Справа № 826/14113/13-а
Суддя: Коротких А. Ю.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Головань
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Коротких А.Ю.,

суддів:
Ганечко О.М.,

Літвіної Н.М.,

при секретарі
Некрасовій М.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
міграційної служби України на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 11 листопада 2013 року за
адміністративним позовом громадянина
ОСОБА_3 до Головного управління
державної міграційної служби України у
м. Києві, Державної міграційної служби
України про визнання неправомірними
дій, скасування рішення № 150-13 від 12.08.2013
року та зобов'язання вчинити дії, -

В С
Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 11
листопада 2013 року позов задоволено
частково. Закрито провадження у справі
в частині позовних вимог про визнання
неправомірними дій Головного
управління Державної міграційної
служби України у м. Києві, пов'язаних з
повідомленням № 167 від 22.08.2013 року про
рішення № 510-13 від 12.08.2013 року. Визнано
незаконним та скасовано рішення
Державної міграційної служби України
від 12.08.2013 року № 510-13 про відмову у
визнанні біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.
Зобов'язано Державну міграційну службу
України повторно розглянути питання
щодо визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
громадянина ОСОБА_3. В задоволенні
решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Державна міграційна служба України
подала апеляційну скаргу, в якій
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою в
задоволенні позову відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт аргументує тим, що
судом першої інстанції були неповно
з'ясовані всі обставини, що мали
суттєве значення для вирішення справи
та допущені порушення норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з'явились у судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
05.02.2013 року позивач звернувся до
органів міграційної служби із заявою
про надання статусу біженця або особи,
яка потребує додаткового захисту.

Згідно з висновком від 21.05.2013 року щодо
відмови у визнанні біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту,
погодженим начальником Управління у
справах біженців Головного управління
Державної міграційної служби України у
м. Києві, рекомендовано Державній
міграційній службі України відмовити
позивачу у визнанні біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту.

Рішенням Державної міграційної служби
України від 12.08.2013 року №510-13 позивачу
відмовлено у визнанні його біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту в Україні відповідно до абз. 4 ч.
1 ст. 6 Закону України "Про біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту" як особі, щодо
якої встановлено, що умови, передбачені
пунктами 1 та 13 ч. 1 ст. 1 Закону, відсутні.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
органами Державної міграційної служби
України не було дотримано вимоги
законодавства України під час
прийняття оскаржуваного рішення, не
було всебічно вивчено та оцінено всіх
доказів наявності умов для набуття
позивачем статусу біженця, отже
рішення Державної міграційної служби
України від 12.08.2013 року №510-13 про
відмову у визнанні позивача біженцем є
протиправним.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Статтею 10 Закону України «Про біженців
та осіб, які потребують додаткового та
тимчасового захисту» ( далі - Закон
України № 3671-VI) встановлено порядок
прийняття рішення за заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Зокрема, вищезазначеною нормою
передбачено, що у разі виникнення
сумнівів щодо достовірності
інформації, необхідності у
встановленні справжності і дійсності
документів спеціально уповноважений
центральний орган виконавчої влади з
питань міграції має право звертатися з
відповідними запитами до Міністерства
закордонних справ України, Служби
безпеки України, інших органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та об'єднань громадян,
які можуть сприяти встановленню
справжніх фактів стосовно особи,
особова справа якої розглядається. За
результатами всебічного вивчення і
оцінки всіх документів та матеріалів,
що можуть бути доказом наявності умов
для визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади з питань
міграції приймає рішення про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, чи про відмову у
визнанні біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту. У разі
якщо спеціально уповноважений
центральний орган виконавчої влади з
питань міграції прийняв рішення про
відмову у визнанні біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту,
орган міграційної служби в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі протягом семи робочих
днів з дня його отримання надсилає або
видає особі, стосовно якої прийнято
зазначене рішення, письмове
повідомлення з викладенням причин
відмови і роз'ясненням порядку
оскарження такого рішення.

З матеріалів особової справи №13 Kyiv 0014
(а.с. 42-86) громадянина ОСОБА_3, копія якої
міститься в матеріалах справи,
вбачається, що Головне управління
Державної міграційної служби у м.
Києві, надаючи висновок про
доцільність відмови у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, не надало
належної оцінки відповідності
побоювань позивача ситуації в країні
його походження.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції зроблено правильний
висновок, що відповідачем всупереч
статтям 10 та 27 Закону України № 3671-VІ не
були всебічно вивчені та оцінені всі
докази наявності умов для визнання
позивача біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
а тому колегія суддів вважає висновки
суду першої інстанції обґрунтованими.

Судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому, у відповідності до ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
міграційної служби України залишити
без задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили у порядку,
визначеному ст. 254 КАС України, але може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий суддя:
Коротких А.Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н.М.

Повний текст виготовлено: 28.01.2014 року.

.

Головуючий суддя
Коротких А. Ю.

Судді:
Ганечко О.М.

Літвіна Н. М.