Справа № 2-а/359/145/2013
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Ткаченко
Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
- Троян Н.М.,

суддів
- Костюк Л.О., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря
- Золотоверх І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 13 червня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Великоолександрівської сільської ради
про визнання недійсним рішення,
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 13 червня 2013 року у відкритті
провадження відмовлено.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною
ухвалою, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
скасувати ухвалу та прийняти нову, якою
направити справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Згідно до частини четвертої ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до частини першої ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а ухвала
суду скасуванню з наступних підстав.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що оскільки спір, який виник між ОСОБА_2
та відповідачем є приватноправовим та
регулюється нормами цивільного права,
підстав для відкриття провадження у
даній справі за в рамках
адміністративного судочинства немає.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду з огляду на
таке.

Так, відповідно статті 104 Кодексу
адміністративного судочинства України
від 06 липня 2005 року №2747-ІV (КАС України)
до адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин.

Згідно частини другої статті 4 КАС
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на всі
публічно-правові спори, крім спорів,
для яких законом встановлений інший
порядок судового вирішення.

Виходячи із загального розуміння
правового спору, публічно-правовий
спір - це відносини, які виникають
внаслідок реального або уявного
порушення прав, свобод та інтересів
учасників публічно-правових відносин.

В свою чергу, публічно-правові
відносини - це відносини між органами
влади і їх посадовими чи службовими
особами, які здійснюють владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень і
фізичними та юридичними особами.

При цьому, відповідно до пункту 7
частини першої статті 3 КАС України,
суб'єкт владних повноважень - орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень

Тобто, як вбачається із наведених
правових положень та узгоджується із
частиною першою статті 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень - органом
місцевого самоврядування владних
управлінських функцій.

Положеннями частини другої ст. 123
Земельного Кодексу України визначено,
що особа, яка зацікавлена в одержанні у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності за проектом землеустрою щодо
її відведення, звертається з
клопотанням про надання дозволу на
його розробку до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, які відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, передають у власність
або користування такі земельні
ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування в межах
їх повноважень у місячний строк
розглядає клопотання і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування земельної ділянки
вимогам законів, прийнятих відповідно
до них нормативно-правових актів, а
також генеральних планів населених
пунктів, іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку (ч. 3 ст. 123 ЗК України)

Відтак, наведені правові норми дають
змогу зробити висновок, що надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки чи відмова в його наданні є
рішенням суб'єкта владних повноважень -
органу місцевого самоврядування, який
в даному випадку виконує владні
управлінські функції. Більше того, слід
зауважити, що саме пособі надання
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки не визначає права власності за
особою на ту чи іншу земельну ділянку.

Окрім того, з аналізу норм статті 26
Закону №280/97-ВР, статті 6 Закону України
від 9 квітня 1999 року N 586-XIV «Про місцеві
державні адміністрації», частини
першої статті 116 Земельного кодексу
України від 25 жовтня 2001 року N 2768-III
випливає, що управління та
розпорядження державним і комунальним
майном є організаційно-правовою
діяльністю суб'єктів владних
повноважень - органів державної влади
та органів місцевого самоврядування,
які здійснюють її шляхом прийняття
актів з дотриманням встановленої
процедури.

Відповідно до положень статей 13, 14
Конституції України, статей 177, 181, 324,
глави 30 Цивільного кодексу України від
16 січня 2003 року №435-IV, статті 148
Господарського кодексу України від 16
січня 2003 року №436-IV власниками землі є
держава, Автономна Республіка Крим та
територіальні громади. Конституційний
Суд України в Рішенні від 1 квітня 2010
року №10-рп/2010 у справі за
конституційним поданням Вищого
адміністративного суду України щодо
офіційного тлумачення положень
частини першої статті 143 Конституції
України, пунктів «а», «б», «в», «г»
статті 12 Земельного кодексу України,
пункту 1 частини першої статті 17 КАС
України вирішив, що органи місцевого
самоврядування у земельних відносинах
з громадянами та юридичними особами, в
тому числі щодо вирішення питань
розпорядження, передачі у власність, у
користування земельних ділянок, а
також їх вилучення, виступають
виключно як суб'єкти владних
повноважень.

Земельні спори фізичних чи юридичних
осіб з органом місцевого
самоврядування як суб'єктом владних
повноважень, пов'язані з оскарженням
його рішень, дій чи бездіяльності,
належать до публічно-правових спорів,
на які поширюється юрисдикція
адміністративних судів (п. 12 Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 20.05.2013 №8).

За таких обставин судова колегія
приходить до переконання, що спір який
виник між даними учасниками судового
процесу, має публічно-правовий
характер, а відтак розгляд даної справи
повинен відбуватись в рамках
адміністративного судочинства.

Оскільки судом першої інстанції
невірно застосовані норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
колегія суддів вважає, що оскаржувану
ухвалу не можна визнати законною та
обґрунтованою, а тому оскаржувана
ухвала підлягає скасуванню з
направлення справи до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 196, 199, 204, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного
суду Київської області від 13 червня 2013
року - скасувати і направити справу до
суду першої інстанції для продовження
розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та оскарженню не
підлягає як така, що не перешкоджає
подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя:
Н.М. Троян

Судді:
Л.О. Костюк

В.А. Твердохліб

.

Головуючий суддя
Троян Н.М.

Судді:
Костюк Л.О.

Твердохліб В.А.