Справа № К/9991/16687/12-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/16687/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., секретар
Буденко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Правекс-банк» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 29 серпня 2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Правекс-банк» до підрозділу
примусового виконання рішень відділу
Державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області про скасування постанови,

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом до
відповідача. Просив визнати
протиправною та скасувати постанову
відділу Державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Кіровоградській області (далі -
підрозділ примусового виконання
рішень ВДВС ГУЮ у Кіровоградській
області) від 09 лютого 2011 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (ВП № 24368040), зобов'язати
відповідача повторно розглянути його
заяву про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого напису приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 від 17
червня 2009 року за реєстровим № 505 про
стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача
заборгованості в сумі 1 116 999 доларів США
і 1700 грн. плати за вчинення виконавчого
напису.

Посилався на те, що головний державний
виконавець всупереч вимогам ст. 26
Закону України «Про виконавче
провадження» відмовив у відкритті
виконавчого провадження, оскільки
вказана стаття не містить такої
підстави для відмови у відкритті
виконавчого провадження, як
перебування на виконанні виконавчого
документа. Крім того виконавчий напис
пред'явлений до виконання у
встановлений строк та відповідає
вимогам ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження».

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
серпня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 21
лютого 2012 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ
«Правекс-банк», посилаючись на
порушення судом першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права у межах доводів
касаційної скарги, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на виконанні в
підрозділі примусового виконання
рішень у Кіровоградській області
знаходився виконавчий напис № ВМЕ 918950
від 17 червня 2009 року приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4
(зареєстрований в реєстрі за № 505) про
стягнення з ОСОБА_5 на користь АКБ
«Правекс-банк» заборгованості в сумі,
еквівалентній 1116999 доларів США, і 1700
грн.

24 лютого 2010 року ПАТ КБ «Правекс-банк»
(у зв'язку із зміною найменування
юридичної особи з 23 вересня 2009 року на
Публічне акціонерне товариство
«Правекс-банк») відповідно до п. 9 ст. 37
Закону України «Про виконавче
провадження» звернувся до відповідача
з вимогою про повернення вказаного
виконавчого напису

У зв'язку з цим 01 березня 2010 року
державний виконавець виніс постанову
ВП № 1419967 про закінчення виконавчого
провадження.

08 лютого 2011 року ПАТ «КБ «Правекс-банк»
повторно звернувся до підрозділу
примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ
у Кіровоградській області із заявою
про відкриття виконавчого провадження
за зазначеним вище виконавчим написом.

Державний виконавець 09 лютого 2011 року
виніс постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження з
посиланням на ст. 38 та п. 7 ч. 1 ст. 26
Закону України «Про виконавче
провадження».

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції, з яким погодився і
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що спірна постанова відповідача
прийнята правомірно та в межах наданої
йому компетенції, а тому підстави для
її скасування відсутні.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна з таких підстав.

Відповідно до статті 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону
висновки судів зроблені без повного та
всебічного з'ясування обставин в
адміністративній справі, до того ж не
ґрунтуються на законі.

Відповідачами у справах цієї категорії
відповідно до ч. 3 ст. 181 КАС України є
відповідний орган державної
виконавчої служби.

Згідно ст. 3 Закону України «Про
державну виконавчу службу» органами
державної виконавчої служби є:
Департамент державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України;
відділи державної виконавчої служби
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі; районні, міські
(міст обласного значення), районні в
містах відділи державної виконавчої
служби відповідних управлінь юстиції.

Суди не врахували, що структурні
підрозділи органів державної
виконавчої служби: відділ примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України,
підрозділи примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції в АРК, головні
управління юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі - не визначені
Законом України «Про державну
виконавчу службу» як самостійні органи
державної виконавчої служби, що
виключає можливість їхньої участі як
сторони в адміністративному процесі.

Згідно ч. 1, 2 ст. 52 КАС України суд першої
інстанції, встановивши, що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи. Якщо позивач
не згоден на його заміну іншою особою,
то ця особа може вступити у справу як
третя особа, яка заявляє самостійні
вимоги на предмет спору, про що суд
повідомляє третю особу.

Проте суди, розглянувши справу за
позовом до підрозділу примусового
виконання рішень відділу Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області, не обговорили можливість
здійснення заміни первинного
відповідача на належного - відповідний
відділ державної виконавчої служби.

Крім того, в порушення вимог ст. 76 КАС
України суд першої інстанції, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
належним чином не перевірив доводів
позивача, про те, що повернення
виконавчого документа стягувачу на
основі його письмової заяви не
позбавляє його права повторно
пред'явити цей документ до виконання в
строки передбачені ст. 22 Закону України
«Про виконавче провадження», та в
порушення вимог ч. ч. 1, 2 ст. 86 цього
Кодексу, яка передбачає, що суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили, не
надав оцінку усім доказам у справі в
сукупності.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно ч. 2 ст. 227 підставою для
скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій
і направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За таких обставин, коли і судом першої,
і апеляційної інстанцій порушено
вищезазначені норми процесуального
права, які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, а суд
касаційної інстанції в силу ст. 220 КАС
України не може досліджувати
обставини, які не були встановлені
судами попередніх інстанцій, судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій не можуть залишатися без
змін і підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Правекс-банк» задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 29 серпня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року скасувати, а справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало
Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк