Справа № 9101/164476/2011
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2013-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2013 р.справа № 2а-0870/6385/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Туркіної Л.П. (доповідач)

суддів: Шлай А.В.
Проценко О.А.

при секретарі: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Гуляйпільського
районного споживчого товариства

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 07.09.2011 р.

у справі № 2а-0870/6385/11

за позовом Гуляйпільського районного
споживчого товариства

до Державної податкової інспекції у
Гуляйпільському районі Запорізької
області

про визнання недійсною податкової
вимоги ,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2011 року Гуляйпільське
районне споживче товариство
звернулось із адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Гуляйпільському районі
Запорізької області, в якому позивач
просив суд визнати недійсною першу
податкову вимогу Державної податкової
інспекції у Гуляйпільському районі
Запорізької області від 01.09.2009 № 1/49.

Постановою Запорізького
окружного адміністративного суду від
07.09.2011 р. у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано
посиланнями на норми Закону «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», а також
тим, що податкову вимогу направлено на
підставі податкового зобов'язання,
самостійно узгодженого платником
податків шляхом подання податкової
декларації та не сплаченого у строки,
визначені законодавством.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, у якій просить
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 07.09.2011року
скасувати. Прийняти нове рішення, яким
визнати недійсною першу податкову
вимогу №1/49 від 01.09.2009 року.

Позивач зазначає, що податкова вимога
є безпідставною та такою, що суперечить
чинному законодавству, оскільки
податковий борг у товариства
відсутній внаслідок фактичного
припинення права користування
земельною ділянкою. У самій вимозі не
вказано підставу, за якою виник
податковий борг, а також період його
формування.

Крім того, позивач зазначає, що
Гуляйпільське РСТ подало до ДПІ у
Гуляйпільському районі Запорізької
області уточнюючі декларації з
орендної плати, які безпідставно не
прийнято відповідачем до обліку.

Заперечень на апеляційну скаргу до
суду не надійшло.

У судовому засіданні позивач
доводи та вимоги апеляційної скарги
підтримав.

Представник відповідача, належним
чином повідомленого про час та місце
розгляду справи, до суду не прибув.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та матеріали справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено судом та не
спростовується сторонами, 02.02.2009 між
Гуляйпільським районним споживчим
товариством та Гуляйпільською міською
радою було укладено договір оренди
землі, зареєстрований у
Гуляйпільському районному відділі
Запорізької регіональної філії ДП
«Центр Державного земельного кадастру
при Державному комітеті України по
земельним ресурсам» 26.06.2009 за № 10.

Відповідно до статті 14 Закону України
від 03.07.1992 № 2535-ХІІ «Про плату за землю»
(в редакції чинній на момент виникнення
спірних відносин), платники земельного
податку, а також орендної плати за
земельні ділянки державної або
комунальної власності (крім громадян)
самостійно обчислюють суму земельного
податку та орендної плати щороку за
станом на 1 січня і до 1 лютого поточного
року подають відповідному органу
державної податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою центральним
податковим органом, з розбивкою річної
суми рівними частками за місяцями.
Подання такої декларації звільняє від
обов'язку подання щомісячних
декларацій.

Платник податків має право подавати
щомісячно нову звітну податкову
декларацію, що не звільняє його від
обов'язку подання податкової
декларації до 1 лютого поточного року, у
тому числі і за нововідведені земельні
ділянки, що не звільняє від обов'язку
подання податкової декларації
протягом місяця з дня виникнення права
на нововідведену земельну ділянку,
протягом 20 календарних днів місяця
наступного за звітним.

Згідно п.1.11 ст. 1 Закону України від
21.12.2000 № 2181-ІІІ «Про порядок погашення
зобовязань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (далі - Закон України № 2181-ІІІ)
податкова декларація, розрахунок (далі
- податкова декларація) - документ, що
подається платником податків до
контролюючого органу у строки,
встановлені законодавством, на
підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податку,
збору (обов'язкового платежу). Згідно п.
1.2 ст. 1 Закону України № 2181-ІІІ,
податкове зобов'язання - зобов'язання
платника податків сплатити до бюджетів
або державних цільових фондів
відповідну суму коштів у порядку та у
строки, визначені цим Законом або
іншими законами України;

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
№ 2181-III податкове зобов'язання,
самостійно визначене платником
податків у податковій декларації,
вважається узгодженим від дня подання
такої податкової декларації. Зазначене
податкове зобов'язання не може бути
оскаржене платником податків в
адміністративному чи судовому порядку.

Статтею 17 Закону України «Про плату за
землю» встановлено, зокрема, що
податкове зобов'язання з орендної
плати за землі державної та
комунальної власності, визначене у
податковій декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
землекористувачами земельних ділянок
за місцезнаходженням земельної
ділянки за базовий податковий (звітний)
період, який дорівнює календарному
місяцю, щомісячно протягом 30
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Якщо сума узгодженого податкового
зобов'язання не погашається платником
у законодавчо встановлені терміни,
така сума податкового зобов'язання
відповідно до пункту 1.3 статті 1 Закону N
2181-III визнається сумою податкового
боргу платника податків.

Як вбачається із матеріалів справи,
платником не були сплачені самостійно
задекларовані у податковій декларації
з орендної плати за земельні ділянки
державної і комунальної власності від
07.07.2009 № 7793 чергові платежі до 30.08.2009, а
тому в особовій картці платника станом
на 31.08.2009 відображено податковий борг в
сумі 7 950,88 Відповідно до п. п. 6.2.1 п. 6.2
ст. 6 Закону України № 2181-ІІІ, у разі
коли платник податків не сплачує
узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені строки,
податковий орган надсилає такому
платнику податків податкові вимоги.

Пунктом 1.10 ст. 1 Закону України № 2181-ІІІ
передбачено, що податкова вимога -
письмова вимога податкового органу до
платника податків погасити суму
податкового боргу.

Згідно п. п. 6.2.3 п. 6.2 ст. 6 Закону України
№ 2181, податкові вимоги надсилаються:
зокрема, перша податкова вимога - не
раніше першого робочого дня після
закінчення граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання. Перша податкова вимога
містить повідомлення про факт
узгодження податкового зобов'язання та
виникнення права податкової застави на
активи платника податків, обов'язок
погасити суму податкового боргу та
можливі наслідки непогашення його у
строк.

Відповідно до п. п. 6.2.2 п. 6.2 ст. 6 Закону
України № 2181-ІІІ, податкові вимоги
мають містити крім відомостей,
передбачених підпунктом 6.2.3 цієї
статті, посилання на підстави їх
виставлення; суму податкового боргу,
належного до сплати, пені та штрафних
санкцій; перелік запропонованих
заходів із забезпечення сплати суми
податкового боргу. Також, п. 4.2 Порядку
направлення органами державної
податкової служби України податкових
вимог платникам податків передбачено,
що перша податкова вимога містить
повідомлення про факт узгодження
податкового зобов'язання та виникнення
права податкової застави на активи
платника податків, обов'язок погасити
суму податкового боргу та можливі
наслідки його непогашення.

Оскаржувана податкова вимога містить
вищезазначені реквізити, тому доводи
позивача щодо невідповідності
оскаржуваної вимоги за змістом, не
ґрунтуються на Законі.

Посилання позивача на те, що податковий
орган безпідставно прийняв до уваги
податкову декларацію з орендної плати
за земельні ділянки державної і
комунальної власності від 07.07.2009 № 7793,
яка не була посвідчена справжнім
підписом керівника Гуляйпільського
районного споживчого товариства
Новікова О.Ф., суд до уваги не приймає з
огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи,
відповідачем надано суду належним
чином засвідчену копію та оригінал
податкової декларації з орендної плати
за землю від 07.07.2009 № 7793, в якій в графі
«Керівник» крім виконаного печатним
способом позначення прізвища Новіков
О.Ф. міститься рукописне зазначення
прізвища «Новіков».

Порядок подання платниками
податку та приймання органами
податкової служби податкових
декларації встановлено статтею 4
Закону України № 2181-ІІІ, який був
чинним на момент спірних відносин.

Підпункт 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Закону
України № 2181-ІІІ визначає, що
податковий орган зобов'язаний прийняти
податкову декларацію без попередньої
перевірки зазначених у ній показників.

Податкова звітність, отримана
контролюючим органом від платників
податків, що заповнена ним всупереч
правилам, зазначеним у затвердженому
порядку її заповнення, може бути не
визнана як податкова декларація, якщо в
ній не зазначено обов'язкових
реквізитів, її не підписано
відповідними посадовими особами, не
скріплено печаткою платника податків.

Крім того, Порядок дій підрозділу
ведення та захисту податкової
звітності щодо приймання та обробки
податкової звітності визначено
Методичними рекомендаціями щодо
централізованого приймання та
комп'ютерної обробки податкової
звітності платників податків в ОДПС
України, затвердженими наказом ДПА
України від 31.12.2008 № 827 (далі - Наказ №
827).

Зокрема, пункт 4.5 розділу 4 Наказу № 827 (в
редакції чинній станом на 07.07.2009)
передбачав перелік підстав про
невизнання податкової звітності, а
саме:

-відсутність підпису відповідних
посадових осіб (факсиміле не
дозволяється);

-відсутність скріплення печаткою
підписів платника податків;

-відсутність обов'язкових реквізитів
податкового документа;

-відсутність обов'язкових додатків до
податкової звітності, передбачених
порядком заповнення відповідної
звітності;

-неможливість прочитати текст або
цифри внаслідок пошкодження
(наприклад, документи, залиті чорнилом
або іншою рідиною, потерті);

-наявність порваних аркушів, підчищень,
помарок, виправлень, дописок і
закреслювань;

-подання ксерокопії звітних
документів;

-порушення загальних вимог оформлення
документів податкової звітності.

Структурний підрозділ органу ДПС, до
функцій якого належить приймання
податкової звітності, тобто підрозділи
приймання податкової звітності у
триденний термін від дня отримання
звітності (але не пізніше наступного
дня від граничного строку подання),
надсилає платнику податків
повідомлення про невизнання органом
ДПС податкової звітності як податкової
декларації із зазначенням підстав
неприйняття та пропозицією надати нову
податкову декларацію, оформлену
належним чином (пп. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Закону N
2181).

Подана позивачем до податкового органу
податкова декларація з орендної плати
за землю від 07.07.2009 № 7793 відповідала
вимогам, що пред'являються чинним
законодавством до форми податкової
декларації та порядку її заповнення,
зокрема містила підписи посадових
осіб, які завірені печаткою
підприємства.

Таким чином, у податкового органу були
відсутні підстави для неприйняття
податкової декларації з орендної плати
за землю, оскільки всі вимоги п. п. 4.1.2 п.
4.1 ст. 4 Закону України № 2181-ІІІ та
Наказу № 827 позивачем були дотримані.

Крім того, як свідчать надані до суду
документи податкової звітності
товариства, позивачем і раніше
подавалась податкова звітність, яка
посвідчувалась в графі «керівник
підприємства» саме таким чином; Слід
також зазначити, що у податкової
інспекції відсутні зразки підписів
посадових осіб платника податків задля
перевірки справжності підписів, як це
вимагається у банківських установах.

Суд зазначає, що податковий орган під
час прийняття та перевірки показників
звітності не повинен перевіряти
справжність підписів посадових осіб,
які посвідчили податкову декларацію,
оскільки відповідальність за
правильність її оформлення та
заповнення несуть відповідні посадові
особи платника податків.

Суд також вважає безпідставними
твердження позивача про те, що до
податкового органу 07.07.2009р. надавалась
чернетка податкової декларації з
орендної плати за землю, оскільки
подання чернеток податкової звітності
до податкових органів не передбачена
чинним законодавством.

Крім того, стверджуючи про те, що
рукописний підпис «Новіков» не є
справжнім підписом директора
Гуляйпільського районного споживчого
товариства Новікова О.Ф., позивач не
надав доказів звернення до
правоохоронних органів з приводу
порушення кримінальної справи за
фактом підробки документів.

Посилання позивача на те, що
підприємство фактично не повинно
сплачувати орендну плату за землю у
звязку із продажем обєкта нерухомості,
розташованого на ній, суд оцінює
критично, оскільки розірвання договору
оренди у судовому порядку відбулось
лише 18.03.2010 року, тобто після
направлення податкової вимоги.

Твердження позивача про те, що 08.07.2009
товариство намагалося подати до
податкової інспекції уточнюючий
розрахунок, але податковим інспектором
було відмовлено у його прийнятті, не
приймається до уваги, як таке, що не
підтверджено документально.

Отже, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги не спростовують
законність та обґрунтованість, як
податкової вимоги відповідача від
01.09.2009 року, так і рішення суду першої
інстанції.

Виходячи з викладеного, слід дійти
висновку, що рішення суду першої
інстанції є законним та обгрунтованим,
що згідно ст.. 200 КАС виключає підстави
для його скасування.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного
судочинства, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Гуляйпільського
районного споживчого товариства
залишити без задоволення.

Постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від
07 серпня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена
відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий:
Л.П. Туркіна

Суддя:
А.В. Шлай

Суддя:
О.А. Проценко