Справа № 757/24149/13-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Ільєва Т.Г.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши в письмовому
провадженні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Печерському районі м. Києва на
постанову Печерського районного суду
міста Києва від 25.11.2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Печерському районі м. Києва про
визнання відмови неправомірною та
зобов'язання здійснити перерахунок
щомісячного грошового утримання, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду із позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Печерському районі м. Києва про
визнання неправомірною відмови щодо
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання; зобов'язання
здійснити перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання, що
виплачується без обмеження розміру
щомісячного грошового утримання, у
розмірі 90% від заробітної плати
працюючого судді Вищого
господарського суду України станом на
03.06.2013 року, та виплачувати її щомісячно
до подальшого перерахунку.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 25.11.2013 року позов
задоволено, визнано відмову Управління
Пенсійного фонду України в Печерському
районі місті Києва у проведенні
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання неправомірною та
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Печерському районі
міста Києва здійснити перерахунок та
виплату щомісячного довічного
грошового утримання з 03 червня 2013 року
з розрахунку 90 відсотків від
заробітної плати працюючого судді
Вищого господарського суду України без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання, з урахуванням фактично
виплачених сум.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати вищевказану
постанову. Мотивами апеляційної скарги
апелянт зазначає порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін, з
наступних підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову.
Апеляційна інстанція повністю
підтримує таку правову позицію з
огляду на слідуюче.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є суддею у відставці, загальний
стаж якого становить 43 роки. На
підставі ст. 43 Закону України «Про
статус суддів» в редакції 1992 р.
позивачу було нараховане довічне
грошове утримання в розмірі 90% від
заробітної плати судді, працюючого на
відповідній посаді.

Після виходу позивача у відставку
набрав чинності Закон України «Про
судоустрій і статус суддів» № 2453 від
07.07.2010 р., відповідно до якого була
запроваджена нова формула обчислення
заробітної плати суддів, внаслідок
чого з 01.01.2012 р. розмір заробітної плати
суддів загальних судів всіх рівнів, в
тому числі й суддів Вищого
господарського суду України, був
значно підвищений в силу положень ч. ч. 3
і 4 ст. 129 Закону № 2453.

Позивачем було одержано довідку від
03.09.2013р. № 09.01.-28/429, яка видана Вищим
господарським судом України,
відповідно до якої суддівська
винагорода Вищого господарського суду
України, який працює на відповідній
посаді, станом на 03.06.2013 р., яка
враховується при перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання суддям у відставці, складає 24
775,20 грн.

16.10.2013 р., керуючись приписами чинного
законодавства України та рішенням
Конституційного Суду України від 3
червня 2013 року у справі № 3-рп/2013
позивач звернувся до Управління
Пенсійного фонду України в Печерському
районі м. Києва із заявою про
перерахунок розміру щомісячного
довічного грошового утримання, яке має
становити 90 % від заробітної плати
працюючого судді на відповідній посаді
Вищого господарського суду України у
розмірі 22 297,68 грн..

Проте листом від 25.10.2013 р. № 125/с-6
відповідач відмовив у вказаному
перерахунку, у зв'язку з відсутністю
законодавчо обґрунтованих підстав.
Тому, позивач отримує щомісячне
довічне грошове утримання у нижчому
розмірі, ніж це передбачено вказаним
законом.

Положеннями ст. 126 Конституції України
закріплені основоположні принципи
здійснення правосуддя в Україні -
незалежність і недоторканність суддів.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про
статус суддів» (чинного на час
призначення позивачу щомісячного
довічного грошового утримання), судді у
відставці, який має стаж роботи на
посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді.

Після втрати згаданого Закону чинності
на підставі Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010
року № 2453 (далі - Закон) аналогічні
положення були передбачені ч. 3 ст. 138
Закону, згідно з якими щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

З 01.10.2011 року законом № 3668 - VI положення
наведеної частини ст. 138 Закону,
викладені в іншій редакції, відповідно
до якої щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судді
з якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Рішенням Конституційного суду України
від 03.06.2013 року № 3 -рп/2013 закріплено, що
частина третя статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668 - VI, суперечить
Конституції України і не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668 - VI , а саме:
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що в усіх
випадках розмір щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
залежить від розміру грошового
утримання працюючого на відповідній
посаді судді. При цьому, законодавець
не обмежує розмір довічного грошового
утримання судді у відставці розміром
грошового утримання працюючого судді,
діючим на дату призначення судді у
відставці грошового довічного
утримання.

Відповідно до рішення Конституційного
Суд України від 22.09.05 року № 5-рп/2005,
конституційні права свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані, а при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав, свобод.

Конституційний Суд України зазначив,
що невід'ємною складовою статусу
суддів є їх незалежність, яка
забезпечується, у тому числі,
гарантуванням фінансування та
належних умов для функціонування судів
і діяльності суддів, їх правового і
соціального захисту (підпункт 1.1 пункту
1 резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України від 1
грудня 2004 року N 19-рп/2004). Положеннями п. 7
Рішення Конституційного Суду України
від 11.10.05 № 8-рп/2005 зазначено, що право
судді, який перебуває у відставці, на
пенсійне та щомісячне довічне грошове
утримання є гарантією незалежності
працюючих суддів. Щомісячне довічне
грошове утримання - це особлива форма
соціального забезпечення суддів, зміст
якої полягає у гарантованій державою
щомісячній звільненій від сплати
податків грошовій виплаті, що слугує
забезпеченню їх належного
матеріального утримання, в тому числі
після звільнення від виконання
обов'язків судді. Також у цьому рішенні
Конституційний Суд України вказав, що
надання судді матеріального захисту є
гарантією забезпечення його
незалежності.

Разом з тим, будь-яке зниження рівня
гарантій незалежності суддів
суперечить конституційній вимозі
неухильного забезпечення незалежного
правосуддя. Щомісячне довічне грошове
утримання судді у встановленому
розмірі спрямоване на забезпечення
гідного його статусу життєвого рівня,
оскільки суддя обмежений у праві
заробляти додаткові матеріальні блага.
Особливість щомісячного довічного
грошового утримання полягає у
правовому регулюванні, а також у
джерелах його фінансування, які
визначені Конституцією України та
Законом України «Про судоустрій та
статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ .

В рішенні Конституційного Суду України
від 14.12.11 №18-рп/2011 також зауважено, що
виходячи з системного аналізу положень
Закону це утримання є самостійною
гарантією незалежності судді та
складовою його правового статусу. Крім
того правова природа щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці та щомісячного грошового
утримання працюючого судді є
однаковою, а самі ці поняття -
однорідними та взаємопов'язаними.

Враховуючи те, що позивач є суддею у
відставці, а відповідно до ч. 2 ст. 43
Закону України «Про статус суддів», що
був чинний на час призначення позивачу
довічного грошового утримання, за
суддею, який перебуває у відставці,
зберігається звання судді і такі ж
гарантії недоторканності та
соціального захисту, як і до виходу у
відставку, колегія суддів приходить до
висновку про наявність у позивача
права на перерахунок довічного
грошового утримання судді у відставці
у розмірі, який передбачений частиною 3
ст. 138 Закону № 2453.

Також, відповідно до ст. 6.4.
Європейської хартії про статус суддів
суддя, що досяг встановленого законом
віку для виходу у відставку з
суддівської посади, яку займав
протягом певного часу, повинен
отримувати пенсію по виходу у
відставку, рівень якої повинен бути як
можна ближче до рівня останньої
заробітної плати в якості судді.

Враховуючи викладене, колегія
суддів приходить до висновку про
наявність у позивача права на
перерахунок довічного грошового
утримання судді у відставці у розмірі
90% заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді.

Доводи відповідача з приводу
неможливості здійснення позивачу
перерахунку грошового утримання у
зв'язку з тим, що ч. 4 ст. 138 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів» передбачено такий перерахунок
лише суддям Конституційного Суду
України, колегія суддів не приймає до
уваги, оскільки положення наведеної
частини ст. 138 Закону, по-перше,
регулюють порядок здійснення
перерахунку довічного грошового
утримання у разі зміни розміру
грошового утримання діючих суддів
Конституційного Суду України, який є
єдиним органом конституційної
юрисдикції в Україні, по-друге не дають
підстави для висновку стосовно
заборони здійснення перерахунку
довічного грошового утримання суддям
судів загальної юрисдикції.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної
скарги позивача не ґрунтуються на
вимогах законодавства та не
спростовують висновків суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції ухвалив
оскаржуване рішення відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, а тому
підстави для його скасування або зміни
відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Печерському
районі м. Києва - залишити без
задоволення.

Постанову Печерського районного суду
міста Києва від 25.11.2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
прийняття та подальшому оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Саприкіна І.В.

Судді:
Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.