
набуття законної сили рішенням суду
про визнання недійсним правочину, за
яким платником податків було
сформовано валові витрати обігу та
виробництва або податковий кредит з
ПДВ чи зменшено суму отриманого в межах
звітного податкового періоду доходу,
податковий орган не має правових
підстав для відображення в акті
перевірки судження про вчинення таким
платником порушення податкового
законодавства щодо правильності та
повноти справляння податків за цим
правочином.

Складений відповідачем акт перевірки
не містить жодних фактичних даних, які
б засвідчували наявність в діяльності
позивача обставин, котрі передбачені
ч.1 ст.228 Цивільного кодексу України (з
урахуванням викладених в Постанові
Пленуму ВСУ №9 правових позицій) як
ознаки нікчемного правочину.

Відповідно до ст. 63 ПК України, облік
платників податків ведеться з метою
створення умов для здійснення
контролюючими органами контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю і повнотою сплати
податків, нарахованих фінансових
санкцій, дотримання податкового та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

Взяттю на облік або реєстрації в
органах державної податкової служби
підлягають всі платники податків.

Взяття на облік в органах державної
податкової служби юридичних осіб, їх
відокремлених підрозділів, а також
самозайнятих осіб здійснюється
незалежно від наявності обов'язку щодо
сплати того або іншого податку та
збору.

Податковому органу відповідно до ст. 66
ПК України надано право вносити зміни
до облікових даних платника податків
на підставі інформації органів
державної реєстрації; інформації
банків та інших фінансових установ про
відкриття (закриття) рахунків
платників податків; документально
підтвердженої інформації, що надається
платниками податків; інформації
суб'єктів інформаційного обміну,
уповноважених вчиняти будь-які
реєстраційні дії стосовно платника
податків; рішення суду, що набрало
законної сили; даних перевірок
платників податків.

Внесення змін до облікових даних
платників податків здійснюється у
порядку, встановленому центральним
органом державної податкової служби.

Згідно ст. 63.3 ПК України з метою
проведення податкового контролю
платники податків підлягають
реєстрації або взяттю на облік в
органах державної податкової служби за
місцезнаходженням юридичних осіб,
відокремлених підрозділів юридичних
осіб, місцем проживання особи (основне
місце обліку), а також за місцем
розташування (реєстрації) підрозділів,
рухомого та нерухомого майна, об'єктів
оподаткування або об'єктів, які
пов'язані з оподаткуванням або через
які провадиться діяльність (неосновне
місце обліку). Об'єктами оподаткування
і об'єктами, пов'язаними з
оподаткуванням, є майно та дії, у
зв'язку з якими у платника податків
виникають обов'язки щодо сплати
податків та зборів. Такі об'єкти за
кожним видом податку та збору
визначаються згідно з відповідним
розділом цього Кодексу.

Платник податків зобов'язаний стати на
облік у відповідних органах державної
податкової служби за основним та
неосновним місцем обліку, повідомляти
про всі об'єкти оподаткування і об'єкти,
пов'язані з оподаткуванням, органи
державної податкової служби за
місцезнаходженням таких об'єктів у
порядку, встановленому центральним
органом державної податкової служби.

Згідно п.п. 183.1., 183.12, 183.15 ст. 183 ПК України
будь-яка особа, що підлягає
обов'язковій реєстрації чи прийняла
рішення про добровільну реєстрацію як
платника податку, подає, до органу
державної податкової служби за своїм
місцезнаходженням (місцем проживання)
реєстраційну заяву. Центральний орган
державної податкової служби веде
реєстр платників податку, в якому
міститься інформація про осіб,
зареєстрованих як платники податку. У
разі зміни платником податку
місцезнаходження (місця проживання)
або його переведення на обслуговування
до іншого органу державної податкової
служби зняття такого платника з обліку
в одному органі державної податкової
служби і взяття на облік в іншому
здійснюється в порядку, встановленому
центральним органом державної
податкової служби.

Системний аналіз вказаних норм ПК
України дозволяє дійти висновку про
право відповідача вносити зміни в
облікові дані платника, однак, лише в
ті, що не пов'язані із зміною
податкового навантаження чи
податкового кредиту, оскільки такі
зміни за собою несуть податкові
зобов'язання, які визначені п.п. 14.1.156 п.
14.1 ст. 14. ПК України.

Водночас згідно з п.14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податкове зобов'язання - сума
коштів, яку платник податків, у тому
числі податковий агент, повинен
сплатити до відповідного бюджету як
податок або збір на підставі, в порядку
та строки, визначені податковим
законодавством (у тому числі сума
коштів, визначена платником податків у
податковому векселі та не сплачена в
установлений законом строк).

Податкові зобов'язання визначаються
платником податків на підставі поданих
декларацій самостійно чи визначаються
контролюючим органом.

Відповідно до п.п. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податкове
повідомлення-рішення - письмове
повідомлення контролюючого органу
(рішення) про обов'язок платника
податків сплатити суму грошового
зобов'язання, визначену контролюючим
органом у випадках, передбачених цим
Кодексом та іншими законодавчими
актами, контроль за виконанням яких
покладено на контролюючі органи, або
внести відповідні зміни до податкової
звітності.

Згідно п.п. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України,
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, заявлених у податкових
(митних) деклараціях, уточнюючих
розрахунках.

Крім того, відповідно до п. 4.6 наказу ДПА
України від 24.05.2011 року № 306 "Про
затвердження Методичних рекомендацій
щодо взаємодії між підрозділами
органів державної податкової служби
України при організації та проведенні
перевірок достовірності нарахування
сум бюджетного відшкодування податку
на додану вартість (від'ємного значення
податку на додану вартість)" у разі якщо
згідно з пунктом 54.3 статті 54
Податкового кодексу контролюючий
орган самостійно визначає суму
грошових зобов'язань платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, такий
контролюючий орган надсилає (вручає)
платнику податків податкове
повідомлення-рішення про розрахунок
або перерахунок грошових зобов'язань,
зроблений за результатами перевірки,
за формою "Р" згідно з додатком 2 до
наказу N 985.

Одночасно, згідно п.п. 6.1 п. 6 (Облік
результатів перевірок) вказаного
наказу підрозділи обліку та звітності
органів державної податкової служби у
день надходження інформації, вказаної
у пунктах 3.11 розділу 3 (на підтверджену
до відшкодування суму ПДВ) та пункті 4.8
розділу 4 (на суму бюджетного
відшкодування ПДВ, щодо нарахування
якої на дату формування довідки не
виявлено фактів порушень
законодавства) цих Методичних
рекомендацій, здійснюють відповідні
облікові операції в картках особових
рахунків платників ПДВ.

Отже, зміни в облікові дані операцій по
ПДВ здійснюються лише на підставі
податкових повідомлень-рішень чи на
підставі довідок, складених за
результатами перевірок, коли
контролюючим органом не виявлено
фактів порушень платником податків
законодавства України.

Відтак внесення змін до облікових
карток платника податків, що не
пов'язані із зміною податкового
навантаження (тобто, податкової
звітності, розшифровки результатів
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України) з податку на додану
вартість, можливе лише на підставі або
самостійно поданої декларації
платника податку на додану вартість
або прийнятого контролюючим органом
податкового повідомлення-рішення
після закінчення строків його
узгодження.

Наказом ДПА України від 18.04.2008 №266 «Про
організацію взаємодії органів
державної податкової служби при
опрацюванні розшифровок податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України затверджено Порядок взаємодії
органів державної податкової служби
при опрацюванні розшифровок
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з податку на додану вартість у
контрагентів. Згідно п.1.3 розділу 1
зазначеного Порядку, для його
реалізації створені відповідні
програмні продукти, у тому числі
«Система автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України», яка
формується на підставі подання
платниками податку на додану вартість
розшифровок податкового кредиту та
податкових зобов'язань у розрізі
контрагентів. Пунктом 2.8 Наказу №266
встановлено, що працівники органу
державної податкової служби несуть
відповідальність за відповідність
інформації у базах податкової
звітності даним податкових документів,
наданих платником ПДВ.

Як випливає зі змісту підпункту
2.10.3 пункт 2.10 Порядку, співставлення
даних податкової звітності з ПДВ з
інформацією з інших джерел, а саме
інформації кол. 2 розділу II Розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів, кол. 3
Розрахунку коригування сум ПДВ до
податкової декларації з податку на
додану вартість з даними Реєстру
платників ПДВ здійснюється у складі
автоматизованого контролю.

Відповідно до пункту 2.14 Порядку
інформація податкової звітності з ПДВ,
надіслана до центральної бази даних
податкової звітності, у розрізі
контрагентів підлягає співставленню
засобами системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України з
метою виявлення платників ПДВ, якими
занижено суму податкових зобов'язань
або завищено суму податкового кредиту.

Пунктом 2.21 Порядку передбачено,
що підсумки перевірок за результатами
автоматизованого співставлення
податкової звітності з ПДВ на
центральному рівні відображаються в
описовій частині акта перевірки
(камеральної, документальної
невиїзної, планової, позапланової
перевірки) або довідки у розрізі
періодів та операцій з одним
контрагентом та фіксуються в АС "Аудит".

По мірі підписання актів
перевірки та узгодження податкових
зобов'язань, визначених податковим
повідомленням-рішенням, прийнятим за
результатами таких перевірок,
уточнюються результати
автоматизованого співставлення на
центральному рівні податкової
звітності з ПДВ за поданням підрозділу,
яким завершено процедуру такого
узгодження та яким прийнято таке
повідомлення-рішення.

Наведені законодавчі положення
дають підстави для висновку про те, що
процес зіставлення даних податкової
звітності з ПДВ у розрізі контрагентів
є формальним рівнем податкового
контролю, на стадії якого податковий
орган фактично порівнює задекларовані
контрагентами кореспондуючі суми
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з метою оперативного виявлення
платників, що підлягають
документальній перевірці.

Зазначений етап
контрольно-перевірочної роботи не
передбачає здійснення податковим
органом оцінки дотримання платником
вимог податкового законодавства та
аналізу змісту та характеру
правовідносин, що стали підставою для
формування даних податкового обліку
платника. Адже питання правильності
відображення платником в обліку
проведених господарських операцій
досліджуються податковим органом при
проведенні податкової перевірки
платника з дослідженням
фінансово-господарських документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податку.

В акті перевірки відповідачем не
зазначено про виявлення розбіжностей у
податковій звітності позивача та його
контрагентів за перевірені податкові
періоди.

Сама по собі здійснена
відповідачем податкова кваліфікація
операцій за відсутності відмінності
між задекларованими показниками
податкової звітності контрагентів не
може слугувати підставою для внесення
змін до Системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України.

Висновок щодо правильності (або
недостовірності) задекларованих
платником даних податкового обліку як
підстави для внесення змін до вказаної
бази даних може бути зроблений
податковим органом після визначення
платникові податкових зобов'язань та
їх узгодження у встановленому законом
порядку.

Суд звертає увагу відповідача, що
у податковому праві визнається
критерій добросовісності платника,
який передбачає законність дій
платника у сфері податкових
правовідносин (у тому числі і щодо
формування даних податкового обліку),
доки це не спростовано у порядку,
встановленому Податковим кодексом
України. Наведене також виключає
можливість застосування до платника
негативних правових наслідків
(зокрема, у вигляді вилучення з
електронної бази даних задекларованих
ним показників) до моменту
донарахування платникові податкового
зобов'язання в порядку статті 54
Податкового кодексу України та його
узгодження.

У матеріалах справи відсутні винесені
на підставі складеного за результатами
перевірки акта податкові-повідомлення
рішення про визначення позивачеві сум
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість.

В силу ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Суб'єкт
владних повноважень повинен подати
суду всі наявні документи та матеріали,
які можуть бути використані як докази у
справі. Якщо особа, яка бере участь у
справі, без поважних причин не надасть
докази на пропозицію суду для
підтвердження обставин, на які вона
посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів.

Відповідач доводи позивача щодо
анулювання показників відповідної
податкової звітності позивача з
податку на додану вартість не
спростував та правомірність своїх дій
суду не довів, тому позовні вимоги
визнати протиправними дії відповідача
щодо коригування у внутрішніх
електронних базах сум податкового
зобов'язання та податкового кредиту
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еко-Скло» і
зобов'язати відповідача відновити в
електронній базі даних «Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» суми податкового
кредиту, які Товариство з обмеженою
відповідальністю «Еко-Скло»
задекларувало за рахунок податкових
накладних, виписаних
контрагентами-постачальниками в
розмірі 768638,00 грн. та задекларовані
суми податкового зобов'язання в
частині податкового кредиту,
сформованого за рахунок податкових
накладних, виписаних Товариством з
обмеженою відповідальністю «Еко-Скло»
підприємствам-покупцям у розмірі 768638,00
грн. судом визнаються обґрунтованими.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як свідчать матеріали справи вказані
положення відповідачем не дотримані,
що зумовило необхідність звернення
позивача за захистом порушеного права
до суду.

Правомірність дій при проведенні
перевірки та оформлення її результатів
податковим органом не доведена.

Відповідно до ст. 162 КАС України у разі
задоволення позовних вимог суд може
прийняти постанову про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення. Суд може прийняти іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Таким чином, сукупність вищенаведених
встановлених обставин підтверджено
документально, що дає суду підстави
визнати позовні вимоги обґрунтованими,
доведеними матеріалами справи, і
такими, що підлягають задоволенню.

Сплачений позивачем судовий збір в
сумі 68,82 грн. (а.с.8) відповідно до ст. 94
КАС України, слід стягнути з Державного
бюджету України.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143, 158, 160-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним наказ
Миколаївської об'єднаної державної
податкової інспекції № 174 від 16.09.2013р.
«Про проведення документальної,
позапланової виїзної перевірки ТзОВ
«Еко-Скло».

3. Визнати протиправними дії
Миколаївської об'єднаної Державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Львівській області, щодо коригування у
внутрішніх електронних базах сум
податкового зобов'язання та
податкового кредиту Товариства з
обмеженою відповідальністю «Еко-Скло».

4. Зобов'язати Миколаївську об'єднану
Державну податкову інспекцію ГУ
Міндоходів у Львівській області
(Львівська область, м. Миколаїв, вул.
Грушевського 4а, ) відновити
в електронній базі даних «Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України» суми податкового
кредиту задекларованого Товариством з
обмеженою відповідальністю «Еко Скло»
за рахунок податкових накладних,
виписаних
контрагентами-постачальниками в
розмірі 768638,00 грн. та задекларовані
суми податкового зобов'язання в
частині податкового кредиту,
сформованого за рахунок податкових
накладних, виписаних Товариством з
обмеженою відповідальністю «Еко-Скло»
підприємствам-покупцям у розмірі 768638,00
грн., коригування яких здійснено на
підставі акта перевірки №129/2200/37574098 від
20.09.2013р.

5. Стягнути з Державного бюджету
України на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "Еко-Скло"
(Львівська область, м. Жидачів, вул.
Січових Стрільців, 27А, )
судовий збір в сумі 68 (шістдесят вісім)
82 коп.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в строк
та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано 03.02.2014р. о 12:00 год.

Суддя
Коморний О.І.