Справа № 817/3991/13-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Зозуля
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
УХВАЛА

іменем України

"28" січня 2014 р.
Справа № 817/3991/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Капустинського М.М.

суддів:
Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

при секретарі
Волянській О.В. ,

за участю представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"02" грудня 2013 р. у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірма "Журавлина" до
Сарненської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю фірма "Журавлина"
звернулось до Рівненського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Сарненської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненської області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Сарненської ОДПІ форми «Р» № та
№ від 25 липня 2013 року, форми «В4»
№ від 25 липня 2013 року та форми «Р»
№ від 23 жовтня 2013 року.

В ході судового розгляду справи
позивач уточнив позовні вимоги та
виклав їх у наступній редакції:
«Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Сарненської ОДПІ форми «Р» № та
форми «В4» № від 25 липня 2013 року і
форми «Р» № від 23 жовтня 2013 року».

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 02.12.2013 року
позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Сарненської об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Рівненській області форми "Р"
№ від 25.07.2013 року, форми "В4" №
від 25.07.2013 року та форми "Р" № від
23.10. 2013 року.

Присуджено на користь позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю фірма "Журавлина" із
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 458 (чотириста п'ятдесят
вісім) грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі Сарненська
об"єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Рівненсьій області (далі - Сарненська
ОДПІ ), посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить судове рішення
скасувати та прийняти нове - про
відмову у задоволенні позову. Зокрема,
апелянт посилається на те, що судом не
враховано обставин, які встановлено
податковим органом під час перевірки, а
саме, щодо нікчемності угод позивача з
його контрагентом.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
Сарненською ОДПІ проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка ТОВ "Журавлина" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, при здійсненні
фінансово-господарської діяльності по
взаємовідносинах з ТОВ «Мобілсвіт» за
період з 01.12. 2009 р. по 31.12. 2012 р..

По результатам перевірки складений акт
№13/22/13994640 від 17 червня 2013 року (т.1
а.с.16-37).

До акту перевірки позивачем подано
заперечення №07-13/106 від 22.07.2013 року (т.1
а.с.38-45).

Відповідно до відповіді на заперечення
№1053/17-14-22/05 від 25.07.2013 року Сарнеська
ОДПІ залишила без задоволення
заперечення до акту, а висновок по акту
перевірки - без змін (т.1 а.с.46-54).

На підставі вказаного акту,
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення форми "Р" №
від 25 липня 2013 року, яким, із посиланням
на пп. 54.3.2 п. 54.3 ст.54, п. 123.1 ст. 123
Податкового кодексу України у зв'язку з
порушенням 1.32 ст. 1, п. 4.1 ст. 4, пп. 5.2.1 п. 5.2,
пп. 5.3.9 п. 5.3, п. 5.9 ст. 5, пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" від 28.12. 1994 року,
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств на загальну суму 369572,50 грн.,
з яких 295658,00 грн. - основного платежу,
73914,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції;
форми «Р» № від 25 липня 2013 року,
яким, із посиланням на пп. 54.3.2 п. 54.3 ст.54,
п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України
у зв'язку з порушенням пп.1.32 ст. 1, пп. 7.4.1,
7.4.4 пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість", пп. 14.1.27, 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1
ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п.
198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.138.2 ст. 138, пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139, п.200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4 ст.
200, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 264609,50
грн., з яких 219787,00 грн. - основного
платежу, 44822,50 грн. - штрафні (фінансові)
санкції та прийнято податкове
повідомлення-рішення форми "В4" №
від 25 липня 2013 року, яким, із посиланням
на п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58, п. 198.3 ст. 198, ст.
200 Податкового кодексу України у
зв'язку з порушенням пп.1.32 ст. 1, пп. 7.4.1,
7.4.4 пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1, 7.7.2 п. 7.7 ст. 7
Закону України "Про податок на додану
вартість", пп. 14.1.27, 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 185.1
ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п.
198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.138.2 ст. 138, пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139, п.200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4 ст.
200, п. 201.4, п. 201.6, п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 186682,00 грн. (т. 1
а.с. 70, 71, 72).

Представник ТОВ " Журавлина" відповідно
до вимог ст.56 Податкового кодексу
України, звертався із скаргою на
названі податкові
повідомлення-рішення в порядку
адміністративного оскарження.
Рішенням про результати розгляду
скарги, прийнятого Головним управління
Міндоходів у Рівненській області за
№247/10с/10-210/252 від 23.10.2013 року, податкове
повідомлення рішення Сарненської ОДПІ
форми "Р" № від 25 липня 2013 року,
скасовано в частині застосування
штрафної санкції по податку на
прибуток в сумі 5321,25 грн., в інших
частинах зазначені податкові
повідомлення-рішення Сарненської ОДПІ
залишено без змін, а скаргу - без
задоволення (т. 1 а.с. 55-64, 65-69).

На виконання рішення Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області за №247/10с/10-210/252 від 23.10. 2013 року
Сарненською ОДПІ прийнято нове
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» № від 23.10.2013 року, яким, із
посиланням на пп. 54.3.2 п. 54.3 ст.54, п. 123.1 ст.
123 Податкового кодексу України у
зв'язку з порушенням 1.32 ст. 1, п. 4.1 ст. 4,
пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3, п. 5.9 ст. 5, пп. 3.1.1
п. 3.1 ст. 3 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
від 28.12. 1994 року, збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств на
загальну суму 364251,25 грн., з яких 295658,00
грн. - основного платежу, 68593,25 грн. -
штрафні (фінансові) санкції (т. 1 а.с. 73).

Перевіряючи законність винесених
податкових повідомлень-рішень та
надаючи правову оцінку підставам
нарахування податкових зобов"язань,
суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, що оспорювані
рішення не відповідають вимогам
чинного законодавства, а тому є
протиправними.

Так з матеріалів справи вбачається, що
між позивачем та ТОВ "Мобілсвіт"
укладено усний договір купівлі-продажу
стартових пакетів, єдиних ваучерів та
скретч-карток поповнення рахунку
мобільного зв'язку без активації
послуги.

На виконання Договору ТОВ "Мобілсвіт"
поставило позивачу стартових пакетів,
єдиних ваучерів та скретч-карток
поповнення рахунку мобільного зв'язку
без активації послуги на загальну суму
1098934,88 грн. у тому числі ПДВ - 219786,98 грн.
Вказані обставини підтверджуються
видатковими накладними за
липень-грудень 2010 року та січень 2011
року (т.1 а.с. 145, 147, 149, 151, 153, 155, 157, 159, 161, 163,
165, 167, 169, 171, 173, 175, 177, 179, 181, 183, 185, 187, 189, 191,
193, 141, 143); податковими накладними за
липень-грудень 2010 року та січень 2011
року (т.1 а.с. 146, 148, 150, 152, 154, 156, 158, 160, 162, 164,
166, 168, 170, 172, 174, 176, 178, 180, 182, 184, 186, 188, 190, 192,
194, 142, 144). Вказані податкові накладні
включені позивачем до реєстру
отриманих та виданих податкових
накладних за липень-грудень 2010 року та
січень 2011 року та відображені у
податкових деклараціях з податку на
додану вартість за липень-грудень 2010
року та січень 2011 року.

Розрахунки за отримані
товарно-матеріальні цінності
проведені повністю, що підтверджено
копіями платіжних доручень та
бухгалтерською довідкою №12-13/189 від
02.12.2013 року (т.1 а.с.127-140, т.2 а.с.85-86).

Щодо відсутності товарно-транспортних
накладних, на яке посилається
відповідач, то це свідчить лише про
недотримання норм законодавства про
автомобільний транспорт, а не
податкового законодавства. Згідно з
наказом Міністерства транспорту
України "Про затвердження Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні" №363 від 14.10.1997
року, товарно-транспортна накладна - це
необхідний юридичний документ для всіх
учасників транспортного процесу, а
учасники транспортного процесу - це
вантажовідправники,
вантажоодержувачі, перевізники та
особи, що здійснюють вантажні і (або)
складські операції з вантажем.
Вказаний нормативно-правовий акт
визначає, як вантажовідправника -
фізичну або юридичну особу, що подає
перевізнику вантаж для перевезення, а
як вантажоодержувача - фізичну або
юридичну особа, що здійснює приймання
вантажів, оформлення
товарно-транспортних документів та
розвантаження транспортних засобів у
встановленому порядку.

Крім того, судом першої інстанції вірно
зазначено, що ні в Податковому кодексі
України, ні в інших нормативних актах
не згадується про товарно-транспортну
накладну, як документ на підставі якого
податковий орган має право визначати
суму податкового зобов'язання або
податкового кредиту з ПДВ платнику
податків.

Отже, на момент здійснення спірних
операцій порядок обчислення, сплати
податку на додану вартість, порядок
формування податкового кредиту
визначалися Законом України "Про
податок на додану вартість".

Відповідно до п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" платник податку зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну, що
має містити зазначені окремими
рядками: а) порядковий номер податкової
накладної; б) дату виписування
податкової накладної; в) повну або
скорочену назву, зазначену у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; г)
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); д) місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; е) опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); є) повну або скорочену
назву, зазначену у статутних
документах отримувача; ж) ціну поставки
без врахування податку; з) ставку
податку та відповідну суму податку у
цифровому значенні; и) загальну суму
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

Підпунктом 7.2.3. п.7.2. ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість",
податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг).

Для операцій, що оподатковуються і
звільнені від оподаткування,
складаються окремі податкові накладні.
Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Податкова накладна виписується на
кожну повну або часткову поставку
товарів (робіт, послуг). У разі коли
частка товару (робіт, послуг) не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів зазначається в додатку до
податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
державної податкової служби України,
та враховується у визначенні загальних
податкових зобов'язань.

За змістом підпункту 7.4.1. п.7.4. ст.7
Закону України "Про податок на додану
вартість" податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 1 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" не підлягають включенню до
складу податкового кредиту будь-які
витрати зі сплати податку, які не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями, а у разі
імпорту робіт (послуг) - актом прийняття
робіт (послуг) чи банківським
документом, який засвідчує
перерахування коштів в оплату вартості
таких робіт (послуг).

При цьому в пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів із банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків із використанням
кредитних дебетових карток чи
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до змісту п.п.7.2.4 п.7.2 ст.7
Закону України "Про податок на додану
вартість" право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Відповідно до п.п.7.2.6 п.7.2. ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" передбачено, що тільки
податкова накладна, видана платником
податку, який надає товари (послуги) є
підставою для нарахування податкового
кредиту, оскільки містить відомості
про продавця товару, про проданий
товар, його вартість, суму ПДВ.

Правила формування податкового
кредиту платниками податку на додану
вартість визначені статтею 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість".

Виходячи з приписів зазначених
правових норм, єдиною підставою для
формування податкового кредиту, а саме
наявність у платника податку - покупця
належним чином оформленої податкової
накладної або митної декларації.

Як встановлено судом та не
заперечується податковим органом,
податкові накладні, відповідають по
формі та змісту вимогам Законі України
"Про податок на додану вартість". Окрім
того, судом встановлено, що на
підтвердження господарської операції
позивачем надано рахунки-фактури,
платіжні доручення, на підставі яких
позивач формував податковий кредит,
які в розумінні Закону України "Про
бухгалтерський обіг та фінансову
звітність в Україні" підтверджують
факт здійснення господарської
операції та, як наслідок, настання
правових наслідків, обумовлених
договором.

Законом України "Про податок на додану
вартість" або ж іншим
нормативно-правовим актом не
встановлено будь-яких обмежень, ніж
наявність належним чином оформленої
податкової накладної, щодо включення
до податкового кредиту суми сплаченого
податку, не встановлено обов'язку для
позивача здійснювати контроль за
веденням господарської діяльності та
зобов'язань сплати податку до бюджету
контрагентом. У разі невиконання
контрагентом платника податків
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету, негативні наслідки
(відповідальність) настають лише для
контрагента.

Отже, є правильним висновок суду першої
інстанції, що податкові органи не
можуть нараховувати податок на додану
вартість та застосовувати штрафні
санкції до покупця при несплаті цього
податку продавцем, оскільки чинне
законодавство не встановлює підстав
для такого нарахування та накладання
штрафних санкцій.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про правомірність включення
позивачем до складу податкового
кредиту суму податку на додану
вартість по отриманих податкових
накладних від ТОВ "Мобілсвіт".

Щодо позовних вимог в частині визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Сарненської ОДПІ форми "Р" № від
23.10. 2013 року, то суд слід зазначити
наступне.

Визначення грошового зобов'язання по
податку на прибуток ґрунтується на
висновках органу державної податкової
служби про заниження податку на
прибуток на суму 295658,00 грн. внаслідок
порушення позивачем ст.4, пп.5.2.1 п.5.2, п.5.9
ст.5, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств", а
саме завищення валових витрат у зв'язку
з придбанням у ТОВ "Мобілсвіт"
стартових пакетів, єдиних ваучерів та
скретч-карток поповнення рахунку
мобільного зв'язку, що не підтверджено
необхідними документами.

Так само, не знайшли свого
підтвердження і доводи податкового
органу щодо порушення позивачем ст.3,
ст.5 Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", оскільки в
матеріалах справи містяться податкові
та видаткові накладні, рахунки-фактури,
платіжні доручення, які оформленні
відповідно до вимог чинного
законодавства із зазначенням всіх
необхідних реквізитів .

Окрім того, відповідно до ст.3 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" об'єктом оподаткування є
прибуток, який визначається шляхом
зменшення суми скоригованого валового
доходу звітного періоду, визначеного
згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:
суму валових витрат платника податку,
визначених статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Згідно з п.5.1 ст.5 даного Закону валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" передбачено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку

На підтвердження здійснення
господарських операцій позивачем було
надано всі необхідні первинні
документи, які мають всі необхідні
встановлені законом обов'язкові
реквізити. Докази того, що вказані
накладні, розрахункові (платіжні)
документи не мають юридичної сили або
визнані в установленому порядку
недійсними - відсутні, а тому
підприємство мало правові підстави для
віднесення до валових витрат витрати
по придбанню Товарів у своїх
контрагентів.

Судом першої інстанції вірно,
встановлено, що поставка стартових
пакетів, єдиних ваучерів та
скретч-карток поповнення рахунку
мобільного зв'язку для використання у
власній господарській діяльності ТОВ
"Журавлина" від ТОВ "Мобілсвіт" мала
реальний характер і підтверджена
належним чином оформленими
документами первинного
бухгалтерського обліку, тому позивач
правомірно та обґрунтовано відніс
витрати на придбання стартових
пакетів, єдиних ваучерів та
скретч-карток поповнення рахунку
мобільного зв'язку до складу валових
витрат за ІІІ-IV квартал 2010 року та І
квартал 2011 року (т.1 а.с.195-201, 202-209, 210-216).

Крім того, згідно ч.2, 3 ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" №996-XIV
від 16.07.1999 р., підставою для
бухгалтерського обліку господарських,
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, визначальним фактором,
для формування податкового кредиту з
ПДВ, є зв'язок придбаних товарів (робіт,
послуг) із господарською діяльністю
платника податків та наявність
підтверджуючих первинних документів,
що відображають реальність таких
господарських операцій.

Відповідно до пункту 1.3. Положення про
електронні гроші в Україні,
затвердженої Постановою
Національного банку України № 481 від
04.11.2010 року скретч-картка - паперова або
інша картка, яка містить захищений
від візуального сприйняття набір
знаків, який дає змогу поповнити
електронними грошима електронний
пристрій на суму, зазначену на цій
картці. Електронні гроші - одиниці
вартості, які зберігаються на
електронному пристрої, приймаються як
засіб платежу іншими, ніж емітент,
особами і є грошовим зобов'язанням
емітента. Електронний пристрій - чіп, що
міститься на пластиковій картці або на
іншому носії, пам'ять комп'ютера тощо,
які використовуються для зберігання
електронних грошей.

З аналізу даних понять слідує, що
скетч-картка не являється
електронними грошима, оскільки вона не
зберігається на електронному пристрої,
і не приймається як засіб платежу,
більше того вона не є грошовим
зобов'язанням емітента.

Постановою Національного банку
України №400 від 15.11.2011 року «Про
затвердження Переліку типових
операцій з розрахунково-касового
обслуговування, які відповідно до
п.п.196.1.5 п.196.1 ст.196 розділу V Податкового
кодексу України не є об'єктом
оподаткування», пунктом 8 зазначається,
що операції з електронними грошима
віднесенні до типових операцій з
розрахунково-касового обслуговування,
які не є об'єктом оподаткування.
Зокрема, пунктом 8.4. Постанови включено
операцію з продажу скетч-карток для
поповнення електронними грошима
електронних пристроїв.

Крім того, Головним управлінням
Міндоходів у Рівненській області
надано відповідь на запит ТОВ
«Журавлина» відповідно до листа
№1222/17-00-15-01/311 від 27.09. 2013 року вказано, що
операції з продажу ідентифікаційних
телекомунікаційних карток, карток
попередньо оплачених послуг або карток
поповнення рахунків є операціями щодо
яких визначається об'єкт оподаткування
у відповідності до ст.185 Податкового
кодексу України. Включення таких
операцій до складу доходу та витрат,
оподаткування податком на прибуток
здійснюється у загальному порядку (т.1
а.с.74-76).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач не використовував придбані
скетч-картки, єдині ваучери, стартові
пакети у власній господарській
діяльності. Дані матеріальні цінності
продавалися як товар фізичним особам,
які вже самостійно вступають у
відносини з операторами мобільного
зв'язку, відповідно стаючи їх клієнтами
з моменту активації скретч-картки, а
при активації стартового пакету
вступають у цивільно-правові відносини
з даними операторами. Правовідносини
ТОВ фірми «Журавлина» з покупцями
закінчуються з моменту продажу товару,
без виникнення жодного руху
електронних коштів.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
платником податку, первинними
документами бухгалтерського обліку, у
тому числі, податковими накладними
доведено, що виникнення права на
формування валових витрат та
податкового кредиту є наслідком
фактичного проведення господарських
операцій, які є об'єктом оподаткування
податком на прибуток та податком на
додану вартість. Такі дії позивача
відповідають вимогам Законів України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" та "Про податок на додану
вартість" .

Окрім того, відповідач не надав жодних
доказів, що позивач у справі діяв без
належної обачності й обережності і
йому мало бути відомо про порушення,
які можливо допускає його контрагент,
або що його діяльність спрямована на
здійснення операцій, пов'язаних з
податковою вигодою, переважно з
контрагентами, які не виконують своїх
податкових зобов'язань, зокрема й у
випадках, коли такі операції
здійснюються через посередників.
Чинним законодавством України
передбачено, що на сторону правочину,
яка є платником податків, не покладено
обов'язку здійснювати перевірку
відповідності законодавству
установчих документів іншого учасника
господарських правовідносин та
ставити під сумнів внесені до Єдиного
державного реєстру відомості.

Відповідно до ч.2 ст.215 Цивільного
кодексу України, недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.

Правова природа договорів
купівлі-продажу визначає наступне
волевиявлення сторін цих договорів
(правочинів): у продавця - на передачу
покупцеві товару, у покупця - на
прийняття товару та його оплату. Жодної
іншої мети (завдання збитків державі
шляхом несплати податків, штучне
зменшення бази оподаткування тощо) ці
правочини не містять і містити не
можуть, оскільки зобов'язання
припиняється його виконанням. Тобто,
після виконання договорів внаслідок
отримання кожною зі сторін бажаного
результату, всі правовідносини між
ними завершуються. Після цього у кожної
зі сторін правочину (договору)
виникають правовідносини вже з іншим
суб'єктним складом. Поза увагою
відповідача залишився той факт, що як
позивач, так і його контрагент виконали
умови укладених між ними угод, чим і
підтвердили факт їх укладення.

Матеріалами справи підтверджено, що на
час господарських взаємовідносин з
позивачем відомості про ТОВ "Мобілсвіт"
наявні в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а відтак відповідно
до ст.18 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" такі відомості
вважаються достовірними та можуть бути
використані у спорі з третьою особою.

Згідно з офіційних даних відповідних
державних реєстрів за період
господарських відносин з 01.07.2010 року по
31.01.2011 рік, ТОВ «Мобілсвіт»
підтверджене як діюче легальне
підприємство, із легітимним
засновником та керівником,
зареєстроване як платник ПДВ.

Даний контрагент перебуває на
податковому обліку та зареєстрований
платником податку на додану вартість.

Безпідставними є доводи податкового
органу щодо обставин про порушення
кримінальної справи за фактом
фіктивного підприємництва проти ТОВ
"Мобілсвіт", оскільки податковий орган
не надав суду будь-яких об'єктивних
доказів, які свідчили б про обізнаність
позивача з можливими порушеннями
закону постачальниками.

Окрім того, Міністерство доходів і
зборів України Головним Управлінням
Міндоходів у Рівненській області 28.12.2013
року винесено постанову про закриття
кримінального провадження у зв"язку з
відсутністю в діяннях службових осіб
ТОВ "Фірма "Журавлина" складу
кримінального правопорушення.
Відомості про прийняте рішення внесено
до Єдиного державного реєстру
досудових розслідувань.

Також, податковим органом не доведено,
що господарські зобов'язання між
позивачем та ТОВ "Мобілсвіт" вчинені з
метою, заздалегідь суперечною
інтересам держави та суспільства, та не
були спрямовані на реальне настання
правових наслідків.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано доказів про
умисність укладення угоди з метою, яка
за відомо суперечить інтересам держави
і суспільства. Податковим органом, не
надано будь-якого судового рішення у
цивільній чи господарській справі або
вироку суду у кримінальній справі,
іншого належного доказу на
підтвердження фіктивності здійснених
позивачем господарських операцій. За
таких обставин, висновок відповідача
про фіктивність господарських
операцій носить характер припущення,
яке не підтверджено належними
доказами.

Враховуючи викладене, посилання
податкового органу на нікчемність
правочину не відповідає матеріалам
справи та не узгоджується з приписами
ч.5 ст.203, ч.1,2 ст.215 Цивільного кодексу
України.

На підставі вищевикладеного суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку, що здійснення господарських
операцій ТОВ "Фірма" Журавлина" з ТОВ
"Мобілсвіт", підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, у відповідності до вимог
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку,
а тому купівля стартових пакетів,
єдиних ваучерів та скретч-карток
поповнення рахунку мобільного зв"язку,
не використовувалась у власній
господарській операції та були
реалізовані в роздріб. Вони є
товарно-матеріальними цінностями, які
належним чином відображені в
бухгалтерській та податковій
звітності.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують
законність та обгрунтованість
постанови суду першої інстанції.

За таких підстав апеляційна скарга
залишається без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Сарненської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "02" грудня
2013 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
М.М. Капустинський

судді:
Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ М.М. Капустинський

Повний текст cудового рішення
виготовлено "28" січня 2014 р.

Роздруковано та надіслано: (рек. з пов.
про вруч.)

1- в справу:

2 - позивачу Товариство з обмеженою
відповідальністю Фірма "Журавлина"
вул.Варшавська,9-А,м.Сарни,Сарненський
район, Рівненська область,34500

3- відповідачу Сарненська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області
вул.Широка,18,м.Сарни,Рівненська
область,34500