Справа № 823/1945/13-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Бабич А.М.
Суддя-доповідач: Ісаєнко
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Епель О.В.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Прокурора
Черкаського району Черкаської області
на постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 01 липня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Прокурора Черкаського району
Черкаської області до Черкаської
районної державної адміністрації
Черкаської області, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27,
ОСОБА_28, ОСОБА_29, Спеціалізоване
комунальне підприємство «Райліс», ДП
«Черкаське лісове господарство»,
Черкаське регіональне управління
водних ресурсів, про визнання
незаконним та скасування
розпорядження від 17 квітня 2008 року №108
«Про передачу у власність земельних
ділянок для будівництва та
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка)»,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до Черкаського
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Черкаської районної державної
адміністрації Черкаської області про
визнання незаконним та скасування
розпорядження від 17 квітня 2008 року №108
«Про передачу у власність земельних
ділянок для будівництва та
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка)».

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 16 листопада
2010 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2011
року апеляційну скаргу прокурора
Черкаського району Черкаської області
задоволено, постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 16
листопада 2010 року скасовано, ухвалено
нову постанову про задоволення
позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 15 травня 2013 року постанови
Черкаського окружного
адміністративного суду від 16 листопада
2010 року та постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 01 лютого 2011 року скасовані, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 01 липня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, прокурор подав апеляційну
скаргу з підстав порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, в якій просить
скасувати постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 01
липня 2013 року та ухвалити нове судове
рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні прокурор
підтримав вимоги апеляційної скарги та
просив їх задовольнити.

Представник третіх осіб - ОСОБА_22,
ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_16, ОСОБА_15,
ОСОБА_13, ОСОБА_12, ОСОБА_24, ОСОБА_4, у
судовому засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
посилаючись на те, що судом першої
інстанції було ухвалене законне та
обґрунтоване рішення, а підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Представник відповідача та інші треті
особи в судове засідання не з'явилися,
про дату, час і місце розгляду справи
повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, постанову
суду першої інстанції - без змін, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, у
2007 році до відповідача звернулися 28
громадян із письмовими заявами про
надання дозволу на розробку проектів
відводу земельних ділянок визначених
площ, що не перевищували кожна 1га, з
метою передачі їх у приватну власність
для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд в адміністративних межах с.
Будище.

Кожному із цих осіб відповідач за
підписом голови державної
адміністрації надав такий дозвіл, про
що персонально повідомив листами.

Такі дії відповідача не оскаржувалися
у судовому порядку. У вказані площі
ввійшли з урахуванням географічного
місцерозташування для кожного
громадянина одночасно частинами землі
СКП «Райліс», ДП «Черкаське лісове
господарство» та Черкаського
регіонального управління водних
ресурсів.

Згідно матеріалів справи, СКП «Райліс»
та ДП «Черкаське лісове господарство»
використовували землі для ведення
лісового господарства на підставі
рішення Черкаської обласної ради від
30.11.2001 року №22-26 та всупереч п.2 та
абзацу 4 ст. 17 ЛК України не отримали
акти про право постійного користування
землями. На виділених із їх
користування для громадян землях
знаходилися ліси І групи, які після
видання оскаржуваного розпорядження
були зрублені, а лісовтрати
компенсовані у повному обсязі
громадянами-заявниками.

В подальшому, у 2007 році 28 вказаних у
додатку до оскаржуваного
розпорядження громадян отримали
замовлені проекти землеустрою про
відведення конкретних земельних
ділянок в адміністративних межах
Будищенської сільської ради за межами
населеного с. Будище Черкаського
району Черкаської області. Ці проекти
отримали позитивні висновки всіх
уповноважених державних органів та
установ, пройшли експертизи
землевпорядної документації.

17.04.2008 року відповідач, розглянувши
проекти відведення земельних ділянок,
висновки державної експертизи
землевпорядної документації, видав
оскаржуване розпорядження №108, яким
вирішено:

- припинити право постійного
користування земельними ділянками
загальною площею 3,0749 га в
адміністративних межах Будищенської
сільської ради Черкаського району
Черкаської області (СКП «Райліс» - 1,1645
га (ліси І групи), ДП «Черкаське лісове
господарство» - 0,8138 га (ліси І групи),
Черкаського регіонального управління
водних ресурсів - 1,0966 га (інші зелені
захисні насадження);

- затвердити проекти відведення
земельних ділянок 28 громадянам згідно
з додатком до розпорядження загальною
площею 3,0749 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) за рахунок
землекористувачів в адміністративних
межах Будищенської сільської ради
Черкаського району Черкаської області;

- передати безоплатно у власність
вищевказані земельні ділянки;

- зобов'язати ДП «Міський
земельно-кадастровий центр» ТОВ
«Черкаський міський
земельно-кадастровий центр» заповнити
бланки державних актів на право
власності на земельні ділянки;

- зобов'язати відділ земельних ресурсів
у Черкаському районі внести зміни до
земельних облікових документів.

Згідно з даними додатку до
оскаржуваного розпорядження
відповідачем затверджено
землевпорядну документацію та
передано у приватну власність
конкретно визначені земельні ділянки 28
громадянам, площа кожної з яких не
перевищує 1 га, а сукупно становить
вказані у п.1 розпорядження суми площ.

Тому, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції обґрунтовано не
прийняв до уваги посилання позивача
про перевищення повноважень,
визначених ст. 32 ЛК України та ст. 149 ЗК
України, щодо обмеження місцевої
адміністрації розпоряджатися землями
лісового фонду площею понад 1га.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що на підставі
оскаржуваного розпорядження всі 28
громадян отримали акти права власності
на земельні ділянки.

Таким чином, частина земель, яка
використовувалася СКП «Райліс», ДП
«Черкаське лісове господарство»,
Черкаським регіональним управлінням
водних ресурсів була розподілена та
відведена 28 громадянам, кожна земельна
ділянка отримала свій земельний
кадастровий номер.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, з
метою покриття збитків (лісовтрати), що
визначені оскаржуваним
розпорядженням, громадяни сплатили
повністю відповідні суми, що
підтверджується даними квитанцій до
прибутково-касових ордерів ДП
«Черкаське лісове господарство», СКП
«Райліс».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з яким погоджується
колегія суддів, виходив з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 1
Закону України «Про місцеві державні
адміністрації» місцева державна
адміністрація в межах своїх
повноважень здійснює виконавчу владу
на території відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою.

Пунктом 7 статті 13 вказаного Закону
передбачено, що до відання місцевих
державних адміністрацій у межах і
формах, визначених Конституцією і
законами України, належить вирішення
питань щодо використання землі,
природних ресурсів, охорони довкілля.

Відповідно до пункту 3 статті 16 Закону
місцеві державні адміністрації в
межах, визначених Конституцією і
законами України, здійснюють на
відповідних територіях державний
контроль за використанням та охороною
земель, лісів, надр, води, атмосферного
повітря, рослинного і тваринного світу
та інших природних ресурсів.

Місцева державна адміністрація
відповідно до пункту 1 та 2 статті 21
Закону розробляє та забезпечує
виконання затверджених у
встановленому законом порядку програм
раціонального використання земель,
лісів, підвищення родючості грунтів, що
перебувають у державній власності;
розпоряджається землями державної
власності відповідно до закону.

Повноваження районної державної
адміністрації до розмежування земель
державної і комунальної власності щодо
розпорядження землями (крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) за межами населених
пунктів встановлене п. 12 розділу Х
«Перехідні положення» ЗК України.

Відповідно до пункту 3 статті 32
Лісового кодексу України районні
державні адміністрації у сфері лісових
відносин на їх території передають у
власність, надають у постійне
користування для нелісогосподарських
потреб земельні лісові ділянки площею
до 1 гектара, що перебувають у державній
власності, у межах сіл, селищ, міст
районного значення та припиняють права
користування ними.

Земля, відповідно до ст.1 Закону України
«Про охорону земель», - це поверхня суші
з ґрунтами, корисними копалинами та
іншими природними елементами, що
органічно поєднані та функціонують
разом з нею.

Земельна ділянка - це частина земної
поверхні з установленими межами,
певним місцем розташування, з
визначеними щодо неї правами (ч. 1 ст.79
ЗК України).

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що обмеження передачі земельних
ділянок, передбачене п. 3 ч. 1 ст. 32 ЛК
України, стосується передачі земельної
ділянки єдиним масивом. Згрупування в
одне рішення про надання у власність
земельних ділянок за кількома заявами
фізичних осіб законодавством не
забороняється.

Щодо правомірності припинення права
постійного користування установ за п. 1
оскаржуваного розпорядження, суд
першої інстанції, з яким погоджується
колегія суддів, виходив наступного.

Відповідно до положень статті 92
Земельного кодексу України право
постійного користування земельною
ділянкою - це право володіння і
користування земельною ділянкою, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, без встановлення строку.

Права постійного користування
земельною ділянкою із земель державної
та комунальної власності набувають,
зокрема, підприємства, установи та
організації, що належать до державної
та комунальної власності; громадські
організації інвалідів України, їх
підприємства (об'єднання), установи та
організації.

Частиною першою статті 125 ЗК України
передбачено право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до статті 141 ЗК України
підставами припинення права
користування земельною ділянкою є: а)
добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою; б)
вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом; в)
припинення діяльності державних чи
комунальних підприємств, установ та
організацій; г) використання земельної
ділянки способами, які суперечать
екологічним вимогам; ґ) використання
земельної ділянки не за цільовим
призначенням; д) систематична несплата
земельного податку або орендної плати.

Згідно частини третьої та четвертої
статті 142 ЗК України припинення права
постійного користування земельною
ділянкою у разі добровільної відмови
землекористувача здійснюється за його
заявою до власника земельної ділянки.
Власник земельної ділянки на підставі
заяви землекористувача приймає
рішення про припинення права
користування земельною ділянкою, про
що повідомляє органи державної
реєстрації.

Проте, як вірно зазначено судом першої
інстанції, дотримання вказаних норм
щодо припинення права постійного
користування не могло бути виконане у
зв'язку з тим, що таке право не виникло в
силу не оформлення правовстановлюючих
документів СКП «Райліс» і ДП «Державне
лісове господарство» - актів про право
постійного користування, що
передбачене абзацом 4 ст. 17 ЛК України
(діяв на час отримання земель у
постійне користування) та ч. 1 ст. 125 ЗК
України (набув чинності після
отримання права на постійне
використання землі).

Враховуючи, що фактично земельні
ділянки використовувалися для
лісового та водного господарства,
відповідач п. 2 оскаржуваного
розпорядження змінив їх цільове
призначення.

Разом з тим, відносини зі встановлення
та зміни цільового призначення земель
врегульовані ст. 20 ЗК України. Так,
віднесення земель до тієї чи іншої
категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень. Зміна
цільового призначення земель
провадиться органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.
Зміна цільового призначення земель,
які перебувають у власності громадян
або юридичних осіб, здійснюється за
ініціативою власників земельних
ділянок у порядку, що встановлюється
Кабінетом Міністрів України. Зміна
цільового призначення земель, зайнятих
лісами, провадиться з урахуванням
висновків органів виконавчої влади з
питань охорони навколишнього
природного середовища та лісового
господарства.

Враховуючи позитивні висновки
уповноважених органів, установ та
експертизи проектів землеустрою 28
фізичних осіб, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції,
що оскаржуване розпорядження в цій
частині є правомірним.

Щодо передачі безоплатно у приватну
власність відповідних земельних
ділянок відповідно до п. 3
оскаржуваного розпорядження, суд
першої інстанції, з яким погоджується
колегія суддів, виходив з наступного.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.116 ЗК України
громадяни набувають право власності із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування, або державних
органів приватизації, або центрального
органу виконавчої влади з питань
земельних ресурсів в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Право власності на земельну ділянку
виникає згідно з положеннями ст. 125 ЗК
України на підставі акта про право
власності на земельну ділянку.

Згідно пункту «б» частини першої
статті 81 ЗК України громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки на підставі безоплатної
передачі із земель державної і
комунальної власності.

Відповідно до частини другої статті 84
цього ж кодексу право державної
власності на землю набувається і
реалізується державою в особі Кабінету
Міністрів України, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, обласних,
Київської та Севастопольської міських,
районних державних адміністрацій,
державних органів приватизації,
центрального органу виконавчої влади з
питань земельних ресурсів відповідно
до закону.

Громадянам та юридичним особам за
рішенням органів місцевого
самоврядування та органів виконавчої
влади згідно з частиною другою статті 56
ЗК України можуть безоплатно або за
плату передаватись у власність
замкнені земельні ділянки
лісогосподарського призначення
загальною площею до 5 гектарів у складі
угідь селянських, фермерських та інших
господарств.

Відповідно до пункту «б» частини
третьої статті 116 ЗК України у разі
одержання земельних ділянок із земель
державної і комунальної власності в
межах норм безоплатної приватизації,
визначених цим Кодексом, передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться безоплатно.

Пунктом «г» частини першої статті 121 ЗК
України громадяни України мають право
на безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності для будівництва
і обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) в таких розмірах: у
селах - не більше 0,25 гектара, в селищах -
не більше 0,15 гектара, в містах - не
більше 0,10 гектара.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, цих норм відповідачем при
прийнятті оскаржуваного розпорядження
було дотримано.

Також, колегія суддів погоджується з
судом першої інстанції, що оскільки
розпорядження Черкаської районної
державної адміністрації від 17 квітня
2008 року №108 носить ненормативний
характер, тому вичерпало свою дію
фактом його виконання шляхом отримання
третіми особами актів права власності
на землю.

Зазначена позиція узгоджується з
правовою позицією Конституційного
Суду України, що викладена в п. 5 рішення
№7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року,
відповідно до якого ненормативними
правовими актами органу місцевого
самоврядування є акти одноразового
застосування, що вичерпують свою дію
фактом їхнього виконання, тому вони не
можуть бути скасовані чи змінені
органом місцевого самоврядування
після їх виконання.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, з повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстави для
скасування або зміни постанови суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Прокурора
Черкаського району Черкаської області
залишити без задоволення, постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 01 липня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено
27.01.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.В. Епель

Суддя:
І.В. Федотов

Головуючий суддя
Ісаєнко Ю.А.

Судді:
Епель О.В.

Федотов І.В.