Справа № 826/16677/13-а
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 січня 2014 року 10:30
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Кузьменка В.А., за
участю секретаря Калужського Д.О.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Факторингова
компанія "Вектор Плюс"до1. Відділу
державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у місті Києві 2. Відділу
державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції в Київській
областітреті особи1. Публічне
акціонерне товариство "ОТП Банк" 2.
ОСОБА_2проскасування постанови,
зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
21 жовтня 2013 року (відповідно до
відмітки служби діловодства суду)
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Факторингова
компанія "Вектор Плюс" (далі по тексту -
позивач, ТОВ "Факторингова компанія
"Вектор Плюс") звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Оболонського районного управління
юстиції у місті Києві (далі по тексту -
відповідач, ВДВС Оболонського РУЮ у м.
Києві), в якому просить: 1) скасувати
постанову від 05 березня 2010 року про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження; 2)
зобов'язати відповідача винести
постанову про звільнення з-під арешту
майна, а саме: домоволодіння, яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
знаходиться в іпотеці ТОВ
"Факторингова компанія "Вектор Плюс"; 3)
зобов'язати відповідача винести
постанову про звільнення з-під арешту
майна, а саме: земельної ділянки,
загальною площею 0.1435 га, кадастровий
адресою: АДРЕСА_1, та знаходиться в
іпотеці ТОВ "Факторингова компанія
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 листопада 2013
року відкрито провадження в
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 листопада 2013
року залучено до участі у справі в
якості третіх особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
ОСОБА_2 та Публічне акціонерне
товариство "ОТП Банк" (далі по тексту -
третя особа 2, ПАТ "ОТП Банк").
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 листопада 2013
року залучено до участі у справі в
якості другого відповідача Відділ
державної виконавчої служби
Києво-Святошинського районного
управління юстиції в Київській області
(далі по тексту - відповідач 2, ВДВС
Києво-Святошинського РУЮ).
В судовому засіданні 20 січня 2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, представник третьої особи 1
проти задоволення позову заперечив,
відповідачі та третя особа 2 свого
представника до суду не направили, хоча
і були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового розгляду.
Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Враховуючи неприбуття представника
відповідача та положення частини
шостої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта, в
судовому засіданні 20 січня 2014 року суд
ухвалив перейти до розгляду справи в
письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
На примусовому виконанні у ВДВС
Оболонського РУЮ в складі зведеного
виконавчого провадження ВП №32784965
перебувало виконавче провадження ВП
№17882913 з примусового виконання наказу
Господарського суду міста Києва від 22
січня 2010 року №33/628 про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ПАТ "ОТП Банк" боргу у
сумі 4 037 751,55 грн.
За даними витягу про реєстрацію в
Державному реєстрі обтяжень рухомого
майна від 10 березня 2010 року постановою
ВДВС Оболонського РУЮ від 05 березня 2010
все рухоме та нерухоме майно, що
належить боржнику - ОСОБА_2 та
заборонено здійснювати відчуження
Відповідно до постанови державного
виконавця ВДВС Оболонського РУЮ від 14
серпня 2013 року ВП №17882913 закінчено
виконавче провадження, а виконавчий
документ направлено за належністю до
ВДВС Києво-Святошинського РУЮ.
Позивач вважає, що постанова ВДВС
Оболонського РУЮ від 05 березня 2010 року
майно ОСОБА_2 порушує його право, як
іпотекодержателя, на пріоритетне
задоволення забезпечених іпотекою
вимог згідно іпотечного договору
№2707/1007/71-020-Z-1 та договору факторингу
від 28 листопада 2012 року №15.
Відповідачі та третя особа 2 письмового
заперечення проти адміністративного
позову до суду не надали. Треті особа 1
проти задоволення позовних вимог
Окружний адміністративний суд міста
Києва не погоджується з позовними
вимогами ТОВ "Факторингова компанія
"Вектор Плюс" та вважає їх
необґрунтованими, виходячи з наступних
Згідно з частиною другою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
За визначенням пункту 1 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України справа
адміністративної юрисдикції (далі -
адміністративна справа) - переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.
Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
Таким чином, до адміністративного суду
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин, якщо
позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.
Відповідно до частини першої статті 181
Кодексу адміністративного судочинства
України учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутися до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Частина четверта статті 82 Закону
України "Про виконавче провадження"
передбачає можливість оскарження
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби щодо виконання судового рішення
сторонам та іншим учасниками
виконавчого провадження, та особами,
які залучаються до проведення
виконавчих дій.

Оскільки позивач не є стороною чи
учасником виконавчого провадження та
особою, яка залучається до проведення
виконавчих дій у межах виконавчого
провадження ВП №17882913, враховуючи
відсутність іншого порядку судового
оскарження рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби в Законі України "Про
виконавче провадження" та Кодексі
адміністративного судочинства
України, а позовні вимоги про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії випливають із владних
управлінських функцій останнього, суд
вважає, що даний спір є справою
адміністративної юрисдикції та
підсудний Окружному адміністративному
суду міста Києва.

Частина перша статті 50 Закону України
"Про виконавче провадження" (в редакції,
чинній на момент винесення
оскаржуваної постанови) визначає, що
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті (опису), вилученні
та примусовій реалізації.

Відповідно до частин першої, другої та
шостої статті 55 Закону України "Про
виконавче провадження" арешт на майно
боржника може накладатися державним
виконавцем шляхом: винесення постанови
про відкриття виконавчого провадження,
якою накладається арешт на майно
боржника та оголошується заборона на
його відчуження; винесення постанови
про арешт коштів та інших цінностей
боржника, що знаходяться на рахунках і
вкладах чи на зберіганні в банках або
інших фінансових установах; винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження; проведення опису майна
боржника і накладення на нього арешту.

Державним виконавцем за постановою про
відкриття виконавчого провадження або
за постановою про арешт майна боржника
та оголошення заборони на його
відчуження може бути накладений арешт
у межах суми стягнення за виконавчими
документами з урахуванням витрат,
пов'язаних з проведенням виконавчих
дій на виконання на все майно боржника
або на окремо визначене майно боржника.
У разі потреби постанова, якою
накладено арешт на майно боржника та
оголошено заборону на його відчуження,
надсилається державним виконавцем до
органу нотаріату та інших органів, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.

Арешт застосовується: 1) для
забезпечення збереження майна
боржника, що підлягає наступній
передачі стягувачеві або реалізації; 2)
для виконання рішення про конфіскацію
майна боржника; 3) при виконанні ухвали
суду про накладення арешту на майно, що
належить відповідачу і знаходиться у
нього чи в інших осіб.

Таким чином, з метою збереження майна
боржника, що підлягає наступній
передачі стягувачеві або реалізації,
державний виконавець має право
накладати арешт на майно божника.

Відповідно до частини першої статті 52
Закону України "Про виконавче
провадження" (в редакції, чинній на
момент винесення оскаржуваної
постанови) стягнення на заставлене
майно в порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача - заставодержателя.

Частина третя статті 52 Закону України
"Про виконавче провадження" (в редакції,
чинній на момент винесення
оскаржуваної постанови) передбачає, що
для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернено у разі:

виникнення права застави після
винесення судом рішення про стягнення
з боржника коштів;

коли вартість предмета застави
перевищує розмір заборгованості
боржника заставодержателю.

Матеріали справи підтверджують, що
відповідно до іпотечних договорів від
26 жовтня 2007 року №2707/1007/71-020-Z-1,
укладеного між Акціонерним
комерційним банком "ТАС-Комерцбанк"
(іпотекодержатель) та ОСОБА_2
(іпотекодавець), у якості забезпечення
виконання іпотекодавцем вимог іпотеко
держателя, що випливають з кредитного
договору від 26 жовтня 2007 року
№2707/1007/71-020-Z-2, іпотекодавець передав в
іпотеку іпотекодержателю земельну
ділянку, яка знаходиться за адресою:.
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:01:012:0013; експерта вартість
предмета іпотеки складає 1 101 506,00 грн.,
та домоволодіння, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 511,10
кв. м.; предмет іпотеки оцінюється в 3 040
484,00 грн.

Відповідно до договору факторингу від
28 листопада 2012 року №15 та договору про
відступлення прав за іпотечними
договорами від 28 листопада 2012 року №,
укладених між Публічним акціонерним
товариством "Сведбанк" (яке виступає
правонаступником Акціонерного
комерційного банку "ТАС-Комерцбанк") та
ТОВ "Факторингова компанія "Вектор
Плюс", Публічне акціонерне товариство
"Сведбанк" відступило ТОВ "Факторингова
компанія "Вектор Плюс" свої права
вимоги заборгованості по кредитних
договорах, укладених з боржниками,
зазначених у реєстрі заборгованостей
боржників, та права вимоги за
іпотечними договорами, у тому числі за
іпотечними договорами від 26 жовтня 2007
року №2707/1007/71-020-Z-1 та №2707/1007/71-020-Z-2.

За даними інформаційної довідки з
Державного реєстру іпотек від 12
березня 2013 року №1146678 право іпотеки ТОВ
"Факторингова компанія "Вектор Плюс" за
за іпотечними договорами від 26 жовтня
2007 року №2707/1007/71-020-Z-1 та №2707/1007/71-020-Z-2
зареєстровано 01 грудня 2012 року, тобто
після винесення судом рішення про
стягнення коштів з боржника - ОСОБА_2

Позивач також не довів суду, що
вартість предмета застави (іпотеки) не
перевищує розмір заборгованості
боржника заставодержателю, оскільки не
надав доказів, які б підтверджували
існування заборгованості ОСОБА_2 за
кредитним договором станом на момент
звернення до суду та її розмір.

Наведені обставини, на думку суду,
вказують на можливість звернення
стягнення на заставлене майно боржника
для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями.

Суд також звертає увагу, що відповідно
до частини першої статті 33 Закону
України "Про іпотеку" у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Між тим, позивач не надав суду доказів,
які б підтверджували настання
заставного випадку згідно договорів
іпотеки та доказів звернення ним
стягнення на предмет іпотеки.

Суд також вважає, що арешт зазначеного
вище майна ОСОБА_2, не порушує чи
обмежує права позивача на задоволення
його вимог за кредитним договором, з
огляду на наступне.

Як зазначено вище, відповідно до
частини першої статті 52 Закону України
"Про виконавче провадження" (в редакції,
чинній на момент вирішення спору)
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.

Між тим, в матеріалах справи відсутні
докази, які б підтверджували вилучення
або примусову реалізацію арештованих
земельної ділянки, яка знаходиться за
адресою:. АДРЕСА_1, кадастровий номер
:01:012:0013 та домоволодіння, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 511,10 кв. м.

Частина шоста статті 54 Закону України
встановлює, що за рахунок коштів, що
надійшли від реалізації заставленого
майна, здійснюються утримання,
передбачені статтею 43 цього Закону,
після чого кошти використовуються для
задоволення вимог заставодержателя. У
разі якщо заставодержатель не є
стягувачем у виконавчому провадженні,
йому виплачуються кошти після
належного підтвердження права на
заставлене майно. У разі задоволення в
повному обсязі вимог заставодержателя
залишок коштів використовується для
задоволення вимог інших стягувачів у
порядку, встановленому цим Законом.

Зміст процитованої правової норми
вказує, що за рахунок коштів, що
надійшли від реалізації заставленого
майна, в першу чергу задовольняються
вимоги заставодержателя, а вже потім
задовольняються вимоги інших
стягувачів за рахунок решти коштів.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що оскаржувана постанова в
частині накладення арешту земельну
ділянку, яка знаходиться за адресою:.
АДРЕСА_1, кадастровий номер :01:012:0013
та домоволодіння, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 511,10
кв. м., відповідає положенням Закону
України "Про виконавче провадження",
тому, позовні вимоги про скасування
такої постанови не підлягають
задоволенню.

Оскільки судом у межах спірних
правовідносин підтверджено
правомірність накладення арешту на
майно ОСОБА_2, з урахуванням того, що
Закон України "Про виконавче
провадження" не визначає такої
процедури як "звільнення майна з-під
арешту" суд приходить до висновку про
відсутність правових підстав для
зобов'язання відповідача 2 прийняти
постанови про звільнення з-під арешту
вказаного вище майна, та про
необґрунтованість позовних вимог у цій
частині.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ
"Факторингова компанія "Вектор Плюс"
про скасування постанови та
зобов'язання вчинити дії залишились не
підтвердженими та не підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, оскаржувана
постанова відповідає вимогам,
встановленим частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в свою чергу позивач не довів
суду обставин, на яких ґрунтуються його
вимоги, а тому, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України та
доказів, наявних у матеріалах справи,
адміністративний позов ТОВ
"Факторингова компанія "Вектор Плюс"
задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Товариству з обмеженою
відповідальністю "Факторингова
компанія "Вектор Плюс" відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.А.
Кузьменко