Справа № 817/4255/13-а
Суддя: Гудима Н.С.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/4255/13-а

22 січня 2014 року м. РівнеРівненський
окружний адміністративний суд у складі
судді Гудима Н.С., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до
Сарненської об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області (Рокитнівське відділення),
третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Управління
Пенсійного фонду України в
Рокитнівському районі Рівненської
області про визнання дій протиправними
та скасування вимоги ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) звернулася до
суду з позовом до Рокитнівського
відділення Сарненської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області (далі -
Рокітнівське відділення Сарненської
ОДПІ) про визнання дій протиправними та
зобов'язання скасувати вимогу про
сплату недоїмки за №Ф-53 від 21.11.2013 року
на суму 2388,06 грн.

Позивач у судове засідання не прибув, в
позовній заяві просив розгляд справи
провести без його участі. В
обґрунтування позову зазначив, що є
пенсіонером за віком та отримує пенсію
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Одночасно, має статус
фізичної особи-підприємця і перебуває
на спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності. Повідомив, що
21.11.2013 року Рокитнівським відділенням
Сарненської ОДПІ прийнято вимогу за
№Ф-53 про сплату позивачем недоїмки в
сумі 2388,06 грн. Стверджує, що дана вимога
є протиправною та підлягає скасуванню,
оскільки відповідно до ч.4 ст.4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від обов'язку щодо сплати єдиного
соціального внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Таким
чином, позивач вважає себе звільненим
від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а тому
стверджує, що дії відповідача щодо
винесення вимоги №Ф-53 від 21.11.2013 року
протиправні, у зв'язку з чим просив
зобов'язати відповідача скасувати
вимогу №Ф-53 від 21.11.2013. З таких підстав,
просив суд позов задовольнити
повністю.

Відповідач проти задоволення позову
заперечив, з підстав викладених в
запереченнях на позовну заяву (а.с.39-40),
позов не визнав. В обґрунтування
заперечень зазначив, що відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом. Пенсійний
вік в Україні визначається виключно
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та Законом України "Про
пенсійне забезпечення". Вказує на те, що
позивачу пенсію було призначено на
підставі Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", яким встановлюється ряд
пільг для осіб постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, зокрема,
надається зменшення пенсійного віку
при призначенні пенсії. У зв'язку з чим,
вважає, що на позивача положення ч.4 ст.4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" не
розповсюджується, оскільки позивачу
пенсія призначена із зниженням
пенсійного віку, встановленого ст.26
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Зазначає, що фізичні
особи-суб'єкти підприємницької
діяльності, які перебувають на
спрощеній системі оподаткування, та
отримують пенсію, призначену
відповідно до інших законів України
(зокрема Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи"), сплачують єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на загальних
підставах. Пояснив, що відповідно до
даних особової картки позивача по
єдиному внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
початок 2013 року рахувалося сальдо в
сумі 2388,06 грн., а станом на 01.11.2013 року -
рахувалася недоїмка в сумі 2388,06 грн., на
підставі чого відповідачем була
винесена оспорювана вимога. За таких
обставин, в задоволенні позову просить
відмовити.

Відповідач та третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача участі
повноважного представника в судовому
засіданні не забезпечили. Про дату, час
і місце судового засідання були
повідомлені належним чином. Подали
клопотання про розгляд справи без їх
участі (а.с.39,42).

Оскільки в матеріалах
адміністративної справи наявні
клопотання всіх осіб, які беруть участь
у справі про розгляд справи за їх
відсутності, у відповідності до вимог
ч. 4 ст.122 КАС України судовий розгляд
справи здійснено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Вивчивши та дослідивши матеріали
справи, повно і всебічно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
зареєстрована фізичною
особою-підприємцем та з 2012 року і по
даний час є платником єдиного податку,
що підтверджується копією свідоцтва
про сплату єдиного податку серії
НОМЕР_1 від 23.05.2012 року (а.с.12).

Матеріали справи, а саме: копія
посвідчення громадянки, яка потерпіла
від Чорнобильської катастрофи (а.с.11),
довідка УПФУ в Рокитнівському районі
№4992/04 від21.11.2013 року (а.с.13) та протокол
про призначення пенсії №50002 від 12.01.2010
року (а.с.33) свідчать, що з 23.10.2009 року
ОСОБА_1 отримує пенсію за віком,
призначену відповідно до Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

21.11.2013 року відповідачем ОСОБА_1
виставлено вимогу №Ф-53 про сплату
недоїмки в розмірі 2388,06 грн. (а.с.10).

Згідно з інформацією (а.с.43), наданою
УПФУ в Рокитнівському районі 20.01.2013
року, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
2388,06 грн. виникла за період
квітень-вересень 2013 року(2-3 квартали 2013
року).

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
такого.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати,
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначено
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Виключно даним Законом визначаються:
принципи збору та ведення обліку
єдиного внеску; платники єдиного
внеску; порядок нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску;
розмір єдиного внеску та пропорції
його розподілу за видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; орган, що
здійснює збір та веде облік єдиного
внеску, його повноваження та
відповідальність; склад, порядок
ведення та використання даних
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування; порядок
здійснення державного нагляду за
збором та веденням обліку єдиного
внеску (ч.2 ст.2 Закону №2464-VI).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI,
платниками єдиного внеску є, зокрема,
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Законом України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" від 07.07.2011
року № 3609-VI, який набрав чинності 06.08.2011
року, статтю 4 Закону №2464-VI доповнено
частиною 4 такого змісту: особи,
зазначені у пункті 4 частини 1 цієї
статті, які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Принципи та структура системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню,
види пенсійних виплат, умови набуття
права та порядок визначення розмірів
пенсійних виплат; пенсійний вік
чоловіків та жінок, при досягненні
якого особа має право на призначення
пенсії за віком, порядок здійснення
пенсійних виплат за
загальнообов'язковим державним
пенсійним страхуванням визначено
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (далі
- Закон №1058-IV).

Згідно з визначенням, наведеним у ст.1
Закону №1058-IV, пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону № 1058-IV за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону України №1058-IV
встановлено, що особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Поряд з цим, абзацом 1 статті 55 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28
лютого 1991 року №796-XII встановлено, що
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування". Тому пенсія за
віком може бути надана особі, яка не
досягла пенсійного віку, встановленого
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за умови, що остання
працювала або проживала на територіях
радіоактивного забруднення.

З системного аналізу вказаних норм
слідує, що законодавство встановлює
пільги, як в обчисленні стажу, так і в
досягненні конкретного віку для
окремих категорій громадян. Отже, вік і
стаж роботи - це характерні ознаки
пенсії за віком, однак умови
призначення пенсій є різними, тоді як
такий вид пенсії, як пенсія за віком є
єдиним.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
пенсіонер за віком - це та особа, яка
перебуває на обліку у відповідному
територіальному управлінні Пенсійного
Фонду України та отримує пенсію за
віком, незважаючи на те, що її вік
менший, ніж визначений частиною першої
статті 26 Закону №1058, оскільки норми
діючого пенсійного законодавства при
наявності визначених законом умов,
передбачають призначення пенсії за
віком із зменшенням пенсійного віку,
встановленого ст.26 Закону №1058.

Судом встановлено, що позивачу пенсія
за віком була призначена на підставі
ст.55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII,
тобто із зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування". Зміст довідки
УПФУ в Рокитнівському районі №4992/04 від
21.11.2013 року та протоколу про
призначення пенсії від 12.01.2010 року,
долучених до матеріалів справи
свідчать, що ОСОБА_1 отримує пенсію за
віком з 23.10.2009 року.

Позивач у добровільному порядку у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування не
числиться.

Суд звертає увагу на те, що приписами
частини 4 статті 4 Закону №2464-VI
визначена сукупність необхідних умов
за одночасної наявності яких особа
звільняється від сплати єдиного
внеску, а саме:

особа обрала спрощену систему
оподаткування;

є пенсіонером за віком або інвалідом;

отримує відповідно до закону пенсію
або соціальну допомогу.

Аналіз приписів даної норми Закону не
дає суду підстав вважати, що
звільняються від сплати єдиного
внеску лише ті особи, яким надано
пенсію за віком виключно на підставі
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

З урахуванням того, що позивач є
платником єдиного внеску, пенсіонером,
отримує пенсію за віком та
добровільної згоди на участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування не надавав,
суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має
право на користування пільгами,
передбаченими ч.4 ст.4 Закону України №
2464-VI.

Таким чином, доводи відповідача про те,
що ОСОБА_1 зобов'язана сплачувати
єдиний соціальний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування після 06.08.2011 року
і що на неї не поширюються вимоги ч.4 ст.4
Закону №2464 - необґрунтовані.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З урахуванням встановлених в ході
судового розгляду справи обставин в їх
сукупності, суд вважає вимогу
Рокитнівського відділення Сарненської
ОДПІ за №Ф-53 від 21.11.2013 року
безпідставною, протиправною, прийнятою
без урахування всіх обставин, що мають
значення для її прийняття, а тому такою,
що не відповідає вказаним критеріям
правомірності.

Вирішуючи питання про обрання
належного способу захисту порушеного
права, суд виходить з такого.

Зміст позовної заяви свідчить, що
позивач звернувся до суду з вимогою
зобов'язати Сарненську ОДПІ скасувати
вимогу №Ф-53 від 21.11.2013 року.

У даній справі юридичне значення для
позивача має прийнята Сарненською ОДПІ
вимога №Ф-53 від 21.11.2013 року, а тому
враховуючи вимоги ст.11 та ст.162 КАС
України, суд дійшов висновку, що повним
і належним способом захисту порушеного
права ОСОБА_1 в даному випадку є
задоволення позову шляхом визнання
протиправною та скасування вимоги
Рокитнівського відділення Сарненської
ОДПІ №Ф-53 від 21.11.2013 року.

Стосовно вимоги позивача про визнання
протиправними дій Сарненської ОДПІ при
винесенні вимоги №Ф53 від 21.11.2013 року,
суд дійшов висновку, що в її
задоволенні слід відмовити з огляду на
таке.

Суд звертає увагу, що 01.10.2013 року набрав
чинності наказ Міндоходів України «Про
затвердження Порядку обліку платників
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
Положення про реєстр страхувальників»
від 09.09.2013 №458, відповідно до якого
адміністрування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування здійснюється
органами Міндоходів.

Зміст облікової картки ОСОБА_1
свідчить, що на момент передачі УПФУ в
Сарненському районі Сарненській ОДПІ
даних особових карток платників
єдиного внеску за відповідачем вже
рахувалась недоїмка в сумі 2388,06
грн.(а.с.40), що виникла за період з квітня
по вересень 2013 року, що підтверджується
наданою 20.01.2014 року довідкою УПФУ в
Сарненському районі на виконання вимог
ухвали суду від 24.12.2013 року(а.с.43).

В силу вимог ст. 59 Податкового кодексу
України у разі коли платник податків не
сплачує узгодженої суми грошового
зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, за наявності по обліковій
картці недоїмки податковий орган
повинен надсилати платнику єдиного
внеску вимогу про її сплату.

Виходячи з того, що дії Сарненської
ОДПІ по винесенню вимоги №Ф-53 від 21.11.2013
року є структурною невід'ємною
складовою частиною процедури
прийняття правового акту
індивідуальної дії у вигляді вимоги, і
дії самі по собі ніяким чином не
впливають на наявні у позивача права,
не створюють для нього додаткових
обов'язків, не визначають правову
поведінку позивача, то в задоволенні
позову в частині визнання
протиправними вказаних дій
відповідача слід відмовити, а належним
і повним способом захисту порушеного
права ОСОБА_1 буде прийняття судом
рішення про визнання протиправною і
скасування вимоги про сплату недоїмки
№Ф-53 від 21.11.2013 року.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу. У
відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
прийнятої ним вимоги про сплату
недоїмки №Ф-53 від 21.11.2013 року.

Отже, вимоги позивача в цій частині
правомірні, обґрунтовані і підлягають
до задоволення, а заперечення
відповідача суд відхиляє як
безпідставні і такі, що суперечать
чинному законодавству та фактичним
обставинам справи.

Згідно з ч.3 ст.94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

За таких обставин, на користь позивача
слід присудити понесені ним витрати у
зв'язку зі сплатою судового збору у
розмірі 172,05 грн.

Керуючись статтями 160-163 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Рокитнівського відділення
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про сплату недоїмки №Ф-53 від
21.11.2013 року на суму 2388 (дві тисячі триста
вісімдесят вісім) грн. 06 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1
із Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 172,05 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя Гудима
Н.С.