Справа № 2-а-4927/11/2170
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 р.Справа № 2-а-4927/11/2170

Категорія: 3.7.2 Головуючий в 1 інстанції:
Анісімов О.В. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О.
Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2011 року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Територіального
управління Головної державної
інспекції на автомобільному
транспорті в Херсонській області про
скасування постанови № 137581 від 20
вересня 2011 року про застосування
фінансових санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 02 листопада
2011 року, в якій просить скасувати
оскаржену постанову та ухвалити нову,
якою задовольнити адміністративний
позов в повному обсязі.

Постановою від 02 листопада 2011
року Херсонський окружний
адміністративний суд відмовив у
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 до Територіального управління
Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті в
Херсонській області про скасування
постанови № 137581 від 20 вересня 2011 року
про застосування фінансових санкцій в
сумі 1 700 грн.

Вимоги апеляційної скарги
апелянт обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, оскільки під час перевезення
пасажирів позивач не здійснював
підприємницьку діяльність, а
відсутність будь-яких заперечень
позивача в акті перевірки свідчить
лише про те, що позивач згоден тільки із
самим фактом проведення перевірки, а не
з встановленими перевіркою фактами.

Територіальне управління
Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті в
Херсонській області надало письмові
заперечення на апеляційну скаргу, в
яких з посилання на дотримання судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржену постанову -
без змін.

Ухвалюючи постанову про відмову у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції встановив, що ОСОБА_1 є
фізичною особою-підприємцем, який
здійснює господарську діяльність у
сфері перевезення пасажирів на
автомобільному транспорті по маршруту
Херсон-Миколаїв, що підтверджено
матеріалами справи, позивачем та його
представником.

13 серпня 2011 року ОСОБА_1
здійснював перевезення пасажирів на
автомобільному транспорті Volkswagen,
державний номерний знак НОМЕР_1, по
маршруту Херсон-Залізний Порт, в
напрямок останнього. При цьому суд
першої інстанції звернув увагу, що 13
серпня 2011 року є вихідним літнім днем
(субота), що свідчить про більш
економічну привабливість здійснення
перевезення пасажирів саме цим
маршрутом в напрямок морської
рекреаційної зони с. Залізний Порт, ніж
перевезення пасажирів по маршруту
Херсон-Миколаїв.

Суд першої інстанції встановив, що о 10-45
год. на ділянці дороги
Херсон-Джанкой-Феодосія-Керч
працівником ДАІ був зупинений
транспортний засіб Volkswagen державний
номерний знак НОМЕР_1 під керуванням
ОСОБА_1, який рухався в напрямок с.
Залізний Порт.

Крім працівника ДАІ, який зупинив
зазначений транспортний засіб, на
місці його зупинки були присутні
інспектори Головавтоінспекції які
проводили рейдову перевірку
відповідно до своїх владних
управлінських функцій. Зазначеними
інспекторами проведено перевірку
додержанні ОСОБА_1 вимог законодавства
про автомобільний транспорт, внаслідок
якої виявлено порушення вимог ст.39
Закону України «Про автомобільний
транспорт», а саме у позивача, як у
водія, який здійснює нерегулярне
пасажирське перевезення відсутня
ліцензійна картка, договір із
замовником транспортних послуг,
документ, що засвідчує оплату
транспортних послуг.

Згідно акту перевірки на момент
перевірки ОСОБА_1 здійснював
перевезення 17 пасажирів, що
зафіксовано в акті перевірки, який
підписаний ОСОБА_1 без зауважень.

На підставі акту перевірки начальником
Головавтоінспекції 20 вересня 2011 року
винесено постанову № 137581 про
застосування до ОСОБА_1 фінансових
санкцій в розмірі 1700.00 гри., яка
направлена на адресу позивача для
виконання.

Суд першої інстанції встановив
законність прийняття оскарженої
постанови та відсутності правових
підстав для її скасування.

Актом перевірки, за наслідками
розгляду якого приймалась оскаржена
постанова, задокументований факт
порушення ОСОБА_1 вимог законодавства
про автомобільний транспорт.
Зазначений акт перевірки ОСОБА_1
підписаним без жодних зауважень, що
свідчить про його згоду із викладеними
в ньому порушеннями. При цьому, суд
першої інстанції зауважив, що згідно
загальноприйнятих норм права акт
перевірки є джерелом доказової
інформації, яка викладається в ньому
одразу по її виявленню.

Суд першої інстанції не прийняв до
уваги посилання позивача на те, що він
підписав акт перевірки не читаючи його,
під моральним тиском інспекторів
Головавтоінспекції, оскільки ОСОБА_1
відповідно до положень ч. 1 ст.71 КАС
України не надав доказу про тиск на
нього з боку цих осіб, а фактів які б
свідчили про стан ОСОБА_1 на момент
проведення перевірки, як особи яка не
усвідомлює значення своїх дій, позивач
не навів. При цьому, суд першої
інстанції зауважив, що ОСОБА_1, як особа
яка володіє цивільною правоздатністю
та дієздатністю, зобов'язаний
відповідати за всі вчиненні ним дії, що
створюють певні обов'язки, в т.ч. він
зобов'язаний розуміти правові наслідки
проставленого на документі підпису,
який вчинений ним за власною волею.

Відповідно до показань свідків -
інспекторів Головавтоінспекції
Побережного П.С. та Мельника В.М. які
проводили рейдову перевірки ОСОБА_1 13
серпня 2011 року здійснював перевезення
17 пасажирів на автомобільному
транспорті Volkswagen державний номерний
знак НОМЕР_1 по маршруту
Херсон-Залізний Порт, в напрямок
останнього, без відповідних дозвільних
документів.

Суд першої інстанції встановив, що
пояснення зазначених інспекторів
Головавтоінспекції, як свідків, є
послідовними та логічно доповнюють
дослідженні судом письмові докази по
справі, а отже у сукупності з іншими
доказами створюють об'єктивну картину
фактичних обставин справи, що мали
місце під час проведення рейдової
перевірки позивача.

Таким чином, суд першої інстанції
встановив доведеним факт здійснення
позивачем 13 серпня 2011 року перевезення
пасажирів на автомобільному
транспорті Volkswagen державний номерний
знак НОМЕР_1 по маршруту
Херсон-Залізний Порт, в напрямок
останнього, без відповідних дозвільних
документів, передбачених ст. 39 Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
а саме без ліцензійної картки, договору
із замовником транспортних послуг,
документу, що засвідчує оплату
транспортних послуг.

Також суд першої інстанції встановив
правильність нарахування фінансових
санкцій, та дотримання відповідачем
процедури розгляду справи про
порушення вимог законодавства на
автомобільному транспорті.

Справа розглянута в порядку письмового
провадження відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197
КАС України.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не може
бути задоволена.

Апеляційний суд встановив, що суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив правову природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність факту здійснення 13 серпня 2011
року ОСОБА_1 перевезення пасажирів на
автомобільному транспорті Volkswagen,
державний номерний знак НОМЕР_1, по
маршруту Херсон-Залізний Порт з
порушенням вимог ст.39 Закону України
«Про автомобільний транспорт», а саме
за відсутності ліцензійної картки,
договору із замовником транспортних
послуг, документу, що засвідчує оплату
транспортних послуг.

Зазначений факт підтверджений:

- матеріалами справи, а саме актом
проведення рейдової перевірки
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом
від 13 серпня 2011 року (а.с. 17), який
підписаний позивачем без зауважень;

- поясненнями свідків, допитаних судом
першої інстанції, а саме інспекторів
відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які
здійснювали рейдову перевірку,
пояснення яких є послідовними та
логічно доповнюють письмові докази по
справі, та у сукупності з іншими
доказами створюють об'єктивну картину
фактичних обставин справи, що мали
місце під час проведення рейдової
перевірки позивача.

Також апеляційний суд погоджується з
критичним ставленням суду першої
інстанції щодо пояснень свідків,
допитаних за клопотанням позивача,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, пояснення яких
різняться між собою.

При цьому апеляційний суд зазначає, що
апеляційна скарга не містить
заперечень щодо пояснень допитаних
судом першої інстанції свідків.

Також апеляційний суд першої інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо дотримання
відповідачем процедури розгляду
справи про порушення , встановленої
Порядком здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України № 1567 від 08 листопада
2006 року (п. 25-27), що підтверджено
матеріалами справи (а.с. 7, 8, 18).

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, оскільки апелянт, як при
розгляді справи судом першої інстанції
так і при апеляційному перегляді
справи, всупереч вимогам ст. ст. 70, 71 КАС
України, не надав доказів на
підтвердження доводів, якими
обґрунтована апеляційна скарга.

Також апеляційний суд не приймає до
уваги доводи апелянта щодо акту
рейдової перевірки, оскільки акт
перевірки є джерелом доказової
інформації, яка викладається в ньому
одразу по її виявленню, а апелянт
підписавши акт, не зазначив зауважень
щодо фактів зафіксованих в акті.

Оскільки доводи щодо порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права ґрунтуються на помилковому
розумінні апелянтом цих норм,
апеляційний суд їх відхиляє.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 39,
48, 60, Закону України «Про автомобільний
транспорт», п. 3, 25-27 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України № 1567 від 08
листопада 2006 року, апеляційний суд
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для задоволення
адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим, відповідно до ст. 200 КАС
України, апеляційна скарга має бути
залишена без задоволення, а оскаржена
постанова - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, п. 3 ч. 1 ст. 197, п.
1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч. 5 ст. 254
КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 02
листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя
С.Д Домусчі

суддя
О.О.Кравець

суддя
Л.П.Шеметенко