Справа № 2а-11881/10/12/0170
Суддя: Маслій В.І.
Дата ухвалення: 2014-01-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2014 року м.
Київ К/800/52684/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого: Маслія В.І.
(суддя-доповідач)

Суддів: Розваляєвої Т.С.,

Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою Кримської митниці
Міндоходів на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 18 липня 2013 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 07 жовтня 2013
року в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_2 до Кримської митниці
Міндоходів, за участю прокуратури
Автономної Республіки Крим про
визнання незаконним та скасування
податкового повідомлення,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Кримської митниці Міндоходів, за
участю прокуратури Автономної
Республіки Крим про визнання
незаконним та скасування податкового
повідомлення.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
республки Крим від 18.07.2013 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 07.10.2013 року,
позовні вимоги задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення форми «Р» від
14.01.2010 року № 1 в частині нарахування
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 1038022,85 грн. та
штрафних санкцій в розмірі 51901,20 грн. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, Кримська митниця
Міндоходів звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати в частині задоволення
позовних вимог та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити у повному обсязі.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи і правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що на підставі акту
№К/0003/9/600000000/НОМЕР_1 від 18.11.2009 року про
проведення камеральної перевірки
митних оформлень товару «порошковий
пігмент фарбуючий на основі
концентрованої дисперсії неорганічних
речовин у полімерних матеріалах», що
переміщувався на адресу фізичної особи
ОСОБА_2, відповідачем 14.01.2010 року було
прийнято податкове повідомлення форми
«Р» № 1, яким зобов'язано позивача
сплатити податок на додану вартість з
товарів, ввезених на територію України
суб'єктами підприємницької діяльності
в розмірі 2910644,06 грн., з яких за основним
платежем - 2772041,96 грн., за штрафними
санкціями - 138602,10 грн.

Вказаною перевіркою встановлено
наявність методологічної помилки при
класифікації товару, яка привела до
заниження митної вартості товару за 47
вантажно-митними деклараціями і
недобору митних платежів, а тому,
відповідно до підпункту 4.2.2 пункту 4.2
статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» та пункту 4.3 статті 4
Закону України «Про податок на додану
вартість», підлягають донарахуванню та
сплаті недоотримані Державним
бюджетом України платежі, а саме
податок на додану вартість у сумі
2772041,96грн.

Відповідно до підпункту 3.1.2 пункту 3.1
статті 3 Закону України "Про податок на
додану вартість" об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з ввезення товарів (супутніх
послуг) у митному режимі імпорту або
реімпорту (далі - імпорту).

За змістом пункту 10.3 статті 10 Закону
України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР
"Про податок на додану вартість"
платники податку, які імпортують
товари (супутні послуги) на митну
територію України для їх використання
або споживання на митній території
України, відповідають за дотримання
правил надання інформації для
розрахунку бази оподаткування (суми
податку, належного до сплати) митним
органам.

Відповідно до підпункту 4.2.1 пункту 4.2
статті 4 Закону № 2181-ІП якщо згідно з
нормами цього пункту сума податкового
зобов'язання розраховується
контролюючим органом, платник податків
не несе відповідальності за
своєчасність, достовірність та повноту
нарахування такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне і повне
погашення нарахованого податкового
зобов'язання та має право на оскарження
цієї суми у порядку, встановленому цим
Законом.

Відповідно до вимог зазначеного Закону
№ 2181-ІІІ контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
податкового зобов'язання платника
податків у разі, якщо внаслідок
проведення камеральної перевірки
виявляє арифметичні або методологічні
помилки у поданій платником податків
податковій декларації, які призвели до
заниження або завищення суми
податкового зобов'язання.

Згідно з положеннями підпункту 1.3
статті 1 Закону України «Про податок на
додану вартість» та пункту 1.9 Порядку
справляння податку на додану вартість
під час митного оформлення товарів,
імпортованих на митну територію
України затвердженого наказом
Державної митної служби України № 821
від 27.09.2006 при імпорті товарів на митну
територію України платниками податку
на додану вартість є особи, які
імпортують товари на митну територію
України в обсягах, що підлягають
оподаткуванню цим податком згідно із
законодавством (незалежно від того,
який режим оподаткування вони
використовують згідно із
законодавством).

Здійснивши аналіз залучених до
справи доказів, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
правильного висновку про необхідність
часткового задоволення позовних вимог.
При цьому в судових рішеннях наведено
мотиви, з яких суди виходили при їх
прийнятті, мотиви неврахування доводів
відповідача та положення закону, яким
керувались суди при прийнятті своїх
рішень.

Відповідно до частини першої ст. 220 КАС
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Касаційна скарга не спростовує
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні адміністративного спору
та, по суті, зводиться до переоцінки
достовірності проаналізованих судами
доказів.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Кримської митниці
Міндоходів - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 18
липня 2013 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 07 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 239-1 КАС
України.

Судді: