Справа № 815/6480/13-а
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/6480/13-а

Категорія: 5.2.2 Головуючий в 1 інстанції:
Левчук О. А.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду, у складі:

головуючого судді - Запорожана
Д.В.,

судді - Яковлева
Ю.В,

судді - Жука С.І.

при секретарі: Топор О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Вілсон»
на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 15 листопада
2013 року у справі за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю «Вілсон»
до Південної митниці Міндоходів і
головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області про скасування рішень
та стягнення суми,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Вілсон» звернулося
до суду з позовом до Південної митниці
Міндоходів і ГУ Державної
казначейської служби України в
Одеській області про скасування картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 16.08.2013
року № 500040001/2013/00363, рішення про
коригування митної вартості товарів
від 16.08.2013 року № 50004000/2013/410018/2 та
стягнення з Державного бюджету України
через ГУ Державної казначейської
служби України в Одеській області
фінансової гарантії в розмірі 46522,69
гривень.

Свої позовні вимоги ТОВ «Вілсон»
обґрунтувало незаконністю спірних
рішень та бездіяльності відповідачів.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 15 листопада
2013 року у задоволенні вищенаведеного
позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Вілсон»
просить скасувати вищенаведену
постанову, як таку, що прийнята з
помилковим застосуванням норм
матеріального та процесуального права
і прийняти нову постанову, якою
задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
доводи апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд
першої інстанції виходив з
необґрунтованості даного позову та
відсутності підстав для його
задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем та «ОСОБА_1», Віладеканс,
Іспанія було укладено договір від 2
липня 2009 року, згідно з яким позивач
купує у зазначеного нерезидента товар.

Даний товар (какао-порошок) було подано
до митного оформлення та задекларовано
його митну вартість згідно із ст. 58 МК
України за першим методом (за ціною
договору), яка включає ціну товару та
витрати на його транспортування.

На підтвердження заявленої митної
вартості товару за ціною договору
декларантом було подано до митного
оформлення: декларацію митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір; специфікацію до договору;
інвойс; вантажна митну декларацію
країни відправлення; банківські
платіжні документи; транспортні
(перевізні) документи; пакувальний
лист; сертифікат про походження товару
тощо.

За результатом розгляду поданих
позивачем документів та проведених
консультацій митним органом було
прийнято рішення від 16 серпня 2013 року №
500040001/2013/410018/2 про коригування митної
вартості товару, яким митну вартість
було збільшено та прийнято картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 16.08.2013
року № 500040001/2013/00363 /а.с. 32-34/.

Коригування митної вартості товару
митним органом було здійснено у зв'язку
з виникненням сумніву щодо
достовірності відомостей, які
містяться в поданих позивачем
документах.

Відповідно до рішення про коригування
митної вартості, його було прийнято у
зв'язку з тим, що надані позивачем
документи містять недостовірні
відомості (у наданих документах
містяться розбіжності, а саме: у копії
митної декларації країни відправлення
не зазначена торгівельна марка; на
товаро-супровідних документах (інвойс
та пакувальний лист) наявний підпис
іншої особи, ніж на контракті; в
банківських документах про попередню
оплату відсутнє посилання на інвойс, що
унеможливлює ідентифікацію.

У зв'язку з «виявленими розбіжностями»
митним органом, відповідно до ст. 64 МК
України, було застосовано резервний
метод визначення митної вартості
товару, який ґрунтується на митній
вартості товару подібного, митне
оформлення якого вже здійснювалося за
митними деклараціями.

Виходячи з визначеної митним органом
митної вартості товару позивач подав
до митного оформлення нову вантажну
митну декларацію, згідно з якою було
проведено митне оформлення товару.
Також позивачем було сплачено 46522,69
гривень різниці між сумами платежів,
нарахованих згідно з митною вартістю,
визначеною ним, та митною вартістю,
визначеною митним органом у бік
збільшення.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 53 МК України,
документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
додаткові документи.

У разі якщо орган доходів і зборів має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) додаткові документи.

З матеріалів справи вбачається, що під
час митного оформлення імпортованого
товару, позивачем було надано митному
органу усі основні документи, що
передбачені ч. 2 ст. 53 МК України.
Зазначені документи чітко
ідентифікують оцінюваний товар, не
містять розбіжностей та містять дані,
що піддаються обчисленню, і
підтверджують ціну товарів, що
підлягала сплаті позивачем на користь
наведеного контрагента, тобто
підтверджують митну вартість товарів
за ціною договору згідно з вимогами ч.ч.
4, 5 ст. 58 МК України.

У ході розгляду справи митний орган не
спростував дійсність поданих
позивачем до митного оформлення
вищенаведених документів,
достовірність і об'єктивність
зазначених в них відомостей. Митний
орган не спростував контрактну ціну
оцінюваних товарів та вартість
транспортних витрат, об'єктивну
можливість і спроможність перевірити
згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 54 МК України
вартість операції на підставі наданих
позивачем документів, а відповідно й
рівень митної вартості товарів за
ціною договору за правилами,
визначеними у ст. 58 МК України.

Також митний орган не довів суду
наявність передбачених ч. 3 чи ч. 4 ст. 53
МК України підстав для витребування
від позивача додаткових документів, а
саме митний орган не підтвердив
належними доказами та аргументованими
доводами наявність у поданих позивачем
документах розбіжностей, ознак
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Колегія суддів зазначає, що зроблені
митним органом в оскаржуваному рішенні
записи про наявність розбіжностей є
формальними і несуттєвими, які не
впливають на рівень заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваних товарів.

Колегія суддів не приймає до уваги
твердження митного органу про
неможливість перевірки митної
вартості товару з підстав не
зазначення у копії митної декларації
країни відправлення торгівельної
марки; різності підписів на
товаро-супровідних документах та
відсутності посилання в банківських
документах про попередню оплату на
інвойс, так як зазначені обставини
жодним чином не утворюють труднощів
для проведення зазначеної перевірки.

Інших доказів того, що подані
декларантом до митного оформлення
документи містили розбіжності, які
впливають на кількісні та вартісні
показники оцінюваного товару, митним
органом виявлено не було, а судом таких
не вбачається.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, на думку колегії суддів,
зроблені митним органом в
оскаржуваному рішенні записи не
свідчать про дійсну наявність
розбіжностей і не доводять наявність
визначених ч. 3 ст. 53 МК України підстав
для витребування додаткових
документів для підтвердження митної
вартості товарів. Неподання
декларантом додаткових документів не
впливає на правильність визначення
декларантом митної вартості товарів за
першим методом, що підтверджується
наданими до митного оформлення
основними документами. Неподання
декларантом запитуваних митним
органом документів, за відсутності
обґрунтування неможливості визначення
митної вартості товарів за першим
методом, не є достатнім для висновку
про наявність підстав для застосування
митним органом іншого методу
визначення митної вартості. Митний
орган не довів суду обов'язкову в силу
ч. 1 ст. 55 МК України наявність
передбачених ч. 6 ст. 54 МК України
випадків, за яких він міг відмовити
позивачу в митному оформленні товару
за заявленою ним митною вартістю та
прийняти рішення про коригування
митної вартості товарів. Митний орган
не надав суду доказів та
аргументованих пояснень з приводу
того, що позивачем заявлено неповні
та/або недостовірні відомості про
митну вартість товарів; не довів суду
невідповідність обраного позивачем
методу визначення митної вартості
товарів; не послався та не підтвердив
суду надходження офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості. Сама по собі різниця між
вартістю подібних (аналогічних)
товарів не свідчить про наявність
порушень з боку декларанта і не
призводить до автоматичного
збільшення митної вартості товарів,
адже законодавство таких підстав прямо
не встановлює, тому не є перешкодою для
застосування першого методу
визначення митної вартості товару.

Отже, колегія суддів вважає, що
позивачем було подано митному органу
достатній пакет документів на
підтвердження кількісних і вартісних
показників імпортованого товару,
повноти і достовірності митної
вартості товару, заявленої позивачем
за першим методом, а тому заявлена ним
(позивачем) митна вартість товарів за
ціною договору відповідає вимогам ст. 58
МК України. Натомість коригування
митним органом митної вартості
здійснено неправомірно з порушенням ч.
3 ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 МК України та
всупереч правилам, визначеним ст. 58
зазначеного Кодексу.

Окрім того, колегія суддів приймає до
уваги те, що митний орган не довів
відсутності можливості послідовного
застосування інших методів визначення
митної вартості товару позивача ніж
резервний.

Аналогічна правова позиція міститься у
постановах Верховного Суду України від
21 листопада 2011 року (справа № 21-222а11) і 6
лютого 2012 року (справи №№ 21-418а11, 21-375а11,
21-365а11), 26 червня 2012 року (справа №
21-172а12).

Отже, колегія судів не погоджується з
висновком суду першої інстанції про
необґрунтованість даного позову та
відсутність підстав для його
задоволення.

Статтею 159 КАС України передбачено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

На думку колегії суддів, рішення суду
першої інстанції вищенаведеним
критеріям щодо законності та
обґрунтованості не відповідає.

Пунктом 4 ст. 202 КАС України передбачено,
що підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
допустив вищенаведені порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
даної справи по суті, внаслідок чого
його рішення підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови про
задоволення даного позову у повному
обсязі.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Вілсон» -
задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 15 листопада
2013 року - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов товариства з обмеженою
відповідальністю «Вілсон» -
задовольнити у повному обсязі.

Картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
Південної митниці Міндоходів від 16.08.2013
року № 500040001/2013/00363 та рішення Південної
митниці Міндоходів про коригування
митної вартості товарів від 16.08.2013 року
№ 50004000/2013/410018/2 - скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Вілсон» 46522,69
гривень сплаченої фінансової гарантії
за митною декларацією від 17 серпня 2013
року № 500040001/2013/020276.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили.

Постанова у повному обсязі
виготовлена 27 січня 2014 року.

.

Головуючий
/Д.В.
Запорожан/

Судді
/Ю.В.
Яковлев/

/С.І. Жук/