Справа № 2270/1854/12
Суддя: Чалий С.Я.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/69432/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Чалого С. Я. Гончар Л.Я. Конюшка К.В.
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 на постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2012
року у справі за позовом фізичної особи
- підприємця ОСОБА_4 до управління
Пенсійного фонду України в
Ізяславському районі Хмельницької
області про визнання неправомірними та
скасування рішень і вимог, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року ФОП ОСОБА_4 звернулась
до Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Ізяславському районі Хмельницької
області про визнання неправомірними та
скасування рішень і вимог.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 29.03.2012 року
позов задоволено частково. Визнано
неправомірною та скасовано вимогу
управління Пенсійного фонду України в
Ізяславському районі Хмельницької
області № Ф-2 від 10 січня 2012 року, в
решті позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2012
року рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове, яким у
задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_4
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ФОП ОСОБА_4
звернулась з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України
в якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 14 червня 2012 року скасувати та
змінити постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 29
березня 2012 року, в частині визнання
неправомірними та скасування рішень
№1,2,3, від 10 січня 2012року.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ФОП ОСОБА_4 зареєстрована як
фізична особа-підприємець 22.10.2003 року.
Управлінням Пенсійного фонду України в
Ізяславському районі Хмельницької
області проведено позапланову
перевірку ФОП ОСОБА_4 щодо правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі
єдиний внесок) та інших платежів,
контроль за нарахуванням та сплатою
яких покладено на Пенсійний фонд
України, а також достовірності
відомостей, поданих до Державного
реєстру загальнообов'язкового
державного соціального страхування за
період з 22.10.2003 року до 31.07.2011 року. За
результатами проведеної перевірки
складений акт № 79 від 23.09.2011 року.

В зв'язку з встановленими в акті
перевірки порушеннями пункту 1 статті
19, пункту 2 статті 20, пункту 6 статті 21
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» управлінням Пенсійного
фонду України в Ізяславському районі
прийняті відповідні рішення про
застосування фінансових санкцій від
26.09.2011 року № 165, № 166, № 167.

ФОП ОСОБА_4 звернулася до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Хмельницькій області із скаргою на
рішення про застосування фінансових
санкцій № 165, № 166, № 167 від 26 вересня 2011
року.

Рішенням про результати розгляду
скарги № 11742/06 від 08.12.2011 року Головного
управління Пенсійного фонду України в
Хмельницькій області рішення про
застосування фінансових санкцій № 165,
№ 166, № 167 від 26 вересня 2011 року а також
акт перевірки № 79 від 23.09.2011 року
скасовано та було зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Ізяславському районі скласти новий акт
перевірки, винести нові рішення про
застосування фінансових санкцій.

На виконання зазначеного рішення
головного управління Пенсійного фонду
України в Хмельницькій області,
управлінням Пенсійного фонду України в
Ізяславському районі складено новий
акт перевірки № 79 від 20.09.2011 року.

Згідно з актом перевірки виявлені
порушення пункту 1 статті 19, пункту 2
статті 20, пункту 6 статті 21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
управлінням Пенсійного фонду України в
Ізяславському районі прийняті
відповідні рішення про застосування
фінансових санкцій від 10.01.2012 року № 1,
№ 2, № 3.

26.09.2011 року управління Пенсійного фонду
України в Ізяславському районі
Хмельницької області винесено вимогу
про сплату боргу №Ф-421, а 10.01.2012 року - №
Ф-2.

На підставі ч. 3 статті 106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», відповідач
надіслав на адресу ФОП ОСОБА_4 вимогу
№ Ф-2 від 10 січня 2012 року про сплату
недоїмки по страхових внесках,
фінансових санкцій (штрафів) та пені на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 7776,12 грн.

Суд першої інстанції частково
задовольняючи позовні вимоги ФОП
ОСОБА_4 вказав, що управління
Пенсійного фонду України в
Ізяславському районі Хмельницької
області як суб'єкт владних повноважень
при прийнятті рішень №1, №3, від 10 січня
2012 року правомірно керувався нормами
статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», яка діяла до набрання
чинності Законом України «Про внесення
змін до законів України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Разом з тим зазначив, що вимога
відповідача № Ф-2 від 10 січня 2012 року не
відповідає нормам Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки ФОП ОСОБА_4 не
отримано рішення про результати
розгляду заяви про узгодження вимоги.

Натомість суд апеляційної інстанції
вказав, що управління Пенсійного фонду
України в Ізяславському районі
Хмельницької області при прийняті
рішень про застосування фінансових
санкцій відносно ФОП ОСОБА_4 від 10.01.2012
року № 1, № 2, № 3 діяв у межах наданих
йому повноважень та у спосіб
визначений законодавством.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції виходячи з
наступного.

Згідно частин 1, 2, 3 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» у разі
виявлення своєчасно не сплачених сум
страхових внесків страхувальники
зобов'язані самостійно обчислити ці
внески і сплатити їх з нарахуванням
пені в порядку і розмірах, визначених
цією статтею.

Суми страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій. Територіальні
органи Пенсійного фонду за формою і у
строки, визначені правлінням
Пенсійного фонду, надсилають
страхувальникам, які мають недоїмку,
вимогу про її сплату. Вимога про сплату
недоїмки є виконавчим документом.
Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових
санкцій.

Страхувальник у разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки, зазначеної
у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує
її з органами Пенсійного фонду в
порядку, встановленому правлінням
Пенсійного фонду, а в разі неузгодження
вимоги із органами Пенсійного фонду
має право на оскарження вимоги в
судовому порядку.

Про оскарження вимоги територіального
органу Пенсійного фонду про сплату
недоїмки до виконавчої дирекції
Пенсійного фонду або в судовому
порядку страхувальник зобов'язаний
письмово повідомити відповідний
територіальний орган Пенсійного фонду
протягом трьох робочих днів із дня
звернення до виконавчої дирекції
Пенсійного фонду чи суду.

Узгодження вимоги територіального
органу Пенсійного фонду про сплату
недоїмки здійснюється на підставі
заяви страхувальника, яка
розглядається територіальним органом
Пенсійного фонду протягом трьох
робочих днів після її отримання, та
поданих страхувальником документів, що
свідчать про неправильність
обчислення сум недоїмки, зазначених у
вимозі.

У разі узгодження страхувальником
вимоги про сплату недоїмки з
територіальним органом Пенсійного
фонду цей орган зобов'язаний у строк,
визначений для розгляду заяви
страхувальника про узгодження вимоги,
надіслати йому узгоджену вимогу про
сплату недоїмки, а страхувальник
зобов'язаний сплатити узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги.

У разі якщо страхувальник, який одержав
вимогу територіального органу
Пенсійного фонду про сплату недоїмки і
протягом десяти робочих днів після її
отримання не сплатив зазначену у
вимозі суму недоїмки разом з
застосованою до нього фінансовою
санкцією, включеної до вимоги, або не
узгодив вимогу з відповідним органом
Пенсійного фонду, або не оскаржив
вимогу в судовому порядку, а також у
разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги,
відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом
порядку і подає вимогу про сплату
недоїмки до відповідного підрозділу
державної виконавчої служби. У
зазначених випадках орган Пенсійного
фонду також має право звернутися до
суду чи господарського суду з позовом
про стягнення недоїмки. У разі
звернення органу Пенсійного фонду з
позовом про стягнення недоїмки до
господарського суду передбачені
законодавством заходи досудового
врегулювання спорів не застосовуються.

Форма та порядок заповнення вимоги про
сплату боргу встановлена Інструкцією
«Про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України»,
затвердженої постановою правління
Пенсійного фонду України від 19.12.2003
року № 21-1, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України за № 64/8663
від 16.01.2004 року.

Відповідно 2.3 частини 2 «Порядку
розгляду органами Пенсійного фонду
України скарг на рішення про
накладення штрафу, нарахування пені та
заяв страхувальників при узгодженні
ними вимоги про сплату недоїмки із
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року № 21-2, заява про
узгодження вимоги про сплату недоїмки
розглядається територіальним органом
Пенсійного фонду протягом трьох
робочих днів від дня її отримання.

Згідно п. 2.4. Порядку, за результатами
розгляду заяви про узгодження вимоги
про сплату недоїмки територіальний
орган Пенсійного фонду зобов'язаний
прийняти вмотивоване рішення та
повідомити про нього особу, що
подала заяву. Територіальний орган
Пенсійного фонду приймає рішення про
повне або часткове задоволення заяви
страхувальника або про залишення
вимоги про сплату недоїмки без змін, а
заяви страхувальника без задоволення
(п. 2.5.). У разі незгоди страхувальника з
рішенням територіального органу
Пенсійного фонду, прийнятим у межах
процедури узгодження вимоги про сплату
недоїмки, подальше його оскарження
здійснюється відповідно до вимог цього
Порядку щодо розгляду скарг
страхувальників на рішення органів
Пенсійного фонду або в судовому
порядку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
відповідачем дотримано вимог частини 2
Порядку розгляду органами Пенсійного
фонду України скарг на рішення про
накладення штрафу, нарахування пені та
заяв страхувальників при узгодженні
ними вимоги про сплату недоїмки із
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а положення пункту 6.8
частини 6 цього положення до спірних
правовідносин не застосовуються,
оскільки не поширюються на правила
узгодження вимоги про сплату боргу.

Крім того, як встановлено судами
попередніх інстанцій та
підтверджується матеріалами справи,
20.01.2012 року ФОП ОСОБА_4 направила до
управління Пенсійного фонду України в
Ізяславському районі Хмельницької
області письмову заяву про узгодження
вимоги про сплату боргу.

Рішенням про результати розгляду заяви
№ 538/02 від 24.01.2012 року зазначену заяву
ФОП ОСОБА_4 залишено без задоволення,
яке вона отримала 30.01.2012 року, що
підтверджується особистим підписом.
Таким чином, посилання щодо не
отримання вказаного рішення
спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вище викладене, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України приходить до висновку, що
вимоги управління Пенсійного фонду
України в Ізяславському районі
Хмельницької області по сплаті боргу
по страховим внескам є правомірною.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 220, 224, 230, 231, КАС
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Касаційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237- 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді