Справа № 705/5636/13-а (2-а/705/212/13)
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 705/5636/13-а (2-а/705/212/13)
Головуючий у 1-й інстанції: Гончарук
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши в письмовому
провадженні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Умані та Уманському районі
Черкаської області на постанову
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 05.12.2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Умані та Уманському районі
Черкаської області про визнання
відмови неправомірною та незаконною,
зобов'язання здійснити перерахунок і
виплату щомісячного грошового
утримання, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду із позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Умані та Уманському районі
Черкаської області про визнання
відмови в перерахунку та виплаті
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці у зв'язку
із підвищенням оплати праці працюючих
суддів неправомірною та незаконною,
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплачувати щомісячне довічне грошове
утримання судді у відставці, у
відповідності до заробітної плати,
визначеної довідкою Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Черкаській
області № 994-04 від 23.07.2013 року, починаючи
з 10.09.2013 року, у розмірі 90 % від
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді та
перераховувати довічне грошове
утримання судді в подальшому у
відповідності до розміру грошового
утримання працюючого на відповідній
посаді судді у розмірі 90%.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 25.11.2013 року позов
задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати вищевказану
постанову. Мотивами апеляційної скарги
апелянт зазначає порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач з 21.06.1987 року працював на посаді
судді Уманського міськрайонного суду
Черкаської області та Постановою
Верховної Ради України № 2767 -17 від
02.12.2010 року був звільнений з посади
судді у зв'язку з поданням заяви про
відставку.

З 29 грудня 2010 року позивач перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в м. Умані Черкаської області
та отримує щомісячне довічне грошове
утримання судді у відставці.

З 1 січня 2013 року суттєво підвищено
грошове утримання діючих суддів, яке
згідно ч. 3 ст. 129 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» становить
10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до довідки територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Черкаській
області № 994-04 від 23.07.2013 року заробітна
плата, яка враховується при
призначенні щомісячного довічного
грошового утримання суддям у відставці
станом на 03.06.2013 року складає 18 352, 00 грн.

В вересні місяці 2013 року позивач
звернувся з заявою до Управління
Пенсійного фонду України в м. Умань та
Уманському районі Черкаської області
про перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
у зв'язку із підвищенням оплати праці
працюючих суддів.

Проте, листом від 10.09.2013 року № 18451/10
відповідач відмовив у вказаному
перерахунку, у зв'язку з відсутністю
підстав, відповідно до ст. 138 ЗУ «Про
судоустрій та статус суддів», Рішення
Конституційного Суду України № 3- рп/2013
від 03.06.2013 року та довідки Державної
судової адміністрації України в
Черкаській області від 23.07.2013 року №
994-04.

Положеннями ст. 126 Конституції України
закріплені основоположні принципи
здійснення правосуддя в Україні -
незалежність і недоторканність суддів.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про
статус суддів» (чинного на час
призначення позивачу щомісячного
довічного грошового утримання), судді у
відставці, який має стаж роботи на
посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді.

Після втрати згаданого Закону чинності
на підставі Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010
року № 2453 (далі - Закон) аналогічні
положення були передбачені ч. 3 ст. 138
Закону, згідно з якими щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

З 01.10.2011 року законом № 3668 - VI положення
наведеної частини ст. 138 Закону,
викладені в іншій редакції, відповідно
до якої щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судді
з якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Рішенням Конституційного суду України
від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 закріплено, що
частина третя статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668 - VI, суперечить
Конституції України і не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668 - VI , а саме:
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання ";.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що в усіх
випадках розмір щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
залежить від розміру грошового
утримання працюючого на відповідній
посаді судді. При цьому, законодавець
не обмежує розмір довічного грошового
утримання судді у відставці розміром
грошового утримання працюючого судді,
діючим на дату призначення судді у
відставці грошового довічного
утримання.

Відповідно до рішення Конституційного
Суд України від 22.09.05 року № 5-рп/2005,
конституційні права свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані, а при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав, свобод.

Конституційний Суд України зазначив,
що невід'ємною складовою статусу
суддів є їх незалежність, яка
забезпечується, у тому числі,
гарантуванням фінансування та
належних умов для функціонування судів
і діяльності суддів, їх правового і
соціального захисту (підпункт 1.1 пункту
1 резолютивної частини Рішення
Конституційного Суду України від 1
грудня 2004 року N 19-рп/2004). Положеннями п. 7
Рішення Конституційного Суду України
від 11.10.05 № 8-рп/2005 зазначено, що право
судді, який перебуває у відставці, на
пенсійне та щомісячне довічне грошове
утримання є гарантією незалежності
працюючих суддів. Щомісячне довічне
грошове утримання - це особлива форма
соціального забезпечення суддів, зміст
якої полягає у гарантованій державою
щомісячній звільненій від сплати
податків грошовій виплаті, що слугує
забезпеченню їх належного
матеріального утримання, в тому числі
після звільнення від виконання
обов'язків судді. Також у цьому рішенні
Конституційний Суд України вказав, що
надання судді матеріального захисту є
гарантією забезпечення його
незалежності.

Разом з тим, будь-яке зниження рівня
гарантій незалежності суддів
суперечить конституційній вимозі
неухильного забезпечення незалежного
правосуддя. Щомісячне довічне грошове
утримання судді у встановленому
розмірі спрямоване на забезпечення
гідного його статусу життєвого рівня,
оскільки суддя обмежений у праві
заробляти додаткові матеріальні блага.
Особливість щомісячного довічного
грошового утримання полягає у
правовому регулюванні, а також у
джерелах його фінансування, які
визначені Конституцією України та
Законом України «Про судоустрій та
статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-УІ .

В рішенні Конституційного Суду України
від 14.12.11 №18-рп/2011 також зауважено, що
виходячи з системного аналізу положень
Закону це утримання є самостійною
гарантією незалежності судді та
складовою його правового статусу. Крім
того правова природа щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці та щомісячного грошового
утримання працюючого судді є
однаковою, а самі ці поняття -
однорідними та взаємопов'язаними.

Враховуючи те, що позивач є суддею у
відставці, а відповідно до ч. 2 ст. 43
Закону України «Про статус суддів», що
був чинний на час призначення позивачу
довічного грошового утримання (дана
норма втратила чинність з 01.01.2011 року),
за суддею, який перебуває у відставці,
зберігається звання судді і такі ж
гарантії недоторканності та
соціального захисту, як і до виходу у
відставку, колегія суддів приходить до
висновку про наявність у позивача
права на перерахунок довічного
грошового утримання судді у відставці
у розмірі, який передбачений ст. ст. 129,
138 Закону № 2453- VI.

Також, відповідно до ст. 6.4.
Європейської хартії про статус суддів
суддя, що досяг встановленого законом
віку для виходу у відставку з
суддівської посади, яку займав
протягом певного часу, повинен
отримувати пенсію по виходу у
відставку, рівень якої повинен бути як
можна ближче до рівня останньої
заробітної плати в якості судді.

Враховуючи викладене, колегія
суддів приходить до висновку про
наявність у позивача права на
перерахунок довічного грошового
утримання судді у відставці у розмірі 90
% заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді.

Доводи відповідача з приводу
неможливості здійснення позивачу
перерахунку грошового утримання у
зв'язку з тим, що ч. 4 ст. 138 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів» передбачено такий перерахунок
лише суддям Конституційного Суду
України, колегія суддів сприймається
критично, оскільки положення наведеної
частини ст. 138 Закону, по-перше,
регулюють порядок здійснення
перерахунку довічного грошового
утримання у разі зміни розміру
грошового утримання діючих суддів
Конституційного Суду України, який є
єдиним органом конституційної
юрисдикції в Україні, по-друге не дають
підстави для висновку стосовно
заборони здійснення перерахунку
довічного грошового утримання суддям
судів загальної юрисдикції.

Колегія суддів не приймає до
уваги посилання апелянта на те, що
судом неправомірно задоволено позовні
вимоги щодо здійснення перерахунку та
виплати щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
з 10 вересня 2013 року, так як позивач про
зазначену дату в своїх позовних
вимогах не просив, оскільки в заяві про
зміну позовних вимог, яка залучена до
матеріалів справи (а.с. 22), позивач
зазначив саме цю дату (10 вересня 2013
року) для здійснення виплати та
перерахунку довічного грошового
утримання.

Проте, судова колегія не може
погодитися з висновком Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області щодо зобов'язання відповідача
перераховувати щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці в
подальшому, у відповідності до розміру
грошового утримання працюючого на
відповідній посаді судді у розмірі 90 %,
оскільки такі зобов'язання
розцінюються колегією суддів як
зобов'язання вчинити дії в майбутньому.
При цьому, апеляційна інстанція
враховує ту обставину, що суд не
наділений повноваженнями щодо
зобов'язання органів державної влади
виконувати будь-які зобов'язання в
майбутньому, оскільки порушення
яких-небудь прав, свобод та законних
інтересів ще не відбулося.

Крім того із самого визначення пенсія
випливає, що щомісячні пенсійні
виплати здійснюються на постійній
основі, один раз на місяць протягом
невизначеного періоду часу, а тому цей
вид виплат не є строковим і не може бути
призначений на певний строк. У цьому
випадку визначається лише дата, з якої
особа має право на отримання пенсії (чи
її перерахунок).

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2013 року.

Статтею 244-2 КАС України передбачено, що
Рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду суд
апеляційної інстанції має право,
зокрема, змінити постанову суду.

За ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для
зміни постанови суду першої
інстанції є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального
права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 195, 197, 198, 201, 205 та 207 КАС України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Умані та
Уманському районі Черкаської області -
задовольнити частково.

Змінити постанову Уманського міського
суду Черкаської області від 05.12.2013 року,
виключивши з третього абзацу
резолютивної частини наступні
словосполучення: «…та перераховувати
ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове
утримання судді у відставці в
подальшому, у відповідності до розміру
грошового утримання працюючого на
відповідній посаді судді у розмірі 90 %».

В решті постанову суду - залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту прийняття та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Саприкіна І.В.

Судді:

Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.