Справа № 826/14570/13-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Санін Б.В.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В.,
Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 09 жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Крез-СВ»
до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю «Крез-СВ»
(далі - Позивач, ТОВ «Крез-СВ»)
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі м.
Києва Головного управління Міндоходів
у м. Києві (далі - Відповідач, ДПІ у
Дніпровському районі) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
06.06.2013 року №; №.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
09.10.2013 року позов задоволено повністю.
При цьому суд першої інстанції виходив
з того, що Позивачем доведено
відсутність фактів порушення
податкового законодавства. Крім
іншого, суд першої інстанції наголосив
на тому, що Відповідачем не подано
жодних доказів нікчемності укладених
Позивачем з ТОВ «Метрос» договорів, на
підставі яких ТОВ «Крез-СВ» було
сформовано податковий кредит, а також
зменшено об'єкт оподаткування податком
на прибуток.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю. При цьому
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Наголошує на
неповному дослідженні судом всіх
фактичних обставин справи та перевірки
їх доказами, що спричинило прийняття
неправильного рішення.

У судовому засіданні повноважний
представник Апелянта доводи
апеляційної скарги підтримав та
наполягав на задоволенні вимог
останньої у повному обсязі.

Позивач, будучи належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду справи, у судове
засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення повноважного представника
відповідача, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції встановив, що у травні
2013 року працівниками ДПІ у
Дніпровському районі було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Крез-СВ» з питань
правильності нарахування, повноти та
своєчасності внесення до бюджету сум
податку на додану вартість в частині
нарахування податкового кредиту з ПДВ
та податку на прибуток по
взаємовідносинам з ТОВ «Метрос» за
період з 01.06.2012 року по 30.11.2012 року. У
ході перевірки податковим органом було
виявлено порушення Позивачем: п.п. 198.3,
198.6 ст. 198, п.п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК
України, внаслідок чого занижено суми
податку на додану вартість на загальну
суму 61 069,00 грн.; пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, що призвело до заниження
податку на прибуток на загальну суму 64
122,00 грн. Результати перевірки
зафіксовані в акті від 24.05.2013 року
№1703/22-621-34874944. На підставі викладених в
акті перевірки висновків Відповідачем
винесені податкові
повідомлення-рішення від 06.06.2013 року:
форми «Р» №, яким Позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств на загальну суму 76 313,00 грн.
(у тому числі за основним платежем - 61
069,00 грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями - 15 267,00 грн.); форми «Р»
№, яким Позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 80 153,00
грн. (у тому числі за основним платежем -
64 122,00 грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями - 16 031,00 грн.)

Вирішуючи питання про реальність
укладених між контрагентами договорів,
суд першої інстанції вірно встановив,
що у період з червня 2012 року по листопад
2012 року Позивач мав господарські
правовідносини з ТОВ «Метрос».

Надаючи оцінку кожному із укладених
між зазначеними суб'єктами
господарювання договорів, суд першої
інстанції встановив наступне.

Між ТОВ «Крез-СВ» (Замовник) та ТОВ
«Метрос» (Виконавець) укладено договір
№02/07-1 від 02.07.2012 року (далі - Договір
№02/07-1), за умовами якого Виконавець
надає послуги з виготовлення вивісок,
панно, вказівників, рамок, табличок,
підставок та інших товарів (далі -
продукція) згідно Додаткової угоди, яка
є невід'ємною частиною даного Договору,
а Замовник зобов'язується оплатити та
прийняти замовлення.

Пунктом 3.1 Договору №02/07-1 передбачено,
що виготовлена Виконавцем продукція
передається Замовнику по акту
прийому-передачі.

Виконання Договору, на обґрунтовану
думку суду, підтверджується наявними у
матеріалах справи копіями: додаткових
угод (т. 1 а.с. 103-113), актів
прийому-передачі матеріалів (т. 1 а.с.
114-122), актів прийому-передачі робіт
(наданих послуг) (т. 1 а.с. 123-134),
податкових накладних (т. 1 а.с. 135-145).

Крім того, 10.07.2012 року між ТОВ «Метрос»
(Виконавець) та ТОВ «Крез-СВ» (Замовник)
укладено договір №10/07-2 (далі - Договір
№10/07-2), за умовами якого Виконавець
приймає замовлення на виготовлення
комплекту меблів (далі - продукція), а
Замовник зобов'язується оплатити та
прийняти продукцію, виготовлену
відповідно до технічних характеристик,
вказаних в Додатках.

Пунктом 3.1 Договору №10/07-2 передбачено,
що виготовлена Виконавцем продукція
передається Замовнику по акту
прийому-передачі.

Факт виконання Договору №10/07-2, як вірно
зауважив суд першої інстанції,
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями: додатків (т. 2 а.с. 60-62),
актів прийому-передачі матеріалів (т. 2
а.с. 63-66), видаткових накладних (т. 2 а.с.
67-69), податкових накладних (т. 2 а.с. 72-73,
77).

Судом першої інстанції також
встановлено, що 20.07.2012 року між ТОВ
«Метрос» (Виконавець) та ТОВ «Крез-СВ»
(Замовник) було укладено договір №20/07-3
(далі - Договір №20/07-3), за умовами якого
Виконавець зобов'язується за завданням
Замовника здійснювати
консультаційний, інформаційний та
технічний супровід при встановленні
Замовником комплекту меблів в
магазинах роздрібної торгівлі, а
Замовник зобов'язується прийняти
надані послуги та оплатити їх у порядку
та на умовах, визначених цим Договором.

Пунктом 2.2 Договору №20/07-3 передбачено,
що після закінчення надання послуг
Виконавець повинен надати Замовнику
акт приймання-передачі наданих послуг.

Виконання зазначеного договору
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями: акту прийому передачі
наданих послуг (робіт) (т. 2 а.с. 87),
податкової накладної (т. 2 а.с. 88).

Крім того, згідно угоди №15061
купівлі-продажу від 15.06.2012 року ТОВ
«Крез-СВ» придбало у ТОВ «Метрос»
жалюзі, про що свідчить наявні у
матеріалах справи копії: угоди (т. 2 а.с.
173), видаткової накладної (т. 2 а.с. 174),
податкової накладної (т. 2 а.с. 175).

Оплата кожного із вказаних вище
договорів була здійснена Позивачем, що
підтверджується наявною у матеріалах
справи копією банківської виписки (т. 2
а.с. 89-99).

При цьому, факт використання у власній
господарській діяльності отриманих
Позивачем у ТОВ «Метрос» товарів та
послуг підтверджується наявними у
матеріалах справи копіями первинних
документів.

На підставі встановлених вище
обставин, суд першої інстанції дійшов
до обґрунтованого висновку, що підстав
для визнання нікчемними укладених
Позивачем з ТОВ «Метрос» договорів
немає. При цьому, суд вірно наголосив на
тому, що податковим органом як
суб'єктом владних повноважень не
доведено, що господарські операції
Позивача є фіктивними або
безтоварними, не доведено
недобросовісності Позивача та його
контрагента. Крім того, доказів
визнання нікчемними угод суду не
надано, а отже висновки податкового
органу ґрунтуються на припущеннях, які
не підтверджені належними доказами і
не мають фактичного та правового
обґрунтування.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Приписи ч. 1 ст. 208 ГК України визначають,
що якщо господарське зобов'язання
визнано недійсним як таке, що вчинено з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то за
наявності наміру в обох сторін - у разі
виконання зобов'язання обома сторонами
- в доход держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за
зобов'язанням, а у разі виконання
зобов'язання однією стороною з другої
сторони стягується в доход держави все
одержане нею, а також все належне з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. У разі наявності наміру
лише у однієї із сторін усе одержане
нею повинно бути повернено другій
стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
стягується за рішенням суду в доход
держави.

Враховуючи положення зазначених вище
статей ГК України, колегія суддів
вважає за необхідне підкреслити той
факт, що для визнання правочину такого,
що укладений з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, необхідно встановити факт
наявності у контрагентів або
контрагента такої мети. Разом з тим,
Відповідачем не подано жодних доказів
набрання законної сили вироком суду
щодо наявності у посадових осіб
Позивача відповідного умислу.

Крім того, зі змісту акту перевірки
вбачається, що основною підставою для
висновків про нікчемність укладених з
ТОВ «Метрос» договорів податковий
орган зазначив неможливість
проведення зустрічної звірки
останнього.

Однак, факт взаємовідносин з
недобросовісним платником податків не
може бути підставою для накладення
відповідальності на добросовісного
контрагента. Крім того, відсутність
трудових ресурсів та необоротних
активів не позбавляє суб'єкта
господарювання права залучати до
виконання робіт (надання послуг) інших
осіб.

При цьому, колегія суддів наголошує на
тому, що оскільки зустрічні звірки не є
перевірками платника податків,
письмовий документ який складається
після проведення такої звірки (довідка)
не може містити у собі висновки
посадових осіб податкового органу про
порушення суб'єктом господарювання
вимог чинного законодавства, у тому
числі і про реальність, повноту,
достовірність, господарських операцій
такої особи. Тобто дані висновки є
протиправними, а тому не можуть братися
до уваги та використовуватися
податковими органами під час
проведення перевірок інших платників
податків, як податкова інформація чи
доказова база.

Таким чином, на думку суду апеляційної
інстанції, господарські операції між
контрагентами мали товарний характер
та не були вчинені з метою, яка завідомо
суперечила інтересам держави і
суспільства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон про
бухгалтерський облік) документом, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення
є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону
визначають, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Приписи пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України
визначають, що витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК
України до витрат операційної
діяльності, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей
142 і 143 та інших статей цього Кодексу,
які прямо визначають особливості
формування витрат платника податку.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що наявні у матеріалах справи
документи у розумінні приписів Закону
про бухгалтерський облік є первинними
документами, а тому підтверджують,
по-перше, реальність виконання
укладених Позивачем з ТОВ «Метрос»
договорів, по-друге, правомірність
включення до складу валових витрат
суми коштів, сплаченої на виконання
останніх.

Щодо висновків суду першої інстанції
про необґрунтованість висновків
податкового органу щодо завищення
Позивачем податкового кредиту з ПДВ,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст. 198 ПК
України, податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт і послуг),
вартість яких відноситься до складу
витрат виробництва (обігу). Право на
нарахування податкового кредит
виникає незалежно від того, чи такі
товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно п. 201.11
ст.201 Кодексу). У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент виписування податкових
накладних Позивачу ТОВ «Метрос» було
зареєстровано у встановленому законом
порядку як суб'єкт підприємницької
діяльності, а також платником податку
на додану вартість, а факт реальності
господарських операції, як було
встановлено раніше, підтверджується
належним чином оформленими первинними
документами, а тому правових підстав
для винесення оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень у Відповідача не
було.

Окрім іншого, судова колегія вважає за
необхідне зауважити, що навіть
встановлення факту взаємовідносин
Позивача з фіктивним суб'єктом
господарювання не є безумовним доказом
ознак фіктивності у діяльності ТОВ
«Метрос», оскільки приписи чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин законодавства не
ставили у залежність право формування
Позивачем податкового кредиту та
валових витрат від добросовісності
платника податку, з яким суб'єкт
господарювання перебував у
господарських правовідносинах. При
цьому суд апеляційної інстанції вважає
за необхідне зазначити, що невиконання
такими особами податкових зобов'язань
тягне за собою настання
відповідальності лише для зазначених
суб'єктів і не може бути підставою для
притягнення до відповідальності
іншого суб'єкта господарювання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів із наведеними
висновками суду першої інстанції
погодилась, оскільки вони знайшли своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи. Судом було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу - залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 09
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Крез-СВ»
до Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі. Касаційна скарга на
судові рішення подається у порядку та
строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС
України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя
Степанюк А.Г.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.