Справа № 200/5779/13-а
Суддя: Шевцова Т. В.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №200/5779/13а
Провадження №2а/200/275/13
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2013 року Бабушкінський
районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Шевцової
Т.В.

при секретарі - Мар'єнко К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду
м.Дніпропетровська адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Головного
Управління Міністерства Внутрішніх
Справ України в Дніпропетровській
області, третя особа Державна
Казначейська Служба України про
визнання бездіяльності незаконною,
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом до відповідача
та уточнивши свої позовні вимоги
просив суд:

- визнати незаконною бездіяльність
відповідача з розгляду його скарги від
19.08.2010 року на незаконне
адміністративне затримання
співробітниками міліції 23.07.2009 року в
Дніпропетровському окружному
адміністративному суді при
провадженні справи №3-0003/10;

- зобов'язати відповідача розглянути
скаргу у встановленому законом
порядку та вирішити її шляхом внесення
в ЄРДР свідчень про скоєння 23.07.2009 року
секретарем Дніпропетровського
окружного адміністративного суду Чіж
О.С. та невстановленими
співробітниками спецпідрозділу
«Грифон» завідомо незаконного
затримання позивача з направленням
матеріалів за підслідністю у
відповідності до ст..216 КПК України;
внесення в ЄРДР свідчень про скоєння
23.07.2009 року головою
Красногвардійського районного суду
м.Дніпропетровська Леоном О.Я.
організації виконаного в той же день
викрадення позивача з направленням
матеріалів за підслідністю у
відповідності до ст..216 КПК України;
проведення службового розслідування
причин та умов тривалої бездіяльності
посадових осіб, підрозділів і служб
відповідача в частині реагування на
скоєне порушення його прав,
встановлене судовими рішеннями, з
прийняттям встановлених нормативними
актами організаційних, дисциплінарних
та кадрових заходів;

- стягнути з державного бюджету на його
користь моральну шкоду, спричинену
незаконними діями та бездіяльністю
відповідача, в тому числі спричинену
його співробітниками, виходячи з
розміру 2 мінімальних заробітних плат
за кожен місяць незаконного
перебування під судом з липня 2009 року
по травень 2013 року, тобто за 47 місяців, а
всього 107 818 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 19.08.2010 року
він звернувся до відповідача зі
скаргою на своє незаконне
адміністративне затримання
співробітниками міліції 23.07.2009 року в
Дніпропетровському окружному
адміністративному суду при
провадженні справи №3-0003/10. Вказану
скаргу він подав в порядку ст..267 КУпАП,
втім вона залишається і до
теперішнього часу не вирішеною,
рішення про законність чи незаконність
дій підлеглих відповідачу
співробітників не прийнято, окрім того,
відповідач не виконує свої
зобов'язання з вирішення вказаної
скарги у встановленому законом
порядку.

Такою довгою бездіяльністю
відповідача, крім порушення норм
закону, порушується його право на
оскарження незаконних дій, що
спричиняє йому додаткові душевні
страждання у вигляді невизначеності
його правового статусу, який має бути
визначений саме відповідачем при
розгляді його скарги, та від якого
залежить можливість виникнення у нього
права на відшкодування моральної
шкоди, завданої незаконним
затриманням.

В судове засідання позивач надав заяву
про розгляд справи за його відсутності,
позовні вимоги з урахуванням уточнень
підтримав та просив задовольнити.
Зазначив, що стосовно свого
незаконного затримання 23.07.2009 року
багаторазово усно та письмово
звертався у вересні - листопаді 2009 року
до відповідача з вимогами перевірки
законності затримання та вжиття
заходів забезпечення своєї безпеки від
протиправних посягань на свободу та
особисту недоторканість організованої
злочинної групи, яка керувала
підконтрольними відповідачу
працівниками міліції. Відповідач
здійснював перевірку цих звернень суто
формально та поверхово, що знайшло
відображення у формальних відповідях
відповідача щодо відсутності
порушення закону працівниками міліції
та відсутності здійснення заходів
забезпечення його безпеки.
Незаконність його затримання вже
встановлена постановою Бабушкінського
районного суду м.Дніпропетровська від
20.08.2012 року, яка набрала законної сили, а
тому обставини, нею встановлені,
додатковому доказуванню не підлягають.
Втім, оскарження адміністративного
затримання до суду стало вимушеним та
остаточно можливим способом захисту
його порушеного права. Відсутність
реагування відповідача на звернення,
зокрема, відсутність вжиття заходів
щодо його безпеки, призвела до
неодноразового наступного посягання
підлеглих відповідачу органів МВС
України на його свободу протягом 2009 - 2010
років. Так, 14.09.2009 року та 29.07.2010 року він
був незаконно затриманий, що також
встановлено окремими постановами
Жовтневого районного суду від 22.07.2011
року, 21.09.2011 року та постановою того ж
суду від 21.09.2011 року. Вважає, що належне
виконання відповідачем вимог закону
полягало у відстороненні від посад
осіб, що порушили його права. Моральна
шкода полягає в душевних
стражданнях, спричинених завідомо
неправдивими відомостями відповідача
щодо законності дії підлеглих органів,
відчутті повної правової
незахищеності в умовах тривалого
незаконного переслідування міліцією;
суспільною ізоляцією, обмеженням часу
і місць перебування поза власним
помешканням, ризиком виходу з дому з
метою здійснення свого правового
захисту, і особливим ризиком особистої
появи у правоохоронних органах і судах
при вказаних умовах незаконності дій
підлеглих відповідачу органів. Окрім
того, моральна шкода полягає в
додаткових зусиллях, які позивач
зазнав при фактичному переході на
умови життя нелегала, налагодження
формального та неформального стеження
за діями співробітників міліції, а
також в правових зусиллях, зайвих при
виконанні відповідачем його
обов'язків, з ініціювання близько 1000
судових справ, в яких відповідач
безперервно надавав судам завідомо
неправдиві відомості, які він мав
спростовувати.

Представник відповідача в судове
засідання надала заяву про розгляд
справи за її відсутності, позовних
вимог не визнала та заперечувала проти
їх задоволення. Відповідно до
письмових заперечень, вважає, що
правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані ст..267 КУпАП, а
тому правомочним органом, який повинен
був розглядати скаргу позивача, є
Дніпропетровське міське Управління
ГУМВС України в Дніпропетровській
області, куди і було надіслано за
належністю звернення позивача, а отже
його права не порушенні, оскільки на
підставі скарги було проведено
службову перевірку та складено
Красногвардійською прокуратурою
м.Дніпропетровська висновок про
відсутність порушень закону. Порядок
оскарження постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи був
роз'яснений позивачу.

Представник третьої особи в
судове засідання надала заяву про
розгляд справи без її участі,
відповідно до письмових заперечень
просила в позові відмовити, оскільки
позовних вимог до Державної
Казначейської Служби України не
пред'явлено, а моральна шкода
необґрунтовано завищена.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги не
обґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до приписів ст. 6 КАС України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 3 КАС України
позивач - особа, на захист прав, свобод
та інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду.

Завданням адміністративного
судочинства, відповідно до ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно - правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, інших посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У відповідності до ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Статтею 71 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Суд, згідно зі статтею 86 цього Кодексу,
оцінює докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Як встановлено судом, позивач
звертався до відповідача зі скаргою на
своє незаконне адміністративне
затримання в Дніпропетровському
окружному адміністративному суді
23.07.2009 року співробітниками міліції та
спецпідрозділу «Грифон», його
звернення були надіслані до ДМУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області за
належністю, де була проведена службова
перевірка та складено відповідний
висновок, в якому у підсумку зазначено
про відсутність фактів порушення
службової дисципліни співробітниками
Красногвардійського РВ.

Вказаний висновок спростовано
Бабушкінським районним судом
м.Дніпропетровська постановою від
20.08.2012 року.

Так, постановою Бабушкінського
районного суду м.Дніпропетровська від
20 серпня 2012 року задоволено скаргу
ОСОБА_1 на його незаконне затримання
23.07.2009 року співробітниками підрозділу
"Грифон" та Красногвардійського РВ ДМУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області та визнано затримання ОСОБА_1
23.07.2009 року співробітниками підрозділу
"Грифон" та Красногвардійського РВ ДМУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області підчас складення протоколу про
адміністративне правопорушення за ч.1
ст.185-3 КУпАП та його доставлення до
Красногвардійського районного суду
м.Дніпропетровська - незаконним.

Вказана постанова набрала законної
сили 15 жовтня 2012 року.

Також, 09 серпня 2010 року
Красногвардійським районним судом
м.Дніпропетровська винесено постанову
про закриття провадження по справі про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.185-3 КУпАП у
зв'язку з закінченням строку
накладення адміністративного
стягнення. Вказана постанова
переглядалась в апеляційному порядку,
оскільки з нею не погодився позивач, та
була залишена без змін постановою
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 17 вересня 2010 року.

Згідно з ст.. 267 КУпАП адміністративне
затримання може бути оскаржено
заінтересованою особою у вищестоящий
орган (вищестоящій посадовій особі)
відносно органу (посадової особи), який
застосував ці заходи, прокуророві або
до суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.260 КУпАП у
випадках, прямо передбачених законами
України, з метою припинення
адміністративних правопорушень, коли
вичерпано інші заходи впливу,
встановлення особи, складення
протоколу про адміністративне
правопорушення у разі неможливості
складення його на місці вчинення
правопорушення, якщо складення
протоколу є обов'язковим, забезпечення
своєчасного і правильного розгляду
справ та виконання постанов по справах
про адміністративні правопорушення
допускається адміністративне
затримання особи.

Статтею 17 Кодексу адміністративного
судочинства України визначена
юрисдикція адміністративних судів
щодо вирішення адміністративних справ.
Так, у відповідності до положень ч.1
зазначеної статті, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму. При визначення юрисдикції
справи необхідно виходити з характеру
спірних правовідносин, прав та
інтересів, за захистом яких звернувся
позивач, суб`єктного складу сторін,
предмету спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

З аналізу наведених норм вбачається, що
публічно-правовим спором за Кодексом
адміністративного судочинства України
є не будь-який публічно-правовий спір, а
лише той, який випливає із здійснення
суб`єктом владних повноважень своїх
владних управлінських функцій.

Відповідно до ст.261 КУпАП про
адміністративне затримання
складається протокол, в якому
зазначаються: дата і місце його
складення; посада, прізвище, ім'я та по
батькові особи, яка склала протокол;
відомості про особу затриманого; час і
мотиви затримання. Протокол
підписується посадовою особою, яка
його склала, і затриманим. У разі
відмовлення затриманого від
підписання протоколу в ньому робиться
запис про це. При складанні
протоколу особі роз'яснюються її
права, передбачені ст.. 268 КУпАП.

Про місце перебування особи,
затриманої за вчинення
адміністративного правопорушення,
негайно повідомляються її родичі, а на
її прохання також власник відповідного
підприємства, установи, організації
або уповноважений ним орган.

Слід відмітити, що працівники міліції
під час здійснення адміністративного
затримання особи, здійснені у зв'язку з
вчиненням особою адміністративного
правопорушення, передбаченого
ст.185-3КУпАП, виконують не владні
управлінські функції, а владні
процесуальні функції.

Враховуючи викладене, такі спори не
випливають із здійснення суб`єктом
владних повноважень своїх владних
управлінських функцій, а тому не
належать до юрисдикції
адміністративних судів.

Однак, контроль, покладений на
вищестоящий орган по відношенню до
органу міліції, який здійснював
адміністративне затримання, в силу ст..
267 КУпАП вже є не процесуальною, а
управлінською функцією, у зв'язку з чим
суд доходить висновку про те, що
позовні вимоги пред'явлені позивачем в
адміністративному судочинстві вірно,
однак не до належного відповідача.

Зазначену позицію викладено також і в
постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України №8 від
20.05.2013 року, де в п.30 вказано, що
відповідно до частини першої статті 267
Кодексу України про адміністративні
правопорушення від 7 грудня 1984 року N
8073-X адміністративне затримання,
особистий огляд, огляд речей і
вилучення речей та документів, у тому
числі посвідчення водія, ліцензійної
картки на транспортний засіб,
тимчасове затримання транспортного
засобу, відсторонення водіїв від
керування транспортними засобами,
річковими і маломірними суднами та
огляд на стан алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння, а
також щодо перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують їх
увагу та швидкість реакції, може бути
оскаржено заінтересованою особою у
вищестоящий орган (вищестоящій
посадовій особі) відносно органу
(посадової особи), який застосував ці
заходи, прокуророві або до суду. Спори,
що виникають з приводу застосування
цих заходів, мають публічно-правовий
характер, оскільки пов'язані зі
здійсненням суб'єктами, визначеними у
статтях 2341, 2342, 2444, 262, 264, 2651, 2652, 2653, 266
Кодексу України про адміністративні
правопорушення від 7 грудня 1984 року N
8073-X, владних повноважень, та підлягають
розгляду за правилами КАС України.

Таким чином, оскільки постановою
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 20.08.2012 року
визнано незаконним затримання
позивача 23.07.2009 року співробітниками
підрозділу "Грифон" та
Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС
України в Дніпропетровській області,
то органом, уповноваженим розглядати
скаргу на таке затримання, в силу
положень ст..267 КУпАП, окрім суду, є в
даному випадку Дніпропетровське
міське управління ГУМВС України в
Дніпропетровській області з огляду на
наступне.

Згідно з Положенням про
Дніпропетровське міське управління
УМВС України в Дніпропетровській
області, затверджене наказом УМВС
України в Дніпропетровській області
№1000 від 15.11.2007 року, Дніпропетровське
міське управління є юридичною особою і
має самостійний баланс, при цьому
районні відділи ДМУ УМВС України в
Дніпропетровській області не
являються юридичними особами та не
мають самостійного балансу.

Разом з тим, відповідно до Положення
про Красногвардійський РВ ДМУ УМВС
України в Дніпропетровській області,
останній є органом Міністерства
Внутрішніх Справ та підпорядковується
Дніпропетровському міському
управлінню УМВС України в
Дніпропетровській області.

За ст. 162 КАС України при вирішенні
справи по суті суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю або частково.

За приписами статті 25 Закону України
«Про звернення громадян» обов'язковою
умовою відшкодування збитків
громадянину у зв'язку з порушенням
вимог цього Закону при розгляді його
скарги є встановлені судом
неправомірні дії або рішення органу чи
посадової особи при розгляді скарги.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач діяв в межах повноважень та
у спосіб, визначений чинним
законодавством, до його компетенції не
входить перевірка скарги на незаконне
затримання співробітниками районного
відділку міліції, оскільки останній
підпорядковується Дніпропетровському
міському Управлінню ГУМВС України в
Дніпропетровській області, а отже таке
звернення позивача правомірно
розглядалось саме ДМУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області в межах
службового розслідування, однак дії та
висновок останнього в даному
провадженні предметом розгляду не є.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог.

Згідно ст.52 КАС України суд першої
інстанції, встановивши, що з
адміністративним позовом звернулася
не та особа, якій належить право вимоги,
або не до тієї особи, яка повинна
відповідати за адміністративним
позовом, може за згодою позивача
допустити заміну первинного позивача
або відповідача належним позивачем або
відповідачем, якщо це не потягне за
собою зміни підсудності
адміністративної справи.

Оскільки позовні вимоги пред'явлені до
відповідача безпідставно, відповідач
не є органом, визначений ст..267 КУпАП як
уповноважений на розгляд скарги на
незаконне адміністративне затримання,
позивач в судове засідання не з'явився,
надавши заяву про розгляд справи за
його відсутності та підтримавши
позовні вимоги з урахуванням власних
уточнень в межах як вони заявлені, то
позовні вимоги про визнання
бездіяльності незаконною, зобов'язання
вчинити певні дії задоволенню не
підлягають.

Що стосується відшкодування моральної
шкоди, то такі вимоги є похідними від
вимог позивача про визнання
бездіяльності незаконної,
зобов'язання вчинити певні дії, а тому
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.94 КАС України судовий
збір слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.1, 2, 6-11, 18, 19, 23, 69, 71, 94, 158-162 КАС
України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити в повному обсязі.

Судові витрати по справі віднести за
рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Бабушкінський районний суд
м.Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня проголошення постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя /підпис/
Т.В.Шевцова

З оригіналом згідно

Суддя Бабушкінського районного суду

м.Дніпропетровська
Т.В.Шевцова