Справа № 809/3966/13-а
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"20" січня 2014 р.
Справа № 809/3966/13-a

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

cудді Главача І.А.,

за участю секретаря судового
засідання - Куриша Р.В.,

представників позивача - Аверкової
Н.О., Ільківа Ю.Я.,

представників відповідача -
Твардовсього С.О., Твардовської О.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: Калуського
міжрайонного прокурора
Івано-Франківської області

до відповідача: Калуської
районної ради Івано-Франківсьої
області

про визнання незаконним та
скасування пунктів 2, 3, 4, 5 рішення № 362-25
від 27.11.2013 року "Про підтримку
євроінтеграційних процесів в Україні",-

ВСТАНОВИВ:

Калуський міжрайонний прокурор
Івано-Франківської області Федорович
В.Б. звернувся до суду з
адміністративним позовом до Калуської
районної ради Івано-Франківсьої
області про визнання незаконним та
скасування пункту 4 рішення № 362-25 від
27.11.2013 року "Про підтримку
євроінтеграційних процесів в Україні"
щодо встановлення на адміністративній
будівлі районної ради по вул. Шевченка,
6 в місті Калуші прапору Європейського
Союзу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем в порушення вимог статті
19 Конституції України, Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
прийнято оскаржуване рішення з
перевищенням повноважень наданих
законом, оскільки прапор Європейського
Союзу не належить до державних
символів України, а також не належить
до власної символіки територіальної
громади Калуського району
Івано-Франківської області,
використання яких передбачено
Конституцією України та Законом
України "Про місцеве самоврядування в
Україні".

02.01.2014 року на адресу
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду надійшла заява
Калуського міжрайонного прокурора
Івано-Франківської області від 27.12.2013
року за № 75-5765-вих-13 про збільшення
розміру позовних вимог. Згідно поданої
заяви позивач просить суд визнати
незаконними та скасувати пункти 2, 3 та 5
рішення № 362-25 від 27.11.2013 року "Про
підтримку євроінтеграційних процесів
в Україні". Заява мотивована тим, що
відповідачем в порушення статтей 8, 19, 68
Конституції України, Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
пунктами 2, 3 та 5 оскаржуваного рішення
вирішено питання, які не віднесені до
компетенції районної ради та які не
пов'язані із життєдіяльністю
територіальної громади Калуського
району Івано-Франківської області.

Представники позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю з підстав, викладених у
позовній заяві та заяві про збільшення
розміру позовних вимог. Просили
визнати протиправними та скасувати
пункти 2, 3, 4 та 5 рішення Калуської
районної ради Івано-Франківської
області № 362-25 від 27.11.2013 року "Про
підтримку євроінтеграційних процесів
в Україні".

Представники відповідача щодо
заявлених позовних вимог заперечили.
Суду пояснили, що оскаржуване рішення
прийняте на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України. Щодо
пункту 4 рішення районної ради від
27.11.2013 року зазначили, що чинним
законодавством України не
врегульовано питання щодо заборони
розміщення, крім Держаного прапора
України, інших прапорів, а відтак
встановлення прапору Європейського
Союзу на адміністративній будівлі
районної ради не є порушенням. Вказали
також, що статтею 39 Конституції України
закріплено право громадян на мирні
зібрання. Враховуючи те, що мітинги на
підтримку євроінтеграції проходять
вцілому по Україні та з метою
забезпечення громадського порядку під
час проведення мирних акцій в
населених пунктах Калуського району
Івано-Франківської області зокрема,
районною радою і було вирішено пунктом
5 оскаржуваного рішення від 27.11.2013 року
звернутися з відповідним проханням до
правоохоронних органів Калущини. З
урахуванням наведеного, просили у
задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, вислухавши
представників позивача та відповідача,
дослідивши наявні та подані докази, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення з наступних
мотивів.

Судом встановлено, що 27.11.2013 року
Калуською районною радою
Івано-Франківської області шостого
демократичного скликання (позачергова
двадцять п'ята сесія) прийнято рішення
№ 362-25 від 27.11.2013 року "Про підтримку
євроінтеграційних процесів в Україні".
Зокрема, вказаним рішенням вирішено:

2. Схвалити текст звернення районної
ради та направити Президенту України
В.Януковичу (додаток 1).

3. Схвалити текст звернення районної
ради та направити Європейському
Парламенту, Раді Європи та
Європейській комісії (додаток 2).

4. Встановити прапор Європейського
Союзу на адміністративній будівлі
районної ради по вул.. Шевченка, 6 в
місті Калуші.

5. Звернутись до правоохоронних органів
Калущини з пропозицією не чинити
перешкод щодо проведення в населених
пунктах району мирних акцій на
підтримку євроінтеграції (а.с.11-13).

Вказане рішення Калуської районної
ради Івано-Франківської області
опубліковано в газеті «Вісті Калущини»
№ 48 (426) від 29.11.2013 року (а.с.14).

У грудні 2013 року Калуською міжрайонною
прокуратурою Івано-Франківської
області у порядку нагляду за
додержанням і застосуванням законів
встановлено порушення Калуською
районною радою Івано-Франківської
області Конституції України та Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", що виразилося у прийнятті
пунктів 2, 3, 4 та 5 вказаного рішення.

Виявлені порушення і стали підставою
для звернення позивача до суду з даним
адміністративним позовом.

Статтею 5 Конституції України
визначено, що народ здійснює владу
безпосередньо і через органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування.

Згідно статті 7 Конституції Украни в
Україні визнається і гарантується
місцеве самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 140
Конституції України місцеве
самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України. Місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою в порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Повноваження районної ради визначені
статтею 143 Конституції України,
частиною 2 якої закріплено, що обласні
та районні ради затверджують програми
соціально-економічного та культурного
розвитку відповідних областей і
районів та контролюють їх виконання;
затверджують районні і обласні
бюджети, які формуються з коштів
державного бюджету для їх відповідного
розподілу між територіальними
громадами або для виконання спільних
проектів та з коштів, залучених на
договірних засадах з місцевих бюджетів
для реалізації спільних
соціально-економічних і культурних
програм, та контролюють їх виконання;
вирішують інші питання, віднесені
законом до їхньої компетенції.

Статтею 43 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" встановлений
вичерпний перелік питань, що
вирішуються, в тому числі, районними
радами, виключно на їх пленарних
засіданнях.

При цьому частиною 2 статті 43 даного
Закону передбачено, що районні і
обласні ради можуть розглядати і
вирішувати на пленарних засіданнях й
інші питання, віднесені до їх відання
цим та іншими законами.

Згідно частини 1 статті 59 вказаного
Закону рада в межах повноважень,
визначених законом, приймає нормативні
та інші акти у формі рішень, які в силу
вимог частини 1 статті 144 Конституції
України є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Конституційний Суд України рішенням
від 26 березня 2002 року № 6-рп/2002 у справі
за конституційним поданням
Міністерства внутрішніх справ України
щодо офіційного тлумачення положення
частини другої статті 28 Закону України
"Про статус депутатів місцевих Рад
народних депутатів" звернув увагу на
політико-правову природу органів
місцевого самоврядування, зазначивши,
що такі є представницькими органами,
через які здійснюється право
територіальної громади самостійно
вирішувати не будь-які питання
суспільного життя, а питання саме
місцевого значення, тобто такі, які
пов'язані передусім з життєдіяльністю
територіальних громад і перелік яких
визначено у Конституції України і
законах України. Таким чином,
призначення місцевого самоврядування
є одним із проявів здійснення народом
влади, та правом територіальних громад
як самостійно, так і через органи
місцевого самоврядування вирішувати
питання місцевого значення в межах
законів. Органи місцевого
самоврядування, здійснюючи владні
управлінській функції і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Стаття 4 Європейської хартії місцевого
самоврядування встановлює, що головні
повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу; повноваження, якими
наділяються органи місцевого
самоврядування, як правило, мають бути
повними і виключними. Така ж правова
позиція і висвітлена в рішенні
Конституційного Суду України від 16
квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі №1-9/2009
за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частин першої,
десятої статті 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні".

Виходячи із викладеного, до
повноважень Калуської районної ради
Івано-Франківської області належить
вирішення питань місцевого значення,
тобто тих, що пов'язані, передусім, із
життєдіяльністю територіальної
громади Калуського району
Івано-Франківської області.

Представниками відповідача у судовому
засідання не наведено жодної норми
матеріального права, яка б наділяла
районну раду повноваженнями
вирішувати на пленарних засіданнях
питання щодо направлення звернення до
Президента України з вимогою 1)
скликати Раду Національної безпеки
України, де вирішити питання
скасування розпорядження Кабінету
Міністрів України № 905-р від 21.11.2013 року
та підписати Угоди про Асоціацію між
Україною та ЄС на саміті Східного
партнерства у Вільнюсі; 2) підписати
Угоду про Асоціацію між Україною та ЄС
на саміті Східного партнерства 29.11.2013
року у Вільнюсі, а також звертатися до
Європейського Парламенту, Ради Європи,
Європейської комісії щодо підписання
Угоди про співпрацю з Європейським
Союзом.

Крім того, Конституцією України та
законами України визначено інший
порядок вирішення зазначених питань.

Так, Рада національної безпеки і
оборони України є координаційним
органом з питань національної безпеки
і оборони при Президентові України і
виключно Президент України, який є
головою Ради національної безпеки і
оборони України, затверджує час і
порядок проведення її засідань
(частини 1, 3 статті 107 Конституції
України, пункт 2 частини 1 статті 11
Закону України "Про Раду національної
безпеки і оборони України").

В силу вимог пункту 3 частини 1 статті 106
Конституції України Президент України
представляє державу в міжнародних
відносинах, здійснює керівництво
зовнішньополітичною діяльністю, веде
переговори та укладає міжнародні
договори України. Тоді як, Калуська
районна рада Івано-Франківської
області є органом місцевого
самоврядування, який представляє
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ, міст, у межах
повноважень, визначених Конституцією
України, цим та іншими законами, а також
повноважень, переданих їм сільськими,
селищними, міськими радами (частина 2
статті 10 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні") та не
наділена повноваженнями представляти
державу у зовнішніх зносинах, а відтак
не вправі звертатися до Європейського
Парламенту, Ради Європи, Європейської
комісії щодо підписання Угоди про
співпрацю з Європейським Союзом.

Таким чином, приймаючи пункти 2 і 3
рішення від 27.11.2013 року № 362-25 "Про
підтримку євроінтеграційних процесів
в Україні", Калуською районною радою
Івано-Франківської області вирішено
питання, які не віднесені до відання
органів місцевого самоврядування та не
стосуються питань місцевого значення.

При цьому, суд не заперечує право
відповідача, як представницького
органу територіальної громади, на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.
Однак, це право може реалізовуватися у
формі рішення лише щодо питань
життєдіяльності місцевої громади. У
питаннях, які не стосуються
життєдіяльності місцевої громади таке
вираження поглядів та переконань
органу місцевого самоврядування
здійснюється у формі відповідних
листів, звернень, декларативних
позицій (закликів), які не є правовими
актами і не несуть юридичних наслідків
та відповідно не потребують
затверджень в органах місцевого
самоврядування, в тому числі на
пленарних засіданнях районних рад у
формі рішення.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги у
цій частині є обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Щодо відповідності пункту 4 рішення
Калуської районної ради
Івано-Франківської області від 27.11.2013
року № 362-25 "Про підтримку
євроінтеграційних процесів в Україні",
яким вирішено встановити на
адміністративній будівлі районної
ради по вул. Шевченка, 6 в місті Калуші
прапору Європейського Союзу, вимогам
чинного законодавства України, суд
зазначає наступне.

Статтею 20 Конституції України,
визначено, що державними символами
України є Державний Прапор України,
Державний Герб України і Державний
Гімн України.

Державний Прапор України - стяг із двох
рівновеликих горизонтальних смуг
синього і жовтого кольорів.

Великий Державний Герб України
встановлюється з урахуванням малого
Державного Герба України та герба
Війська Запорізького законом, що
приймається не менш як двома третинами
від конституційного складу Верховної
Ради України.

Головним елементом великого
Державного Герба України є Знак Княжої
Держави Володимира Великого (малий
Державний Герб України).

Державний Гімн України - національний
гімн на музику М. Вербицького із
словами, затвердженими законом, що
приймається не менш як двома третинами
від конституційного складу Верховної
Ради України.

Опис державних символів України та
порядок їх використання
встановлюються законом, що приймається
не менш як двома третинами від
конституційного складу Верховної Ради
України.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті
92 Конституції України виключно
законами України встановлюється
порядок використання і захисту
державних символів. Шанування
державних символів України є
обов'язком усіх її громадян (частина 1
статті 65 Конституції України).

Стаття 22 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" встановлює,
що територіальні громади сіл, селищ,
міст можуть мати власну символіку
(герб, прапор тощо), яка відображає їх
історичні, культурні,
соціально-економічні та інші місцеві
особливості і традиції. З урахуванням
пропозицій органів місцевого
самоврядування сіл, селищ, міст
районними, обласними радами може бути
затверджена символіка відповідно
району, області. Зміст, опис та порядок
використання символіки територіальних
громад сіл, селищ, міст, районів і
областей визначаються відповідною
радою згідно з законом.

Згідно пункту 14 частини 1 статті 43
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" до питань,
які вирішуються виключно на пленарних
засіданнях районної ради віднесено
затвердження відповідно до закону
Положення про зміст, опис та порядок
використання символіки району.

У судовому засіданні встановлено, що
рішенням п'ятнадцятої сесії п'ятого
демократичного скликання Калуської
районної ради Івано-Франківської
області від 20.09.2007 року із змінами,
внесеними згідно рішення 27 сесії
п'ятого демократичного скликання
Калуської районної ради
Івано-Франківської області від 14.04.2009
року, затверджено прапор (хоругву) та
герб Калуського району
Івано-Франківської області. Дана
обставина також не заперечувалася
представниками відповідача.

Статтею 23 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" передбачено,
що на будинках, де працюють ради та їх
виконавчі комітети, піднімається
Державний Прапор України.

Судом встановлено, що оскаржуваним
рішенням Калуської районної ради
Івано-Франківської області не
вирішувалося питання використання
державних символів України. Також не
вирішувалось відповідачем в
оскаржуваному рішенні питання
використання символіки району.

Суд зазначає, що Закон України "Про
місцеве самоврядування в Україні" не
передбачає на будинках, де працюють
ради та їх виконавчі комітети, підняття
іншої символіки, ніж Державний Прапор
України та символіки територіальних
громад сіл, селищ, міст, районів і
областей.

Таким чином, оскільки прапор
Європейського Союзу не належить до
державних символів України, не є
символікою територіальної громади
Калуського району Івано-Франківської
області, а також символікою
територіальних громад сіл, селищ
Калуського району Івано-Франківської
області, вирішення питання щодо його
встановлення на адміністративній
будівлі Калуської районної ради
Івано-Франківської області є таким, що
суперечить вимогам статей 22, 23 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні".

Враховуючи вищевикладене, а також
визначеного статтею 19 Конституції
України обов'язку відповідача діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, суд
дійшов висновку про протиправність
пункту 4 рішення рішення Калуської
районної ради Івано-Франківської
області від 27.11.2013 року № 362-25 "Про
підтримку євроінтеграційних процесів
в Україні" та обґрунтованість
заявлених позовних вимог у цій частині.

Зважаючи на те, що оскаржуване рішення
Калуської районної ради
Івано-Франківської області не є
нормативно-правовим актом, оскільки не
є правоутворюючим актом, не встановлює
чи закріплює нові норми права або
змінює (доповнює, скасовує) діючі з
метою регулювання суспільних відносин,
то у відповідності до частини 2 статті
161 Кодексу адміністративного
судочинства пункти 2, 3 та 4 рішення
Калуської районної ради
Івано-Франківської області від 27.11.2013
року № 362-25 "Про підтримку
євроінтеграційних процесів в Україні"
підлягають визнанню протиправними та
скасуванню.

Щодо відповідності пункту 5 рішення
Калуської районної ради
Івано-Франківської області від 27.11.2013
року № 362-25 "Про підтримку
євроінтеграційних процесів в Україні",
яким вирішено "звернутись до
правоохоронних органів Калущини з
пропозицією не чинити перешкод щодо
проведення в населених пунктах району
мирних акцій на підтримку
євроінтеграції", вимогам чинного
законодавства України, суд зазначає
наступне.

Право громадян збиратися мирно, без
зброї, проводити мітинги, збори, походи
і демонстрації, про які завчасно
сповіщаються органи виконавчої влади
чи місцевого самоврядування,
гарантується статтею 39 Конституції
України.

У відповідності до вимог частини 1
статті 68 Конституції України кожен
зобов'язаний неухильно додержуватися
Конституції України та законів
України, не посягати на права і свободи,
честь і гідність інших людей.

Обмеження щодо реалізації цього права
може встановлюватись судом відповідно
до закону і лише в інтересах
національної безпеки та громадського
порядку з метою запобігання
заворушенням чи злочинам, для охорони
здоровя або захисту прав і свобод інших
людей (частина 2 статті 39 Конституції
України).

Аналогічне положення міститься і в
статті 11 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ратифікованої Законом України «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7
та 11 до Конвенції»від 17 липня 1997 року №
475/97-ВР.

Враховуючи те, що частиною 2 статті 43
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" передбачено,
що районні ради можуть на пленарних
засіданнях розглядати і вирішувати й
інші питання, віднесені до їх відання, а
також те, що мирні акції на підтримку
євроінтеграції проходять вцілому по
Україні, в тому числі і в населених
пунктах Калуського району
Івано-Франківської області, суд дійшов
висновку, що відповідач, звертаючись до
правоохоронних органів Калущини з
пропозицією не чинити перешкод щодо
проведення таких акцій в населених
пунктах району, вирішував питання,
пов'язані із життєдіяльністю
територіальної громади Калуського
району Івано-Франківської області. За
таких обставин, оскаржуване рішення
Калуської районної ради
Івано-Франківської області у цій
частині прийняте на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та Законом
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", а відтак позовні вимоги щодо
скасування пункту 5 рішення від 27.11.2013
року № 362-25 "Про підтримку
євроінтеграційних процесів в Україні"
не підлягають до задоволення.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку, що позов слід задовольнити
частково. На підставі ст. 124
Конституції України, керуючись ст. ст.
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та
скасувати пункти 2, 3 та 4 рішення
позачергової двадцять п"ятої сесії
шостого демократичного скликання
Калуської районної ради
Івано-Франківської області за № 362-25
від 27.11.2013 року "Про підтримку
євроінтеграційних процесів в Україні."

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого
Кодексом адміністративного
судочинства України, якщо таку скаргу
не було подано.

Суддя
Главач І.А.

Постанова складена в повному
обсязі 27.01.2014 року.