Справа № 808/9652/13-а
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року (о 16 год. 20 хв.)Справа №
808/9652/13-а м.ЗапоріжжяЗапорізький
окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.

за участю секретаря Батечко М.Д.

за участю представників позивача
Мажара О.О., Берегової С.М.,

представника відповідача Маріхіна К.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Запоріжвогнетрив»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м.Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Запоріжвогнетрив» (далі -
ПАТ «Запоріжвогнетрив», позивач)
звернулось до Запорізького окружного
адміністративного суду (далі - суд) із
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів (далі - СДПІ з ОВП у м.
Запоріжжі МГУ Міндоходів, відповідач),
в якому просить визнати протиправними
та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 03.12.2013 №
та від 03.12.2013 №.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі
МГУ Міндоходів проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ПАТ «Запоріжвогнетрив» з
питання реальності та правомірності
відображення в податковому обліку
правових відносин з постачальником ТОВ
НТК «Мегатрейдінг» у періоді з 01.06.2012 по
30.06.2012, за результатами якої складено
Акт від 18.11.2013 р. № 225/26-10/00191885. На
підставі Акту відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення від
03.12.2013 № та № . За
результатами перевірки відповідачем
зроблено висновок про відсутність
об'єктів оподаткування по операціях з
придбання позивачем товару у ТОВ НТК
«Мегатрейдінг». Позивач не згодний із
результатами перевірки та
нарахованими сумами податкових
зобов'язань. Вважає, що висновки в Акті
про відсутність факту здійснення
господарських операцій між ПАТ
«Запоріжвогнетрив» та ТОВ НТК
«Мегатрейдінг» є незаконними.
Зазначає, що всі операції з
купівлі-продажу товару між ПАТ
«Запоріжвогнетрив» та ТОВ
«Мегатрейдінг» відповідають вимогам
чинного законодавства. Товар дійсно
поставлявся, що підтверджено
документами під час виїзної перевірки.
Вважає, що якщо податковий орган
оспорює дійсність угод та юридичну
значимість первинних та звітних
документів, то на підставі чинного
законодавства вони можуть бути визнані
недійсними лише за рішенням суду. На
підставі вищевикладеного, просить
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
03.12.2013 № та від 03.12.2013 № .

У судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали та
просили задовольнити їх у повному
обсязі, надали пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечив з
підстав, викладених у запереченнях на
адміністративний позов (вх. № 51006 від
26.12.2013). Зокрема, посилається на Акт ДПІ
у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська від 28.01.2013 №90/226/36906731
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ НТК
«Мегатрейдінг» з питань правомірності
проведення господарських відносин з
платниками податків за травень 2012,
червень 2012, липень 2012, серпень 2012р»,
відповідно до якого не встановлено
факту реального здійснення
господарських операцій ТОВ НТК
«Мегатрейдінг» за травень-серпень 2012
року, встановлено відсутність об'єктів
оподаткування при придбанні та продажу
товарів (послуг). Зазначає, що позивачем
не надані до перевірки оригінали
документів, виписаних перевізником
поштових відправлень «Автолюкс»:
декларацію, вантажно-транспортну
декларацію, накладну на отримання
багажу або інші документи. З цієї
причини невідомі фактичний відправник
та пункт відправлення товару, факт
перевезення товару не встановлений,
тобто відсутні відомості про отримання
товару саме від постачальника ТОВ НТК
«Мегатрейдінг». Зазначає, що якщо під
час вирішення спору буде встановлено,
що товар справді придбавався
платником, але не в тих осіб, що
зазначені в первинних документах, то
відповідні первинні документи не є
достовірними та не можуть
підтверджувати право платника на
податковий кредит. Вказує, що оскільки
факт придбання товару ТОВ НТК
«Мегатрейдінг» у постачальників не
підтверджено, ПАТ «Запоріжвогнетрив»
порушено вимоги податкового
законодавства, в результаті чого
позивачем занижено суму податку на
додану вартість за червень 2012 року у
розмірі 2450,00 грн та занижено податок на
прибуток за 2012 рік у розмірі 2573,00 грн. На
підставі викладеного, просить у
задоволенні адміністративного позову
ПАТ «Запоріжвогнетрив» відмовити у
повному обсязі.

На підставі ст. 160 КАС України в
судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови та оголошено про час
виготовлення постанови у повному
обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані
документи, заслухавши пояснення
представників сторін, судом
встановлені наступні обставини.

Публічне акціонерне товариство
«Запоріжвогнетрив» (ідентифікаційний
код 00191885) є юридичною особою, яка
зареєстрована 21.03.1995 року Виконавчим
комітетом Запорізької міської ради, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А01 № 029334, Довідкою АА № 659417 з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України.
ПАТ «Запоріжвогнетрив» є платником
ПДВ, про що свідчить свідоцтво про
реєстрацію платника податку на додану
вартість № 100335134 серії НБ №162932.

Із матеріалів справи вбачається, що на
підставі направлення від 06.11.2013 № 0213,
наказу СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі МГУ
Міндоходів від 06.11.2013 № 268, відповідно
до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78
Податкового Кодексу України від 02.12.2010
№2755-VI (далі - ПК України) проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ПАТ «Запоріжвогнетрив» з
питання реальності та правомірності
відображення в податковому обліку
правових відносин з постачальником ТОВ
НТК «Мегатрейдінг» у періоді з 01.06.2012 по
30.06.2012, за результатами якої складено
від 18.11.2013 № 225/26-10/00191885.

Відповідно до Акту перевіркою
встановлено порушення позивачем вимог
законодавства, а саме:

1. п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200 ПК
України, в результаті чого ПАТ
«Запоріжвогнетрив» занижено суму
податку на додану вартість за червень
2012 року у розмірі 2450,00 грн.;

2. п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України, в результаті чого ПАТ
«Запоріжвогнетрив» занижено податок
на прибуток за 2012 рік у розмірі 2573,00
грн., у т.ч. по періодах: за півріччя 2012
на суму 2573,00 грн. (в т.ч. у II кварталі 2012 -
на суму 2573,00 грн.); за три квартали 2012 на
суму 2573,00 грн. (в т.ч. у III кварталі 2012 - на
суму 0 грн.); за 2012 рік на суму 2573,00 грн.
(в т.ч. у IV кварталі 2012 на суму 0 грн.).

На вказаний Акт позивачем надані
заперечення від 22.11.2013 № 19-2514, в яких ПАТ
«Запоріжвогнетрив» просить скасувати
висновки Акту.

СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі МГУ Міндоходів
надана відповідь на заперечення від
29.11.2013 №3266/10/26-10, в якій зазначено, що
висновки в Акті перевірки є
обґрунтованими та СДПІ з ОВП у м.
Запоріжжі МГУ Міндоходів не має
підстав для задоволення заперечень.

На підставі Акту та виявлених порушень
СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі МГУ Міндоходів
прийняті наступні податкові
повідомлення-рішення:

- від 03.12.2013 № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств на загальну суму 3859,50 грн.,
в тому числі за основним платежем - 2573,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 1286,50 грн.;

- від 03.12.2013 № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 3675,00 грн., в тому числі за
основним платежем - 2450,00 грн., штрафними
(фінансовими) санкціями - 1225,00 грн.

Судом встановлено, що фактично
податкові зобов'язання донараховані
ПАТ «Запоріжвогнетрив» у зв'язку з тим,
що позивачем не надані до перевірки
оригінали документів, виписаних
перевізником поштових відправлень
«Автолюкс» та висновків про вчинення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ НТК «Мегатрейдінг», які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що зроблені на
підставі: - Акту ДПІ у Жовтневому районі
м. Дніпропетровська від 28.01.2013 №
90/226/36906731 «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ НТК
«Мегатрейдінг» з питань правомірності
проведення господарських відносин з
платниками податків за травень 2012,
червень 2012, липень 2012, серпень 2012»,
відповідно до якого не встановлено
факту реального здійснення
господарських операцій ТОВ НТК
«Мегатрейдінг» за травень-серпень 2012
року, встановлено відсутність об'єктів
оподаткування при придбанні та продажу
товарів (послуг), які підпадають під
визначення ст. 22, ст. 185, ст. 187, ст. 198 ПК
України. Щодо взаємовідносин між ПАТ
«Запоріжвогнетрив» та ТОВ НТК
«Мегатрейдінг» судом встановлено
наступне.

В перевіряємому періоді позивач мав
взаємовідносини з ТОВ НТК
«Мегатрейдінг» на підставі договору
від 24.10.2011 № 18-1565, відповідно до п. 1.1.
якого постачальник (ТОВ НТК
«Мегатрейдінг») зобов'язується
поставити і передати у власність
покупця (ПАТ «Запоріжвогнетрив») товар,
а покупець прийняти та оплатити цей
товар, асортимент, кількість та ціна
якого зазначені у специфікаціях,
оформлених у вигляді додатків до
договору, які є невід'ємною його
частиною. Допускається зміна об'ємів та
номенклатури товару, що поставляється,
за листами-заявками покупця, які є
невід'ємною частиною договору з
обов'язковим узгодженням цін, умов та
строків поставки (п. 1.2 Договору).

Згідно п. 4.2. Договору поставка товару
здійснюється на умовах CPT-м. Запоріжжя
ПАТ «Запоріжвогнетрив» (в редакції
Інкотермс-2000). Оплата товару, що
поставляється за цим договором,
здійснюється покупцем по факту
поставки протягом п'яти днів (п. 5.1.
Договору).

На виконання умов договору ТОВ НТК
«Мегатрейдінг» поставлений товар ПАТ
«Запоріжвогнетрив», а саме: автошина
255/55R16 Michelin Primacy HP V в кількості 5 шт.,
автошина 255/60R16 Michelin Primacy HP V в кількості 4
шт., на загальну суму 14 700,00 грн., в т.ч.
ПДВ 2450,00 грн., сума без ПДВ 12 250,00 грн., на
що виписані такі документи: рахунок на
оплату № 596 від 25.06.2012, податкова
накладна № 52 від 25.06.2012, видаткова
накладна № 399 від 25.06.2012.

Суму податку на додану вартість за
зазначеною податковою накладною,
відображеною позивачем у реєстрі
отриманих податкових накладних за
червень 2012 року, включено до
податкового кредиту відповідного
періоду і відповідають даним додатку №
5 до декларації з ПДВ за червень 2012 року
і даним цієї декларації.

Фактичне відвантаження, отримання та
транспортування автошин
підтверджується товарно-транспортною
накладною від 27.06.2012, подорожнім листом
від 27.06.2012 №407572, довіреністю від 25.06.2012
№ 5106, прибутковим ордером від 27.06.2012
№16521/12/0760.

Судом встановлено, що товар у посилках
отримувався працівником ПАТ
«Запоріжвогнетрив» від перевізника
поштових відправлень «Автолюкс» з його
складу у м.Запоріжжі. Від пункту видачі
поштових відправлень до складу ПАТ
«Запоріжвогнетрив» перевезення товару
здійснювалось вантажним автомобілем
ПАТ «Запоріжвогнетрив»: Газель,
державний номер НОМЕР_3,
водій-експедитор ОСОБА_4. Для
здійснення перевезення позивачем
виписувались товаротранспортна
накладна та подорожній лист.

Розрахунок між підприємствами
проведений у безготівковій формі
платіжним дорученням від 20.07.2012 № 2388 на
суму 14 700,00 грн.

Поставлений ТОВ НТК «Мегатрейдінг»
товар використаний у межах власної
господарської діяльності позивача при
технічному обслуговуванні та
утриманні автомобілів, що
підтверджується додатком до
матеріального звіту за червень 2012 року
по коморі цеху безрейкового транспорту
ПАТ «Запоріжвогнетрив».

Оскільки ПАТ «Запоріжвогнетрив»
вважає, що податкові
повідомлення-рішення від 03.12.2013 №
та від 03.12.2013 № прийняті СДПІ з
ОВП у м.Запоріжжі МГУ Міндоходів
всупереч обставинам справи та діючому
законодавству, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання протиправними та скасування
зазначених податкових
повідомлень-рішень.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, суд вважає позовні
вимоги такими, що підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через відокремлені підрозділи, а
також через будь - яку іншу особу, що діє
на користь першої особи, зокрема за
договорами комісії, доручення та
агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 138.1 ст. 138 ПК України
передбачено, що витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

За змістом п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат:
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139 ст. 139 ПК України).

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV)
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Отже, господарська
операція повинна спричиняти реальні
зміни майнового стану платника
податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного
Закону підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV
передбачені обов'язкові реквізити, які
мають містити первинні та зведені
облікові документи, які є підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій. Такими реквізитам є: назва
документа (форми); дата і місце
складання; назва підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, за правилами ПК України
підставою для віднесення до складу
витрат сум витрат, понесених на
придбання товарів (робіт, послуг), є
сукупність таких умов, як реальне
(фактичне) придбання товарів (робіт,
послуг), використання придбаних
товарів (робіт, послуг) у власній
господарській діяльності, а також
документальне підтвердження понесених
витрат.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

За приписами п. 198.3 статті 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг з метою їх
використання в господарській
діяльності.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 ПК України.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України
передбачено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом (п.200.2 ст. 200 ПК
України).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну. В даному
пункті перелічені обов'язкові
реквізити, що мають міститися в
податковій накладній.

Податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця (п. 201.4 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК
України).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Пунктом 201.10. ст. 201 ПК України
встановлено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Виходячи з приписів вищевказаних норм,
податкова накладна засвідчує факт
придбання платником податку товарів
(робіт, послуг), надає право на
формування податкового кредиту
платника податків-покупця. Придбання
товарів (робіт, послуг), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності платника
податку, відсутність податкової
накладної позбавляють платника
податку права на включення до
податкового кредиту сплачених
(нарахованих) сум податків у звітному
періоді у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг).

Із матеріалів справи вбачається, що у
позивача наявні всі необхідні первинні
документи, які підтверджують наявність
витрат на придбання товару, а
відповідно і правомірність віднесення
цих витрат на валові витрати
підприємства та декларування суми
податкового кредиту. Придбаний товар в
подальшому був використаний у власній
господарській діяльності.

Складена контрагентом податкова
накладна відповідає вимогам
законодавства України стосовно форми і
порядку її оформлення. Крім того,
відповідачем не було спростовано факт
наявності контрагента позивача на час
здійснення господарських операцій в
Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України та
наявності в нього свідоцтва про
реєстрацію платника ПДВ.

Щодо твердження відповідача про те, що
правочини вчинені між позивачем та ТОВ
НТК «Мегатрейдінг» не спричиняють
реального настання правових наслідків,
а отже є нікчемними, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
встановлені ст. 203 ЦК України. Такими
вимогами є: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України);
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України);
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України);
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України);
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей
(ч. 6 ст. 203 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

За змістом ч. 3 ст. 228 ЦК України у разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним.

До того ж, як зазначив Пленум
Верховного Суду України у п. 5 Постанови
від 06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» у разі
оспорювання стороною правочину факту
його нікчемності, такий правочин може
визнаватися таким у судовому порядку.

Навіть за наявності ознак нікчемності
правочину податкові органи мають право
лише звертатися до судів з позовами про
стягнення в доход держави коштів,
отриманих по правочинах, здійснених з
метою, що свідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, посилаючись на
їх нікчемність.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним
з основних завдань органів державної
податкової служби є здійснення
контролю дотримання податкового
законодавства і надання роз'яснень
законодавства з питань оподаткування
платникам податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

Відповідач не надав суду належних
доказів, які б підтверджували висновки
щодо нікчемності правочину та визнання
його таким, що укладений без наміру
настання правових наслідків.
Твердження відповідача ґрунтуються
виключно на фактах, що викладені в Акті
перевірки, проте належних доказів, що
підтверджують викладені у ньому
обставини, суду надано не було, а тому
твердження відповідача щодо
нікчемності правочину є лише його
припущенням.

Стосовно господарської діяльності
контрагента позивача ТОВ НТК
«Мегатрейдінг» та посилання на акт
перевірки вказаного контрагента суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції
України юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Як встановлено ч. 1 ст. 511 ЦК України
зобов'язання не створює обов'язку для
третьої особи.

Частиною 2 ст. 218 ГК України встановлено,
що учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Таким чином, зобов'язання контрагентів
позивача не спричиняють
цивільно-правових чи податкових
наслідків для позивача, так само
позивач не може нести відповідальність
за будь-які порушення законодавства
вчинені його контрагентами.

Позиція вищих судових інстанцій
(Верховного та Вищого
адміністративного судів) по питанню
відповідальності субєктів
господарювання вже давно є сталою та
полягає у тому, що платник податків не
мусить нести відповідальність за
можливі порушення податкового
законодавства його контрагентами. Це
може бути відповідальністю самого
контрагента, якщо він допускає такі
порушення. Аналогічні висновки надавав
і Європейський суд по правам людини,
зокрема у справах «Інтерсплав проти
України» та «БУЛВЕС АД проти Болгарії».

Платник податку на додану вартість
(покупець товару) на час здійснення
господарської операції з придбання
товару не має обов'язку та повноважень
здійснювати контроль за дотриманням
усіма постачальниками товару у ланцюгу
постачання вимог законодавства щодо
здійснення господарської діяльності,
дотримання вимог податкового
законодавства тощо і в подальшому
зазнавати певних негативних наслідків
у вигляді позбавлення права на
податковий кредит чи бюджетне
відшкодування за можливу неправомірну
діяльність будь-якого з контрагентів.

Таким чином, ПАТ «Запоріжвогнетрив» не
може і не повинно нести
відповідальність за діяння інших
юридичних осіб. Жодним діючим
законодавчим або нормативним актом
України не передбачається обов'язок
покупця, а також не надано йому права
перевіряти правомірність діяльності
підприємств - контрагентів за
господарськими договорами, мету
діяльності їх посадових осіб,
достовірність даних, вказаних
постачальником в його первинних
документах, а також контролювати
показники податкової звітності іншого
платника податку.

Щодо відсутності у позивача
документів, виписаних перевізником
поштових відправлень, суд зазначає
наступне.

За умовами договору від 24.10.2011 № 18-1565
поставка товару здійснювалася на
умовах CPT-м. Запоріжжя ПАТ
«Запоріжвогнетрив» (фрахт/перевозка
оплачені до (…назва місця
призначення)), тобто, позивач не мав
відомостей (і не повинен був їх мати) з
ким та на яких умовах домовлявся його
контрагент про відправку товару на
адресу ПАТ «Запоріжвогнетрив».

Разом з тим, законодавством не
поставлено в залежність відсутність
транспортних документів на
перевезення вантажу (товару) з
наслідками формування бази
оподаткування податком на додану
вартість. Згідно ст. 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність» первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення. Таким чином, транспортна
накладна не може бути первинним
документом, який підтверджує
здійснення господарської операції з
поставки товарів, та відповідно
набуття права власності на нього,
оскільки не відображає відомості про
господарську операцію з поставки
товару, а відображає відомості про
господарську операцію перевезення.

Відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України № 363 від 14.10.1997
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
а товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Згідно із п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.5, 11.7 вказаних
правил основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.
Дорожній лист вантажного автомобіля є
документом, без якого перевезення
вантажів не допускається. Оформлення
перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.
Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Після прийняття вантажу
згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри. Перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у Замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
Перевізнику.

Разом з тим, вказані правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку валових витрат
платників податку, а лише встановлюють
права, обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Таким чином, відсутність лише
товарно-транспортних накладних не
позбавляє господарські операції їх
реального змісту. Реальність договору
та дійсність господарських операцій з
контрагентом позивача підтверджується
іншими первинними документами, а саме:
видатковою та податковою накладною,
банківською випискою, прибутковим
ордером, довіреністю на отримання ТМЦ,
які у своїй сукупності підтверджують
отримання товару, його оприбуткування
та правомірність віднесення витрат на
валові витрати підприємства та
декларування суми податкового кредиту
по взаємовідносинам з ТОВ НТК
«Мегатрейдінг».

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Як встановлено ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що висновки, зроблені відповідачем в
Акті, є необґрунтованими та
недоведеними, відповідачем не доведена
правомірність прийнятих рішень,
позивачем первинними документами
доведено відсутність виявленого
порушення, а тому заявлені позивачем
вимоги є такими, що підлягають
задоволенню. Оскільки відповідачем
безпідставно збільшено суму грошового
зобов'язання за основним платежем, то
відповідно і сума штрафної санкції є
необґрунтованою.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
03.12.2013 № та від 03.12.2013 № ,
прийняті Спеціалізованою державною
податковою інспекцією з
обслуговування великих платників у м.
Запоріжжі Міжрегіонального головного
управління Міндоходів.

Присудити на користь Публічного
акціонерного товариства
«Запоріжвогнетрив» з Державного
бюджету України судові витрати у
розмірі 172,05 грн. (сто сімдесят дві
гривні 05 копійок).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання такої постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
І.В. Батрак