Справа № 1627/2а-3956/11
Суддя: П'янова Я.В.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 р. Справа № 1627/2а-3956/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: П'янової Я.В.

Суддів: Зеленського В.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Семенівському районі
Полтавської області на постанову
Семенівського районного суду
Полтавської області від 22.04.2013р. по
справі № 1627/2а-3956/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Семенівському районі
Полтавської області , Управління
праці та соціального захисту населення
Семенівської районної державної
адміністрації Полтавської області ,
Центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат у Полтавській
області

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1), 25
листопада 2011 року звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Семенівському районі
Полтавської області, в якому просив:

1. Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Семенівському районі
Полтавської області провести
перерахунок і виплату ОСОБА_1, як
ліквідатору 2-ої категорії, щорічної
допомоги на оздоровлення за 1993 - 2011 роки
у розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат відповідно до ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
урахуванням розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої ст.22
Закону України «Про Державний бюджет
України».

2. Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Семенівському районі
Полтавської області провести
перерахунок і виплату ОСОБА_1, як
ліквідатору 2-ої категорії, додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в
розмірі 15 % прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
відповідно до ст.50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
урахуванням розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленого ст.21
Закону України «Про державний бюджет
України».

Постановою Семенівського районного
суду Полтавської області від 22.04.2013
року позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
перерахунку та виплати щорічної
допомоги на оздоровлення та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до вимог ст. 48 та 51 Закону
України № 796-ХІІ за період з 1993 року по 25
травня 2011 року залишено без розгляду.

Позовні вимоги щодо перерахунку та
виплати щорічної допомоги на
оздоровлення у 2011 році задоволено.

Визнано протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України у
Семенівському районі Полтавської
області щодо перерахунку та виплати
щорічної допомоги на оздоровлення у 2011
році.

Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_1
одноразову допомогу на оздоровлення за
2011 рік відповідно до вимог ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат із зарахуванням виплаченої суми.

Визнано протиправними дії відповідача
щодо відмови у перерахунку та виплаті
додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в період з 25 травня 2011 року по
23 липня 2011 року.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у Семенівському районі
Полтавської області перерахувати та
виплатити ОСОБА_1 за період з 25 травня
2011 року по 23 липня 2011 року додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до вимог ст. 51 Закону №
796-ХІІ у розмірі 30 процентів
мінімальної пенсії за віком,
визначеної відповідно до ст. 28 Закону
України «Про обов'язкове державне
пенсійне страхування» з урахуванням
вже виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з прийнятою постановою,
відповідач - Управління Пенсійного
фонду України в Семенівському районі
Полтавської області, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 КАС України
за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16.12.2013 року
залучено Управління праці та
соціального захисту населення
Семенівської районної державної
адміністрації Полтавської області та
Центр по нарахуванню та здісненню
соціальних виплат у Полтавській
області до участі у справі в якості
другого та третього відповідачів.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з такого.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги
ОСОБА_1 щодо перерахунку та виплати
щорічної допомоги на оздоровлення та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до вимог ст. 48 та 51
Закону України № 796-ХІІ за період з 1993
року по 25 травня 2011 року, суд першої
інстанції виходив з приписів ст.ст. 99, 100
КАС України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Враховуючи дату звернення позивача до
суду, шестимісячний строк на звернення
до суду з позовом та період, за який
позивач просить суд захистити його
права, колегія суддів приходить до
висновку, що права позивача підлягають
захисту лише з 25.05.2011 року.

Згідно з ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку.

З матеріалів справи таких підстав не
вбачається. Доказів поважності
пропуску строку на звернення до суду з
позовом позивачем не надано.

Необґрунтованими, на думку колегії
суддів, є посилання позивача на
необхідність застосування до спірних
правовідносин положень Закону України
"Про пенсійне забезпечення" та Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" з
огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст.87 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" суми пенсії, не
одержані своєчасно з вини органу, що
призначає або виплачує пенсію,
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком.
Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" нараховані суми
пенсії, не отримані з вини органу, що
призначає і виплачує пенсію,
виплачується за минулий час без
обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів. З урахуванням
вказаних норм Закону без обмеження
будь-яким строком мають виплачуватися
лише нараховані суми пенсії, не
отримані з вини органу, що призначає і
виплачує пенсію.

Предметом розгляду у цій справі є
позовні вимоги про визнання
неправомірними дій (бездіяльності)
суб'єкта владних повноважень,
зобов'язання його здійснити
перерахунок пенсії та виплату
недоотриманої пенсії, яка не була
нарахована відповідачем, тому
вищевказані норми Закону України "Про
пенсійне забезпечення" до цих
правовідносин застосовуватись не
можуть.

З огляду на вищезазначене, строк
звернення до суду по справі
регламентовано Кодексом
адміністративного судочинства
України.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позивачем
пропущено строк звернення до суду з
позовом про перерахунок та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення та
додаткової пенсії як учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
відповідно позовні вимоги щодо
перерахунку та виплати допомоги та
пенсії за період з 1993 року по 25 травня
2011 року, що зумовлює залишення таких
позовних вимог без розгляду.

Задовольняючи позовні вимоги, з
урахуванням ч. 2 ст. 11 КАС України, в
частині визнання протиправними дій
відповідача щодо відмови у перерахунку
та виплаті додаткової пенсії, за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в період з 25 травня
2011 року по 23 липня 2011 року та
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України у Семенівському районі
Полтавської області перерахувати та
виплатити ОСОБА_1 за період з 25 травня
2011 року по 23 липня 2011 року додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до вимог ст. 51 Закону №
796-ХІІ у розмірі 30 процентів
мінімальної пенсії за віком,
визначеної відповідно до ст. 28 Закону
України «Про обов'язкове державне
пенсійне страхування» з урахуванням
вже виплачених сум, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
має право на отримання додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в
розмірах, встановлених ст. 51 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів також погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, віднесений до категорії 2 осіб, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорії зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (далі -
Закон №796-ХІІ).

Статтею 49 Закону № 796-ХІІ передбачено,
що пенсії особам, віднесеним до
категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у
вигляді: державної пенсії; додаткової
пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно з частиною першою статті 51
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи" у
редакції Закону України від 01.07.1992 р.
особам, віднесеним до категорії 2,
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, призначається у
розмірі 30 процентів мінімальної пенсії
за віком.

Вихідним критерієм розрахунку
додаткової пенсі виступає мінімальна
пенсія за віком, розмір якої згідно з ч.
1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлюється в розмірі
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного Законом
про Державний бюджет України. Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч. 3 ст. 28 зазначеного Закону,
з якої випливає, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії і щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст. 51 Закону №796.

Згідно з частиною третьою статті 67
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
у редакції Закону України від 05.10.2006 р.
за N 231-У, у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до статті 54
цього Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положенням ч.4 ст.9 КАС України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи із пріоритетності законів над
підзаконними актами, колегія суддів
дійшла висновку, що при визначенні
розміру додаткової пенсії позивачеві
застосуванню підлягає ч. 1 ст. 51 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", а не
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 1 "Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету" від 03.01.2002 року, № 530
"Деякі питання соціального захисту
населення окремих категорій громадян"
від 28.05.2008 року, які істотно звужують
обсяг встановлених законом прав.

При цьому колегія суддів зазначає, що з
25.05.2011 року до 23.07.2011 року підстави для
невиплати позивачеві додаткової
пенсій у відповідності до ст.51 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" були
відсутні, зміни у зазначені статті не
вносились, а тому колегія суддів дійшла
висновку щодо необґрунтованої відмови
відповідача у здійсненні перерахунку
пенсії за зазначений період.

Законом України від 14 червня 2011 року №
3491 VI "Про внесення змін до Закону
України "Про державний бюджет України
на 2011 рік" встановлено, що у 2011 році
норми і положення ст.ст. 39, 50, 51, 52, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог вказаного закону 6
липня 2011 року Кабінетом Міністрів
України прийнято Постанову № 745 "Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету", що набрала
чинності 23 липня 2011 року, якою
встановлено розмір основної та
додаткової пенсії для осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Отже, з 23 липня 2011 року відповідач, при
нарахуванні додаткової пенсії,
передбаченої ст. 51 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", повинен
виходити з розмірів, встановлених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 6 липня 2011 року № 745, в зв'язку з чим
позовні вимоги щодо проведення
нарахування та сплати пенсії
підлягають задоволенню по 22.07.2011 року
включно.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
позивач має право на перерахунок та
виплату додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.51 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" з 25.05.2011 року до 23.07.2011 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів
відхиляє доводи апеляційної скарги
щодо правомірності нарахування та
виплати позивачу додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірах,
встановлених Постановами Кабінету
Міністрів України.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог щодо перерахунку та
виплати щорічної допомоги на
оздоровлення у 2011 році, суд першої
інстанції виходив з незаконності дій
Управління Пенсійного фонду України у
Семенівському районі Полтавської
області з приводу нарахування та
виплати позивачеві щорічної допомоги
на оздоровлення у 2011 році.

Колегія суддів частково погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції з огляду на таке.

Як вже було встановлено, позивач
віднесений до 2 категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення
відповідно до ч. 4 ст.48 Закону України
"Про статус і соціальний громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Відповідно до ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя та
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України "Про статус і соціальний
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Згідно з ст. 48 Закону України „Про
соціальний статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" щорічна допомога на
оздоровлення учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
2 категорії виплачується в розмірі 5
мінімальних заробітних плат.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, у 2011 році допомога на
оздоровлення була виплачена
позивачеві в розмірі 100 грн. відповідно
до платіжного доручення від 13.10.2011 року
№ 32.

Разом із тим, при нарахуванні позивачу
грошової допомоги на оздоровлення в
порушення вимог законодавства
застосовувалася Постанова Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року
"Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, слід зазначити, що
Закон України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
має вищу юридичну силу в порівнянні з
Постановою Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року № 562.

Крім того, колегія суддів зауважує на
те, що норми підзаконних нормативних
актів не можуть суперечити нормам
законів, а тим більше змінювати їх при
вирішенні питання щодо розміру
щорічної допомоги на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Отже, позивачу неправомірно у 2011 році
нараховано грошову допомогу на
оздоровлення в розмірі меншому, ніж це
передбачено ч. 4 ст. 48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо наявності у позивача
права на одержання щорічної грошової
допомоги на оздоровлення за 2011 рік
відповідно до розмірів, передбачених
ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", тобто в залежності від
розміру мінімальної заробітної плати.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з висновками суду першої
інстанції в частині визнання
протиправними дій Управління
Пенсійного фонду України у
Семенівському районі Полтавської
області щодо перерахунку та виплати
щорічної допомоги на оздоровлення у 2011
році та зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України у
Семенівському районі Полтавської
області здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу
на оздоровлення за 2011 рік відповідно до
вимог ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат із
зарахуванням виплаченої суми, з
наступних підстав.

Згідно з п.2 Постанови Кабінету
Міністрів України „Про затвердження
Порядку використання коштів
державного бюджету для виконання
програм, пов'язаних із соціальним
захистом громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
від 20.09.2005 року № 936 розпорядниками
бюджетних коштів вищого рівня за
програмами визначаються Міністерство
праці та соціальної політики АРК,
головні управління праці та
соціального захисту населення
обласних, головне управління
соціального захисту населення
Київської міської, управління праці та
соціального захисту населення
районних (міських) держадміністрацій,
виконкомів міських, районних у містах
рад, Фонд соціального захисту
інвалідів.

П.п. 3.4 Постанови встановлено, що
перерахунок компенсацій, допомоги
певних видів, передбачених Законом
України „Про соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
проводиться управліннями праці та
соціального захисту населення
районних (міських) держадміністрацій,
виконкомів міських, районних у містах
рад.

В свою чергу, Центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат в
Полтавській області здійснює
нарахування та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення відповідно до
поданих управлінням праці та
соціального захисту населення списків
та зазначених сум.

Тобто, правовою підставою для
нарахування грошової допомоги Центром
є розпорядження районного управління
праці та соціального захисту
населення.

Отже, обов'язок щодо здійснення
позивачу перерахунку щорічної
допомоги на оздоровлення покладено на
Управління праці та соціального
захисту населення Семенівської
районної державної адміністрації
Полтавської області, а обов'язок щодо
проведення виплати покладено на Центр
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат в Полтавській
області.

Таким чином, суд першої інстанції не
врахував зазначених норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи в цій
частині.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи або питання.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що судом
першої інстанції при ухваленні рішення
були допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
а тому дана постанова підлягає
частковому скасуванню з ухваленням в
цій частині нової постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Семенівському районі Полтавської
області задовольнити частково.

Постанову Семенівського районного
суду Полтавської області від 22.04.2013р. по
справі № 1627/2а-3956/11 скасувати в
частині визнання протиправними дій
Управління Пенсійного фонду України у
Семенівському районі Полтавської
області щодо перерахунку та виплати
щорічної допомоги на оздоровлення у 2011
році та зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України у
Семенівському районі Полтавської
області здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу
на оздоровлення за 2011 рік відповідно до
вимог ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат із
зарахуванням виплаченої суми.

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою визнати протиправними дії
Управління праці та соціального
захисту населення Семенівської
районної державної адміністрації
Полтавської області, Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат у Полтавській області щодо
перерахунку та виплати щорічної
допомоги на оздоровлення у 2011 році.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Семенівської районної державної
адміністрації Полтавської області
здійснити перерахунок ОСОБА_1
одноразової допомоги на оздоровлення
за 2011 рік відповідно до вимог ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат із
зарахуванням виплаченої суми.

Зобов'язати Центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат у
Полтавській області здійснити виплату
ОСОБА_1 одноразової допомоги на
оздоровлення за 2011 рік відповідно до
вимог ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат із
зарахуванням виплаченої суми.

В іншій частині постанову
Семенівського районного суду
Полтавської області від 22.04.2013 р. по
справі № 1627/2а-3956/11 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя П’янова Я.В.Судді
Зеленський В.В. Чалий І.С.