Справа № 801/5052/13-а
Суддя: Петренко В.В.
Дата ухвалення: 2013-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2013 р. Справа №801/5052/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Петренко В.В., за
участю секретаря Коваленко Х.С.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
"Куртіна"

до Сімферопольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в АР
Крим

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від позивача - не з'явився.

Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
"Куртіна" звернулось до Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим з адміністративним
позовом до Сімферопольської
міжрайонної державної податкової
інспекції АР Крим Державної податкової
служби про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 19.04.2013 року
№ та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що висновки викладені в акті
перевірки є необґрунтованими та не
відповідають вимогам чинного
законодавства, податковий кредит та
витрати сформовані на підставі
отриманих від контрагента первинних
документів податкового та
бухгалтерського обліку, зокрема
податкових накладних. Товарність та
відповідність укладеної з
контрагентом угоди нормам чинного
законодавства підтверджується
відповідними первинними документами, у
зв'язку з чим оскаржувані податкові
повідомлення - рішення є незаконними,
протиправними та підлягають
скасуванню.

Позивач явку свого представника у
судове засідання не забезпечив,
повідомлений належним чином, про що
свідчить рекомендоване повідомлення
про вручення поштового відправлення,
надав клопотання про розгляд справи за
його відсутності.

Відповідач явку свого представника у
судове засідання не забезпечив, про
день, час та місце судового розгляду
справи повідомлений належним чином,
про що свідчить розписка (т.2, а.с.70),
клопотань не надав, про поважність
причин неприбуття у судове засідання
суду не повідомив.

Приймаючи до уваги, що в матеріалах
справи достатньо доказів для
з'ясування обставин по справі, суд
вважає можливим на підставі статті 128
КАС України розглядати справу за
відсутністю представників позивача та
відповідача.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Будівельна компанія
"Куртіна" зареєстровано у якості
юридичної особи 18.07.2007 року про що
свідчить довідка серії АА №853926 з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України (т.1,
а.с.12).

Згідно свідоцтва №200122581 серії НБ №256865
позивач зареєстрований як платник
податку на додану вартість з 07.09.2010 року
(т.1, а.с.13).

Як вбачається з матеріалів справи,
посадовими особами Сімферопольської
МДПІ АР Крим ДПС проведена невиїзна
позапланова документальна перевірка
ТОВ "Будівельна компанія "Куртіна"
() з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства по взаємовідносинам з ПП
«БК «Проектреконструкція» () за період з 01.07.2012 року по 30.09.2012
року.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт від 05.04.2013
року №544/22/35276192 (далі - акт перевірки)
(т.1, а.с.23-29).

Відповідно до висновків акту перевірки
відповідачем були встановлені
наступні порушення:

- п.44.1 ст.44, п.135.1, п.135.2, п.135.5, ст.135, ст.137,
п.138.1, п.138.2, п.138.6, 138.8. п.п.138.8.1 п.138.8 ст.138,
пп. 139.1.9. п139.1.ст.139 Податкового кодексу
України е результаті чого занижено
податок на прибуток у періоді, що
перевірявся, у загальній сумі 42349,6 грн.

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, ст.188 п.198.1, п.198.3,
п.198.6 ст.198, п.200.1 ст. 20С Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість ще
підлягає нарахуванню та сплаті до
бюджету у сумі 40333,07 грн.

Відповідачем в акті перевірки
вказується про акт від 06.02.13р.
№874/22-4/36580776 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП «БК
«Проектреконструкція», щодо
підтвердження господарських відносин
із контрагентами постачальниками та з
контрагентами покупцями за липень 2012
року.

На підставі виявлених порушень,
Сімферопольською МДПІ АР Крим ДПС були
винесені податкові
повідомлення-рішення:

- № від 19.04.2013 року, яким ТОВ
"Будівельна компанія "Куртіна"
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість за
основним платежем у сумі 40333,70грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями у
сумі 10083,20грн. (т.1, а.с.31).

- № від 19.04.2013 року, яким ТОВ
"Будівельна компанія "Куртіна"
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств за основним платежем у
сумі 42349,60грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями у сумі 10587,40грн.
(т.1, а.с.32).

Вирішуючи питання про правомірність
винесених оскаржуваних податкових
повідомлень - рішень та перевіряючи
обґрунтованість висновків, викладених
в акті перевірки, суд зазначає
наступне.

Правові засади регулювання,
організації ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні визначає Закон
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від 16.07.99
р. № 996.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року №
996-XIV (далі - Закон № 996) бухгалтерський
облік - процес виявлення, вимірювання,
реєстрації, накопичення, узагальнення,
зберігання та передачі інформації про
діяльність підприємства зовнішнім та
внутрішнім користувачам для прийняття
рішень.

Частиною 2 ст. 3 Закону №996
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена також п.п.1.2 п.1,
п.п.2.1 п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
року за № 168/704 (далі -Положення № 88) де
зазначено, що первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону №996 встановлені вимоги
до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо -безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.4 Положення № 88
первинні документи (на паперових і
машино зчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Таким чином, реальність здійснення
будь-яких господарських операцій має
бути підтверджена відповідними
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.
Документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Відповідно до ст.1 Закону №996
господарська операція є дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Аналогічна думка викладена, у Листі
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 р. №742/11/13-11.

Судом досліджені документи, надані
позивачем в обґрунтування позовних
вимог та встановлено наступне.

Між ТОВ "Будівельна компанія "Куртіна"
та ПП «БК «Проектреконструкція»
укладені наступні договори:

- Договір № 03/05 від 25.05.2012р., згідно до
якого субпідрядник (ПП «БК
«Проектреконструкція») зобов'язується
на свій ризик, власними та залученими
силами та засобами виконати роботи по
капітальному ремонту фасаду будівлі
управління ДП «Херсонський Морський
Торгівельний порт». В свою чергу
Генпідрядник (ТОВ «БК «Куртіна»)
зобов'язується при надходженні коштів
своєчасно прийняти та оплатити
виконані роботи Субпідряднику.
Загальна вартість робіт за цим
договором складає 785594,00 грн., крім того
ПДВ - 157118,88 грн., всього: 942712,88 грн. (т.1,
а.с.37-41).

01.07.2012 року між позивачем та ПП «БК
«Проектреконструкція» ()
укладено додаткову угоду №1 до
договору на виконання робіт №03/05 від
25.05.2012 року, згідно якої сторони
домовилися продовжити дію договору
№03/05 від 25.05.2012 року на виконання робіт
до 31.12.2012 року (т.1, а.с.42).

На виконання умов зазначеного договору
сторонами складені, підписані та
видані довідка про вартість виконаних
будівельних робіт за червень 2012 року
(т.1, а.с.43), акти приймання виконаних
будівельних робіт за червень 2012 року
(т.1, а.с.44-45), податкові накладні (т.2,
а.с.39-41).

- Договір №02/07 від 02.07.2012р., згідно до
якого субпідрядник (ПП «БК
«Проектреконструкція») зобов'язується
на свій ризик, власними та залученими
силами та засобами виконати роботи по
капітальному ремонту приміщень
Міністерства економічного розвитку та
торгівлі АР Крим у відповідності до
затвердженої проектно- кошторисної
документації. В свою чергу
Генпідрядник (ТОВ «БК «Куртіна»)
зобов'язується передати затверджену
проектно-кошторисну документацію та
своєчасно прийняти та оплатити
виконані роботи Субпідряднику.
Загальна вартість робіт за цим
договором складає 129600,00 грн., крім того
ПДВ - 32400,00 грн., всього: 162000,00 грн. (т.1,
а.с.55-58).

Роботи виконувалися згідно графіка
виробництва робіт в липні 2012 року (т.2,
а.с.11).

Факт виконаних робіт підтверджується:

- актами приймання виконаних робіт за
липень 2012 року (т.1, а.с.60-76);

- податковими накладними за липень 2012
року (т.1, а.с.46-50).

Сторонами складені довідки про
вартість виконаних будівельних робіт
за липень 2012 року (т.1, а.с.59).

Виконання підрядних робіт ПП «БК
«Проектреконструкція» склало за
липень 2012 року 157465,20 грн. ТОВ
"Будівельна компанія "Куртіна"
перерахувало за виконані роботи 156635,20
грн. і 44000,00 грн. на придбання
матеріалів.

Придбання матеріалів ПП «БК
«Проектреконструкція» на суму 44000,00грн.
підтверджується накладними на
передачу Генпідряднику ТОВ "Будівельна
компанія "Куртіна" №93 від 27.07.2012 року,
податковою накладною №64 від 27.07.2012 року
та Генпідрядником податкова накладна
№15 від 26.07.2012 року на суму 122114,89грн.

Всього в липні 2012 року ПП «БК
«Проектреконструкція» було
перераховано 200635,20 грн., що
підтверджується реєстром документів і
виписками з банківських рахунків
позивача (т.2, а.с.19-22).

Також в матеріалах справи є акти звірки
між позивачем та ПП «БК
«Проектреконструкція» станом на 26.07.2012
року (т.2, а.с.17,18).

Таким чином, використання у
господарській діяльності ТОВ
"Будівельна компанія "Куртіна" товарів
(робіт, послуг), які отримані від ПП «БК
«Проектреконструкція» ()
підтверджується первинними
документами, оформленими у
відповідності до п.2 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-XV,
п.2.4 ст.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
під №168/704, які відповідають вимогам
первинного документа, що містить
відомості про господарську операцію й
підтверджує її здійснення.

Під господарською діяльністю у
Господарському кодексі України (стаття
3) розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Відповідно до п. 14.1.36 статті 14
Податкового кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відтак, обов'язковими ознаками
господарської діяльності у розумінні
вищенаведених норм є: здійснення її
суб'єктами господарювання у сфері
суспільного виробництва;
спрямованість на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг; результати
зазначеної діяльності (продукція,
роботи чи послуги), які мають вартісний
характер і цінове вираження.

Згідно з п.п.14.1.191. п.14.1. ст.14 ПК України
постачання товарів - будь-яка передача
права на розпоряджання товарами як
власник, у тому числі продаж, обмін чи
дарування такого товару, а також
постачання товарів за рішенням суду.

Підпунктом 44.1. ст.44 Податкового кодексу
України визначено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності,митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до п. 135.1, п.135.2 ст.135
Податкового кодексу України, доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з:

доходу від операційної діяльності,
який визначається відповідно до пункту
135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються
відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за
винятком доходів, визначених у пункті
135.3 цієї статті та у статті 136 цього
Кодексу.

Доходи визначаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
отримання платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно п. 187.1. ст.187 Податкового кодексу
України, датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до пп. 138.1.1. п.138.1. ст.138 ПК
України встановлено, що витрати
операційної діяльності включають,
зокрема, собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей
142 і 143 та інших статей цього Кодексу,
які прямо визначають особливості
формування витрат платника податку.

Згідно з п.138.2 ст.138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.138.8 ст.138 ПК України
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме:

прямих матеріальних витрат;

прямих витрат на оплату праці;

амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;

загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку;

вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;

інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну).

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу п.138.2 ст.138 ПК України).

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку. У разі втрати,
знищення або зіпсуття зазначених
документів платник податку має право
письмово заявити про це органу
державної податкової служби та
здійснити заходи, необхідні для
поновлення таких документів. Письмова
заява має бути надіслана до/або разом
із поданням розрахунку податкових
зобов'язань за звітний податковий
період. Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені, знищені або
зіпсовані документи протягом 90
календарних днів з дня, що настає за
днем надходження такої заяви до органу
державної податкової служби, митного
органу. Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
таке поновлення.

В матеріалах справи наявні належним
чином оформлені первинні документи
бухгалтерського обліку, які
підтверджують здійснення
господарських операцій з придбання
товарів, які оцінені судом та визнані
такими, що оформлені у відповідності до
вимог чинного законодавства.

Відповідно до положень п.п.14.1.181 п.14.1
ст.14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового
Кодексу об'єктом оподаткування ПДВ є
операції платників податку з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Відповідно до статті 186 Податкового
Кодексу:

п.186.1. Місцем постачання товарів є:

а) фактичне місцезнаходження товарів
на момент їх постачання (крім випадків,
передбачених у підпунктах "б" і "в" цього
пункту);

б) місце, де товари перебувають на час
початку їх перевезення або
пересилання, у разі якщо товари
перевозяться або пересилаються
продавцем, покупцем чи третьою особою;

в) місце, де провадиться складання,
монтаж чи встановлення, у разі якщо
товари складаються, монтуються або
встановлюються (з випробуванням чи без
нього) продавцем або від його імені.

п.186.4. Місцем постачання послуг є місце
реєстрації постачальника.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну.

Пунктом 201.4 ст. 201 ПК України
передбачено, що податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (п. 201.6 ст. 201 ПК
України).

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 ПК України
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до положень п. 198.6 ст. 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Відповідно положень Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 01.11. 2011р. № 1379,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 22.11.2011р. за № 1333/20071, податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача та надає право
покупцю, зареєстрованому як платник
податку, на включення до податкового
кредиту витрат по сплаті податку на
додану вартість.

Не дає права покупцю на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту: відсутність факту
реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних; порушення порядку
заповнення податкової накладної;
податкова накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду.

При цьому дані, наведені в накладній,
мають відповідати даним
бухгалтерського та податкового обліку
платника, що кореспондується із п. 2 ст. 3
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні".

Отже, зі змісту наведених норм слідує,
що необхідним первинним документом,
який дає право платнику податків на
формування податкового кредиту, є
належним чином оформлена податкова
накладна.

Таким чином податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Згідно з положеннями Податкового
кодексу України існує один випадок не
включення до складу податкового
кредиту витрат по сплаті податку -
відсутність податкової накладної.
Інших підстав для не включення до
складу податкового кредиту витрат по
сплаті податку на додану вартість цим
кодексом не передбачено.

Всі податкові накладні, що
підтверджують здійснення позивачем
вищезазначеної господарської
операції, є в матеріалах справи,
оцінені судом та визнані такими, що
оформлені у відповідності до вимог
чинного законодавства.

Судом з'ясовано, що суми вартості
товарів (послуг) придбаних у ПП «БК
«Проектреконструкція» ()
включені позивачем до складу валових
витрат з податку на прибуток та
податкового кредиту податку на додану
вартість за відповідні податкові
періоди.

Проаналізувавши всі матеріали справи
судом встановлено, що відповідачем не
надано суду доказів, що сторони при
оформленні документів мали умисел
направлений на несплату податків.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за порушення
правил ведення господарської
діяльності, якщо не доведено, що ним
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення.

Припису цієї статті кореспондують
правила, закріплені у статті 18 Закону
України "Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців", відповідно до частини 2
зазначеної статті якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру є достовірними і
були внесені і до нього, то третя особа
може посилатися на них у спорі, як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Суд також враховує, що відповідно до
чинного законодавства позивач - ТОВ
"Будівельна компанія "Куртіна" () не зобов'язано та не має права
перевіряти відповідність
законодавству установчих документів
своїх контрагентів по угодах, а також
правильність сплати ними податків.

Суд вважає безпідставними посилання
відповідача, в обґрунтування своїх
висновків, на акт про неможливість
проведення зустрічної звірки, оскільки
відповідно до п. 6 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України № 984
від 22.12.2010р. та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 січня
2011 р. за № 34/18772, факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, із посиланням на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

В той же час Акт про неможливість
проведення зустрічної перевірки, на
який посилається відповідач в
обґрунтування своїх висновків, не
відносяться до первинних або інших
документів, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку
платника податків, що перевіряється,
які достовірно підтверджують
наявність факту порушення.

ВАСУ в Ухвалі від 24.01.2013 р. по справі
№К-20928/10 викладає наступну думку: «Такі
факти як відсутність контрагента за
місцезнаходженням та несплата ним
відповідної суми податкових
зобов'язань за наслідками здійснення
спірних операцій самі по собі, не у
зв'язку з іншими обставинами справи, не
можуть слугувати об'єктивними ознаками
недобросовісності платника (покупця)
та підтверджувати отримання ним
необґрунтованої податкової вигоди».

ВАСУ в Ухвалі від 16.05.2012 р. по справі
№К-9991/6724/12 дотримується наступної
думки: «Посилання податкового органу
на факт відсутності постачальника за
його місцезнаходженням, свідчить лише
про порушення даною юридичною особою
законодавства, яке стосується його
реєстрації, як суб'єкта
підприємницької діяльності чи
платника податків і зобов'язує його
повідомляти реєструючі органи про
зміну свого місця знаходження, а у
випадку порушення даної вимоги
передбачає персональну
відповідальність такої особи та її
посадових осіб».

В Ухвалах від 17.07.2012 р. №К/9991/1812/12 та від
17.01.2012 р. №К-15283/09 ВАСУ викладає наступну
думку: «Факт відсутності контрагента
за місцезнаходженням на дату
проведення перевірки не може слугувати
підставою для позбавлення платника
податку права на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість».

Суд також вважає безпідставними
висновки відповідача, покладені в
основу спірних податкових
повідомлень-рішень, про нікчемність
укладених договорів між позивачем та
ПП «БК «Проектреконструкція» () з огляду на таке.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Суд відзначає, що відносини з приводу
нікчемності правочинів врегульовані,
зокрема ст.228 Цивільного кодексу
України, відповідно до якої правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним (ч.1
ст.228 ЦК України); правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним (ч.2 ст.228
ЦК України).

Також суд вважає за необхідне
зазначити, що Пленум Верховного суду
України в постанові від 06 листопада 2009
року № 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" роз'яснив, що
нікчемними правочинами, які порушують
публічний порядок, визначені ст. 228 ЦК
України, є: правочини, спрямовані на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина; правочини,
спрямовані на знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Правочини, які посягають на суспільні,
економічні та соціальні основи
держави, зокрема є: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу-землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режими вилучення з
обігу або обмеження в обігу об'єктів
цивільного права, тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.
При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним, тощо.

Акт перевірки не містить посилань на
таки факти та не доводить умислу
позивача на порушення публічного
порядку, не містить посилання і на те, в
чому таке порушення полягає. Доказів,
які б доводили нерозумність або
необачність правової поведінки
позивача у спірних правовідносинах при
укладанні і виконанні договорів із КП
"Альянс" суду не надано, а судом
самостійно при виконанні вимог ст.11 КАС
України не виявлено.

Будь - яких доказів недобросовісності
позивача як платника податку на додану
вартість податковим органом не подано.

Таким чином, зміст правочинів з ПП «БК
«Проектреконструкція» () не
суперечить законодавству, моральним
засадам суспільства, договори
укладений за вільним волевиявленням
його учасників, у формі, встановленій
законом, та спрямовані на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ними. Відповідно, первинні
та бухгалтерські документи за
вищевказаними господарськими
операціями свідчать про реальне
виконання вказаних правочинів.

Позивач, як платник податків, діяв у
межах діючого законодавства, був не
обізнаний про умисел контрагента та не
відповідає за його звітність. При цьому
слід прийняти до уваги, що позивач не
має права витребувати у контрагента
документи з метою доведення, ким саме
виконувались прийняті ним роботи, або
перевіряти кількість працюючих осіб
контрагента, а відтак у діях позивача
відсутні порушення норм чинного
податкового законодавства з наведених
вище підстав.

Невиконання зобов'язань перед бюджетом
контрагентом позивача є підставою для
застосування заходів відповідальності
виключно до такого контрагенту, і само
по собі не свідчить про порушення
правил оподаткування позивачем.

У зв'язку із цим суд зазначає, що
законодавство України, чинне на час
виникнення спірних відносин, не
ставить виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит в
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

Постановою Вищого адміністративного
суду від 03.04.2013р. № К/9991/38114/12, визначено,
що судова практика вирішення
податкових спорів виходить з
презумпції добросовісності платників
та інших учасників правовідносин у
сфері економіки. У зв'язку з цим
презюмується, що дії платника,
результатом яких є отримання
податкової вигоди, вважаються
економічно виправданими, а відомості,
що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
достовірні. Подання платником до
контролюючого органу усіх належним
чином оформлених первинних документів,
передбачених податковим
законодавством, з ціллю отримання
податкової вигоди є підставою для її
отримання, якщо податковий орган не
доведе неправдивість, недостовірність
або суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах. При
дотриманні контрагентом законодавчо
встановлених вимог щодо оформлення
відповідних документів підстави для
висновку про недостовірність, або
суперечливість відомостей, зазначених
у таких податкових накладних, відсутні,
якщо не встановлені обставини, що
свідчать про обізнаність покупця про
зазначення продавцем недостовірних
відомостей.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
додаткової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування податкового кредиту. Проте,
будь-які докази в Акті перевірки не
викладені.

Як вбачається з первинних
бухгалтерських документів, наданих до
перевірки, угоди між позивачем та ПП
«БК «Проектреконструкція» () були реально виконані сторонами,
що зокрема підтверджується довідками
про вартість виконаних будівельних
робіт, актами прийняття виконаних
будівельних робіт, податковими
накладними, банківськими виписками по
особовому рахунку позивача.

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частиною другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Виходячи зі змісту наведеної норми,
саме на податкові органи покладається
обов'язок надати достатні докази на
обґрунтування висновків про порушення
платником податків норм податкового
законодавства, на підставі яких такому
платникові визначено відповідні
грошові зобов'язання.

Всупереч вимогам вказаної норми,
відповідачем належних доказів на
підтвердження доводів правомірності
висновків про порушення позивачем норм
Податкового кодексу України,
викладених в акті перевірки, які
покладено в основу податкового
повідомлення-рішення, на вимогу статті
71 КАС України, суду не надано, як і не
надано інших доказів, на підтвердження
правомірності прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень, якими
позивачу збільшено суму грошових
зобов'язань.

Відповідно п.123.1 ст. 123 Податкового
кодексу України, у разі якщо
контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених п.п. 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4,
54.3.5, 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, тягне
за собою накладення на платника
податків штрафу в розмірі 25 відсотків
суми визначеного податкового
зобов'язання, завищеної суми
бюджетного відшкодування.

Враховуючи що висновки акту перевірки,
на підставі яких були прийняті спірні
повідомлення-рішення є
необґрунтованими, тобто відсутні і
підставі для застосування штрафних
(фінансових) санкцій.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення № від 19.04.2013
року, яким ТОВ "Будівельна компанія
"Куртіна" збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем у сумі
40333,70грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями у сумі 10083,20грн. та податкове
повідомлення-рішення № від 19.04.2013
року, яким ТОВ "Будівельна компанія
"Куртіна" збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств за основним
платежем у сумі 42349,60грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями у
сумі 10587,40грн. не можуть бути визнані
такими, що прийняті на підставі та
відповідно до діючого законодавства,
тому позовні вимоги є правомірними,
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 11, 71, 94, 158, 161-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 19.04.2013 року.

3. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 19.04.2013 року.

4.Стягнути на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Будівельна компанія "Куртіна" () судовий збір у розмірі 826,82грн.
(вісімсот двадцять шість гривень 82 коп.)
з Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя В.В.Петренко