Справа № 2а-71/11/1270
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

27 січня 2014 року м. Київ
В/800/328/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів

судді-доповідача Шипуліної Т.М.

суддів: Бившевої Л.І., Голубєвої Г.К.,
Рибченка А.О., Федорова М.О.

перевіривши матеріали заяви Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі міста Луганська Головного
управління Міндоходів у Луганській
області про перегляд Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від
16.10.2013 у справі у справі №2а-71/11/1270 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ліанга» до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі міста Луганська,
Головного управління Державного
казначейства України у Луганській
області про стягнення бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
16.10.2013 касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі міста Луганська відхилено,
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 11.03.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10.05.2011
залишено без змін.

Не погоджуючись з вищезазначеною
ухвалою Вищого адміністративного суду
України Державна податкова інспекція у
Жовтневому районі міста Луганська
Головного управління Міндоходів у
Луганській області (правонаступник
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі міста Луганська)
звернулася до Верховного Суду України
із заявою про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
16.10.2013 та просила допустити справу до
провадження по перегляду судового
рішення Верховним Судом України.

Відповідно до приписів пункту 1
частини 1 статті 237 КАС України заява
про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

В даному випадку, заявник посилається
на неоднакове застосування судом
касаційної інстанції норм
матеріального права, зокрема п.п.7.7.1,
п.п.7.7.2 п.7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість».

В обґрунтування своїх вимог заявник
додає копії ухвал Вищого
адміністративного суду України від
22.07.2010 у справі №7/51-2007 (К-15851/07), від
26.11.2009 у справі №АС-17/574-06 (К-5582/07), від
09.08.2011 у справі №2а-6927/10/1270 (К/9991/4856/11) та
зазначає, що у вказаних справах та у
даній справі за аналогічних обставин
Вищий адміністративний суд, здійснивши
різне тлумачення змісту і сутності
правових норм, дійшов різних висновків
відносно наявності у платника права на
отримання бюджетного відшкодування у
разі відсутності факту сплати його
постачальниками по ланцюгу
відповідної суми ПДВ до бюджету,
установленого за наслідками
проведення зустрічних перевірок.

Водночас відповідно до частини першої
статті 2442 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Правова позиція Верховного Суду
України у розглядуваній категорії
спорів, відображена, зокрема, у
постанові цього суду від 31.01.2011 № 14/11 у
справі за позовом закритого
акціонерного товариства «Мукачівський
лісокомбінат» до Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Закарпатській області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення. Так, за тотожних
обставин та на підставі вказаних норм
Закону Верховний Суд України дійшов
висновку про те, що «чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема, тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Вимога пункту 1.8 статті 1 Закону №
168/97-ВР щодо надмірної сплати ПДВ як
необхідної умови повернення з бюджету
сум цього податку його платникові
стосується саме цього платника і
сплати ним податку у ціні придбання
товарів (послуг) їх постачальникам.»

Верховний Суд України у вказаному
рішенні також наголосив, що такий
висновок «узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності».

Наведену правову позицію
Верховного Суду України було враховано
Вищим адміністративним судом України
під час прийняття ухвали у даній
справі, тобто фактично прийняття
зазначеної ухвали є, по суті,
результатом дотримання Вищим
адміністративним судом України вимог
статті 2442 КАС.

Зазначені факти не дають можливості
дійти висновку щодо неоднаковості
застосування судом касаційної
інстанції однієї й тієї самої норми
права у подібних правовідносинах.

Крім того, слід зазначити, що
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції, що має місце у
справах №АС-17/574-06 (К-5582/07) та №2а-6927/10/1270
(К/9991/4856/11), не розв'язує спір по-суті та
свідчить про неповноту встановлення
судами попередніх інстанцій обставин
справи для правильного вирішення спору
та про не дослідження всіх доказів,
належить до порушення процесуального
права, що не є підставою для перегляду
ухвали в порядку Глави 3 КАС України.

Відсутність повно встановлених
обставин у певній справі та ухвалення
судового рішення в іншій справі,
виходячи з конкретних встановлених
обставин у справі, виключає висновок
про ухвалення судових рішень у таких
справах з неоднаковим застосуванням
норм матеріального права саме у
подібних правовідносинах.

З огляду на зазначене, у Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі міста Луганська Головного
управління Міндоходів у Луганській
області відсутні підстави передбачені
статтею 237 КАС України для порушення
питання щодо розгляду заяви Вищим
адміністративним судом України про
перегляд судових рішень Верховним
Судом України.

Керуючись ст.ст. 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія:

У Х В А Л И Л А :

1. Відмовити Державній податковій
інспекції у Жовтневому районі міста
Луганська Головного управління
Міндоходів у Луганській області у
задоволенні вимоги про допуск справи
для перегляду Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 16.10.2013 у справі у справі
№2а-71/11/1270 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ліанга»
до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі міста Луганська,
Головного управління Державного
казначейства України у Луганській
області про стягнення бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: _________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
_________________ Л.І. Бившева

_________________ Г.К. Голубєва

_________________ А.О. Рибченко

_________________ М.О. Федоров