Справа № 2а-14463/10/0470
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/37614/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

за участю:

секретаря Левіної
А.А.

представника позивача Варданяна
Г.С.

представника відповідача Солов’я
А.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дніпрогаз»
на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
лютого 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 14 травня 2012
року

у справі №2а-14463/10/0470

за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дніпрогаз»

до Територіального
управління Державного агентства з
енергоефективності та
енергозбереження по Дніпропетровській
області

про визнання
протиправною та скасування постанови

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2010 року Публічне
акціонерне товариство «Дніпрогаз»
(далі - ПАТ «Дніпрогаз») звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовом до
Територіального управління Державної
інспекції з енергозбереження по
Дніпропетровській області про
визнання протиправною та скасування
постанови про застосування
економічних санкцій (сплату підвищеної
плати або енергетичного збору за
нераціональне (неефективне)
використання газу та інших
паливно-енергетичних ресурсів) від
21.10.2010 № 15-5/3.12-058.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
27.02.2012 замінено відповідача його
правонаступником - Територіальним
управлінням Державного агентства з
енергоефективності та
енергозбереження по Дніпропетровській
області.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17.02.2011, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 14.05.2012, у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, ПАТ
«Дніпрогаз» оскаржило їх у касаційному
порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати вказані судові акти з
мотивів порушення названими судами
норм матеріального права, прийняти
нове рішення - про задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована,
зокрема, тим, що ПАТ «Дніпрогаз» не
зобов'язане дотримуватись вимог наказу
НАК «Нафтогаз України» від 10.04.2009 №141
«Про використання підприємствами з
газопостачання та газифікації
природного газу для
виробничо-технологічних потреб в 2009
році». У той же час, постановою
Бабушкінського районного суду міста
Дніпропетровська від 01.12.2010 у справі
№3-6371 не встановлено обставин, що
стосуються предмету доказування у цій
справі.

У своїх заперечення проти касаційної
скарги Державне агентство з
енергоефективності та
енергозбереження України просило
залишити рішення судів попередніх
інстанцій без змін, а скаргу - без
задоволення.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
присутніх у судовому засіданні
представників сторін, розглянувши та
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи і
правильність застосування судами норм
процесуального та матеріального права,
судова колегія дійшла висновку про те,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з огляду на
таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, у період з 04.10.2010 по 21.10.2010 ТУ
Державної інспекції з
енергозбереження по Дніпропетровській
області проведено планову перевірку
стану використання
паливно-енергетичних ресурсів
підприємствами газовидобування,
газотранспортування та
газопостачання, за результатами якої
складено акт № 15-5/3.21-76. Згідно з цим
актом ВАТ «Дніпрогаз», зокрема,
допущено перевитрати електроенергії,
спричинені недодержанням
технологічної дисципліни
(незадовільний стан устаткування -
відхилення фактичного коефіцієнту
потужності від величини нормативного
(граничного) значення в електричних
мережах), а також перевитрати
природного газу, спричинені
недодержанням технологічної
дисципліни (незадовільний стан
устаткування) -понаднормативні втрати
на виробничо-технологічні витрати та
нормовані втрати
(виробничо-технологічні газового
господарства) за підсумками роботи у 2009
році склали 712,9 тис. м. куб. (пункт «е»
статті 11, стаття 17 Закону України «Про
енергозбереження», розділ 2 додатку до
постанови Кабінету Міністрів України
від 02.09.1993 № 699).

На підставі складеного акта 21.10.2010 було
ухвалено оспорювану постанову про
застосування економічних санкцій
(сплату підвищеної плати або
енергетичного збору за нераціональне
(неефективне) використання газу та
інших паливно-енергетичних ресурсів) №
15-5/3.12-058, якою зобов'язано позивача
сплатити підвищену плату в сумі 3 631 412,79
грн.

Наказом НАК «Нафтогаз України» від
10.04.2009 №141 «Про використання
підприємствами з газопостачання та
газифікації природного газу для
виробничо-технологічних потреб в 2009
році», прийнятим на виконання
Розпорядження Кабінету Міністрів
України від 19.02.2009 №256-р «Про
першочергові заходи щодо скорочення
обсягів споживання природного газу у
період до 2010 року», визначені обсяги
виробничо-технологічних витрат
газорозподільних підприємств,
затверджені граничні технологічні
витрати/втрати природного газу у 2009
році для підприємств з газопостачання
та газифікації, у тому числі для ВАТ
«Дніпрогаз» у розмірі 14 792,0 тис. м. куб.
природного газу. Пунктом 2 цього наказу
керівників підприємств з
газопостачання та газифікації було
зобов'язано суворо дотримуватись їх
граничних обсягів.

Згідно з показниками наданої
статистичної звітності «Звіт про
відпуск природного газу за 2009 рік» за
формою №1-газ ВАТ «Дніпрогаз» за 2009 рік
було установлено перевищення
понаднормативних втрат на
виробничо-технологічні витрати та
нормовані втрати
(виробничо-технологічні потреби
газового господарства), а саме в
розмірі 15 504,9 тис. м. куб.

Таким чином, на думку відповідача, з чим
погодились суди попередніх інстанцій,
перевитрати позивача склали 712,9 тис. м.
куб.

Крім того, судами попередніх інстанцій
установлено, що 01.12.2010 Бабушкінським
районним судом м. Дніпропетровська
було ухвалено постанову про
притягнення керівника позивача до
адміністративної відповідальності за
недотримання норм питомих витрат
паливно-енергетичних ресурсів, яке
встановлене проведеною перевіркою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що висновки відповідача
базуються на акті перевірки, яким
установлено факт перевитрат позивачем
природного газу понад норми,
установлені наказом НАК «Нафтогаз
України» від 10.04.2009 №141, виданим на
виконання розпорядження Кабінету
Міністрів України від 19.02.2009 № 256-р.
Отже, застосування економічних санкцій
до ВАТ (ПАТ) «Дніпрогаз» є правомірним.

Також, у своєму рішенні суд апеляційної
інстанції зазначив, що про доведеність
вини позивача у порушенні
законодавства щодо раціонального
використання паливно-енергетичних
ресурсів опосередковано свідчить і
постанова Бабушкінським районним
судом м. Дніпропетровська від 01.12.2010,
яка набрала законної сили.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не може
в повній мірі погодитись вказаними
висновками судів попередніх інстанцій
з огляду на таке.

Відповідно до пункту «е» статті 11
Закону України «Про енергозбереження»
економічні заходи для забезпечення
енергозбереження передбачають
введення плати за нераціональне
використання паливно-енергетичних
ресурсів у вигляді надбавок до діючих
цін і тарифів залежно від перевитрат
паливно-енергетичних ресурсів щодо
витрат, встановлених стандартами.

Згідно з положеннями статті 17 цього
Закону за перевитрати
паливно-енергетичних ресурсів понад
встановлені показники норм питомих
витрат суб'єкти господарювання
сплачують збір за перевитрати
паливно-енергетичних ресурсів
(енергетичний збір) у розмірі 200
відсотків вартості перевитрачених
ресурсів. До обсягу перевитрат
паливно-енергетичних ресурсів, на які
нараховується енергетичний збір, не
включається обсяг видів палива та
паливно-енергетичних ресурсів,
отриманих суб'єктом господарювання з
альтернативних джерел енергії.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 02.09.1993 №699 «Про заходи щодо
ефективного використання газу та інших
паливно-енергетичних ресурсів в
народному господарстві» (далі -
Постанова №699) за перевитрати газу та
інших паливно-енергетичних ресурсів
внаслідок неефективного його
використання, виявлені органами
Державної інспекції з
енергозбереження, сплачується
підвищена плата; якщо перевитрати газу
та інших паливно-енергетичних ресурсів
викликані недодержанням технологічної
дисципліни (незадовільний стан
устаткування, відсутність або
недотримання роботи устаткування за
режимними або технологічними картами,
відсутність теплоутилізаційного
устаткування, систем автоматики), то
споживач сплачує за річний обсяг
перевитрат газу та інших
паливно-енергетичних ресурсів у
двократному розмірі встановленої на
них ціни.

Відповідно до пункту 1 «Загальних
положень про порядок нормування
питомих витрат паливно-енергетичних
ресурсів у суспільному виробництві»,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 15.07.1997 №786,
нормування питомих витрат
паливно-енергетичних ресурсів у
суспільному виробництві України
здійснюється з метою раціонального
використання та економії
паливно-енергетичних ресурсів і є
основою для застосування економічних
санкцій за їх нераціональне
використання та запровадження
економічних механізмів стимулювання
енергозбереження.

Нормування питомих витрат
паливно-енергетичних ресурсів не
передбачає втручання держави у
господарську діяльність підприємств,
пов'язану з обмеженням обсягів
споживання паливно-енергетичних
ресурсів або обсягів виробленої
продукції. Воно є інструментом
усунення нераціонального використання
паливно-енергетичних ресурсів,
викликаного безгосподарністю та
застосуванням застарілих технологій.
Основними важелями цього механізму є
матеріальне заохочення економії
паливно-енергетичних ресурсів та
фінансова відповідальність за їх
нераціональне використання.

Основою для запровадження економічних
механізмів стимулювання
енергозбереження є прогресивні
показники норм питомих витрат
паливно-енергетичних ресурсів, а для
застосування економічних санкцій та
адміністративних штрафів -
міжгалузеві, галузеві та регіональні
норми питомих витрат.

Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету
Міністрів України від 15.07.1997 №786
відповідальність за розроблення
методик нормування, а також за
розроблення і затвердження типових
норм питомих витрат
паливно-енергетичних ресурсів у
суспільному виробництві покладено:
міжгалузевих (загальновиробничого
характеру) - на Національне агентство з
питань забезпечення ефективного
використання енергетичних ресурсів;
галузевих - на відповідні міністерства
та інші центральні органи виконавчої
влади; регіональних (для підприємств
усіх форм власності, що не належать до
сфери управління міністерств та інших
центральних органів виконавчої влади) -
на Раду міністрів Автономної
Республіки Крим, обласні, Київську та
Севастопольську міські державні
адміністрації.

Галузеві та регіональні методики
нормування підлягають погодженню з
Національним агентством з питань
забезпечення ефективного використання
енергетичних ресурсів.

Згідно з частиною першою статті 159 КАС
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення судів попередніх інстанцій
названим вимогам процесуального
закону не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 70
КАС України належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

Згідно з частиною четвертою статті 70
КАС України обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідно до частин четвертої та
п'ятої статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства суд
вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Ураховуючи вказані положення правових
норм адміністративного судочинства
стосовно принципу офіційного
з'ясування всіх обставин у справі та
належності доказів, колегія суддів
звертає увагу на те, що під час розгляду
справи для прийняття правильного
рішення по суті спору суду першої
інстанції необхідно установити, чи
дійсно було установлено чинним на той
час законодавством України (станом на
2009 рік) обов'язок позивача виконувати
приписи наказу НАК «Нафтогаз України»
від 10.04.2009 №141, чи дійсно постановою
Бабушкінського районного суду міста
Дніпропетровська від 01.12.2010 у справі
№3-6371 встановлено обставини, які мають
значення для розгляду та вирішення
цієї справі.

Крім того, під час нового розгляду
справи суду необхідно установити
наявність чи відсутність факту
недодержання позивачем технологічної
дисципліни у 2009 році в розумінні
положень Постанови №699 (незадовільний
стан устаткування, відсутність або
недотримання роботи устаткування за
режимними або технологічними картами,
відсутність теплоутилізаційного
устаткування, систем автоматики),
оскільки прийняття оспорюваної
постанови відповідача від 21.10.2010 №
15-5/3.12-058 про застосування економічних
санкцій є притягненням ВАТ «Дніпрогаз»
до господарсько-правової
відповідальності, що можливо виключно
за наявності вчинення ним
правопорушення у сфері господарювання
(ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України).

З огляду на викладене доводи
касаційної скарги заслуговують на
увагу, у зв'язку з чим наявні підстави
для її часткового задоволення та
скасування рішень судів попередніх
інстанцій.

Частиною першою статті 220 КАС України
визначено, що суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з частиною другою статті 227 КАС
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій під час
прийняття рішень по суті спору у цій
справі було порушено норми
процесуального права, що унеможливило
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дніпрогаз»
задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
17.02.2011 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14.05.2012 в цій справі скасувати,
направивши справу на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України у строк та у
порядку, визначеними статтями 237 - 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.