Справа № К/9991/28750/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року м.
Київ К/9991/28750/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою Управління Міністерства з
питань надзвичайних ситуацій України у
Вінницькій області на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21 квітня 2011 року у справі №
2-а-3300/10/0270 за позовом
Контрольно-ревізійного управління у
Вінницькій області до Головного
управління Міністерства з питань
надзвичайних ситуацій України у
Вінницькій області про стягнення
коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2010 року Контрольно-ревізійне
управління у Вінницькій області
звернулось із позовом до Управління
Міністерства з питань надзвичайних
ситуацій України у Вінницькій області
про стягнення коштів у розмірі 68476,62
грн.

Позовні вимоги КРУ у Вінницькій
області обґрунтовані тим, що вимога про
усунення виявлених в ході ревізії
порушень виконана відповідачем лише
частково, станом на дату звернення з
позовними вимогами відповідач не
забезпечив відшкодування до
Державного бюджету зайво виплачених
коштів.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 16 вересня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 квітня 2011
року, позовні вимоги КРУ у Вінницькій
області задоволено. Стягнуто з
відповідача 68476,62 грн. на користь
Державного бюджету України.

Мотивуючи рішення, суди першої та
апеляційної інстанцій вказували на
порушення відповідачем вимог п. 3.1.
постанови Кабінету Міністрів України
від 17.11.2001р. № 1539 «Про впорядкування
умов оплати праці працівників
професійної пожежної охорони
Міністерства з питань надзвичайних
ситуацій та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи» та
обґрунтованість вимоги КРУ у
Вінницькій області.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
УМНС України у Вінницькій області
звернулось з касаційною скаргою, у
якій, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, просить вказані рішення
скасувати, прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у період з 24.02.2010р. по
31.03.2010р. КРУ у Вінницькій області
здійснено ревізію використання
відповідачем бюджетних коштів,
виділених для забезпечення діяльності
сил цивільного захисту за період з
01.01.2007р. по 01.02.2010р., за результатами якої
складено акт від 08.04.2010р. № 04-15/9.

Під час здійснення ревізії виявлено, що
працівникам відповідача згідно
наказів надавались доплати за
розширення зони обслуговування або
збільшення обсягу виконуваних робіт
без відповідної наявності кількості
вакантних посад, або тимчасово
відсутнього працівника, чим порушено
вимоги п. 3.1. постанови Кабінету
Міністрів України від 17.11.2001р. № 1539 «Про
впорядкування умов оплати праці
працівників професійної пожежної
охорони Міністерства з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи».

18.05.2010р. відповідачем висунуто вимогу №
02-04-20-14/3345 про усунення вказаних
порушень та надання до 18.06.2010р.
інформації про вжиті заходи, копій
завірених первинних і розпорядчих
документів.

Згідно листа ГУМНС України у
Вінницькій області від 18.06.2010р. № 15/4723
виявлені під час ревізії порушення
частково усунуті відповідачем.

Головні завдання державної
контрольно-ревізійної служби
визначені ч. 1 ст. 2 Закону України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні», як здійснення державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно, виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Відповідно до ст. 10 вказаного Закону
головному контрольно-ревізійному
управлінню України,
контрольно-ревізійним управлінням в
Республіці Крим, областях, містах Києві
і Севастополі, контрольно-ревізійним
підрозділам (відділам, групам) у
районах, містах і районах у містах
надається право, зокрема, - перевіряти у
підконтрольних установах грошові та
бухгалтерські документи, звіти,
кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, проводити перевірки
фактичної наявності цінностей
(грошових сум, цінних паперів, сировини,
матеріалів, готової продукції,
устаткування тощо); -
пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства; - у судовому порядку
стягувати у дохід держави кошти,
одержані підконтрольними установами
за незаконними угодами, без
встановлених законом підстав та з
порушенням чинного законодавства.

Пунктом 3.1. постанови Кабінету
Міністрів України від 17.11.2001р. № 1539 «Про
впорядкування умов оплати праці
працівників професійної пожежної
охорони Міністерства з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи»
передбачено надання керівникам
підрозділів професійної пожежної
охорони Міністерства з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи в межах
установленого фонду оплати праці права
виплачувати працівникам професійної
пожежної охорони Міністерства з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи доплати у
розмірі до 50 відсотків посадового
окладу відсутнього працівника або за
вакантною посадою (за винятком
керівників підрозділів та їх
заступників): за виконання обов'язків
тимчасово відсутніх працівників; за
суміщення професій (посад); за
розширення зони обслуговування або
збільшення обсягу виконуваних робіт.

Отже, обов'язковими умовами надання
вказаних доплат є виконання
працівниками обов'язків тимчасово
відсутніх працівників, за суміщення
професій (посад), розширення зони
обслуговування або збільшення обсягу
виконуваних робіт.

Поняття розширення зони
обслуговування або збільшення обсягу
виконуваних робіт визначено в
Інструкції Держкомпраці, Мінфіну СРСР
і ВЦРПС від 14.05.1982р. № 53-ВЛ «Про порядок
і умови суміщення професій (посад)», як
виконання поряд зі своєю основною
роботою, передбаченою трудовим
договором, додаткового об'єму робіт за
однією й тією ж професією чи посадою.

Разом з тим, як вбачається з акту
ревізії та встановлено судами
попередніх інстанцій, відповідачем
виплачувались працівникам доплати за
розширення зони обслуговування та
збільшення обсягу виконуваних робіт
без відсутності обов'язкових умов,
тобто без наявності вакантних посад та
тимчасово відсутнього працівника.

Колегія суддів вважає обґрунтованим
неприйняття до уваги судами попередніх
інстанцій посилання відповідача на
наказ Головного управління МВС України
у Вінницькій області від 14.12.2009р. № 645
про відміну вказаної надбавки,
оскільки у періоді 01.01.2007р. по 01.02.2010р.,
за який здійснено ревізію, відбувалось
порушення чинного законодавства
шляхом нарахування та виплати
безпідставних надбавок.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судами першої та апеляційної
інстанції правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують, підстав для
задоволення касаційної скарги судова
колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Управління
Міністерства з питань надзвичайних
ситуацій України у Вінницькій області
відхилити, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 16
вересня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: