Справа № 826/10292/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Патратій
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

за участю:

представника позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
Ковтуна А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
громадянки Республіки Болгарія ОСОБА_6
на ухвалу Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 липня 2013 року за
позовом громадянки Республіки
Болгарія ОСОБА_6 до Кабінету Міністрів
України про визнання незаконним
нормативно - правового акту в частині, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до
Кабінету Міністрів України, в якому
просила визнати протиправним та
нечинним рішення відповідача у
Постанові № 346 в частині виплати
компенсації лише громадянам України,
визнати відповідача винним у прямій
дискримінації позивача та стягнути
матеріальну та моральну шкоду.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 липня 2013 року
позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм процесуального
права, просив його скасувати та
направити справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

В судове засідання з'явився ОСОБА_2,
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Представник відповідача Ковтун А.М. до
суду з'явився, проти апеляційної скарги
заперечував та просив відмовити в її
задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, представника
відповідача, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, ухвала суду - без змін з
таких підстав

Постановляючи оскаржувану ухвалу про
повернення позовної заяви позивачу,
суд першої інстанції виходив з того, що
позовна заява подана особою, яка не має
повноважень на ведення справи,
оскільки довіреність видана на ім"я
ОСОБА_2, не легалізована в
установленому законодавством порядку,
у зв'язку з чим така заява підлягає
поверненню.

В той же час, апеляційна скарга
мотивована тим, що судом першої
інстанції не враховано, що згідно
Договору між Україною та Республікою
Болгарія про правову допомогу в
цивільних справах, визнання
документів, засвідчених в Болгарії, має
відбуватися в Україні без будь-якого
засвідчення, в тому числі, на думку
апелянта, і в адміністративних справах,
оскільки зазначений договір
підписувався до прийняття Кодексу
адміністративного судочинства, тому,
на думку апелянта, в даному випадку має
застосовуватися аналогія права.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, доводам апеляційної
скарги, виходячи з наявних у справі
матеріалів, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 107 КАС України
суддя після одержання позовної заяви
з'ясовує, чи немає інших підстав для
повернення позовної заяви, залишення
її без розгляду або відмови у відкритті
провадження в адміністративній справі,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5 ст. 106 КАС України, якщо
позовна заява подається представником,
то у ній зазначаються ім'я
представника, його поштова адреса, а
також номер засобу зв'язку, адреса
електронної пошти, якщо такі є.
Одночасно з позовною заявою подається
довіреність чи інший документ, що
підтверджує повноваження
представника.

Відповідно п. 4 ч. 3 ст. 108 КАС України
позовна заява повертається позивачеві,
якщо позовну заяву від імені позивача
подано особою, яка не має повноважень
на ведення справи.

Так, судом першої інстанції вірно
встановлено та вбачається зі змісту
позовної заяви, що її було підписано
громадянином України ОСОБА_2 як
представником позивача громадянки
Болгарії ОСОБА_6 за довіреністю.

В той же час, додана до позовної заяви
довіреність на підтвердження
повноважень ОСОБА_2 в порушення вимог ч.
6 ст. 58 КАС України не легалізована в
установленому законодавством порядку.

З цього приводу, позивач посилається на
Договір між Україною та Республікою
Болгарія про правову допомогу в
цивільних справах, підписаний 21.05.2004
року, який було ратифіковано 22.09.2005 року
і набрав чинності 29.12.2005 року.

Так, в силу ст. 17 вказаного Договору,
документи, які на території однієї
Договірної Сторони складені або
засвідчені органом або спеціально
уповноваженою на це особою в межах їх
компетенції і в установленій формі та
засвідчені офіційною печаткою,
приймаються на території іншої
Договірної Сторони без будь-якого
спеціального засвідчення. Те саме
стосується і засвідчення підпису
громадянина, копій і перекладів
документів. Документи, про які йдеться
у пункті 1 цієї статті, мають однакову
доказову силу на територіях обох
Договірних Сторін.

В той же час, суд першої інстанції
обгрунтовано звернув увагу на межі дії
вказаного Договору, які, згідно його
змісту, поширюються на правовідносини,
що виникають саме з цивільних справ.
Так, п. 1 ч. 1 ст. 1 Договору, прямо
визначено, що цивільними вважаються
такі справи, які виникають із
цивільних, трудових, сімейних і
комерційних правовідносин.

Також, зі змісту вказаного Договору
вбачається, що відносини, які мають
публічно-правовий характер, а саме, в
яких стороною є орган державної влади,
що випадку виступає як суб'єкт владних
повноважень, не входять до предмету
його регулювання.

Поряд з цим, згідно ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Як передбачено ч. 1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що виникають у зв'язку із здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

З наведеного, видається
небезпідставною позиція суду першої
інстанції, що справа адміністративної
юрисдикції виникає із
публічно-правових відносин, які
відрізняються від цивільних, трудових,
сімейних та комерційних правовідносин,
а тому посилання позивача на Договір
між Україною та Республікою Болгарія
про правову допомогу в цивільних
справах є безпідставним.

При цьому, зважаючи на те, що заявлені
позовні вимоги випливають із відносин,
що мають публічно-правовий характер,
оскільки орган державної влади в цьому
випадку виступає у спірних
правовідносинах як суб'єкт владних
повноважень, суд вірно вказав, що
довіреність на підтвердження
повноважень представника в
адміністративній справі, яка
засвідчена компетентним органом
Республіки Болгарія, повинна бути
легалізована в установленому
законодавством порядку.

Відтак, оскаржувана постанова суду
першої інстанції про повернення
позовної заяви позивачу на підставі п.4
ч. 3 ст. 108 КАС України, є законною та
обгрунтованою.

Доводи апеляційної скарги відносно
того, що згідно Договору між Україною
та Республікою Болгарія про правову
допомогу в цивільних справах, визнання
документів, засвідчених в Болгарії, має
відбуватися в Україні без будь-якого
засвідчення, в тому числі, на думку
апелянта, і в адміністративних справах,
оскільки зазначений договір
підписувався до прийняття Кодексу
адміністративного судочинства, тому,
на думку апелянта, в даному випадку має
застосовуватися аналогія права,
колегією суддів відхиляються, зважаючи
на те, що п.1 ч.1 ст. 1 зазначеного
Договору чітко визначено
правовідносини, на які поширюється
його дія.

Відтак, доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують і апеляційним судом
відхиляються так, як є помилковими.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 160, 196, 199, 200, 205, 206, 254 КАС України,
суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу громадянки
Республіки Болгарія ОСОБА_6 на ухвалу
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 03 липня 2013 року за
позовом громадянки Республіки
Болгарія ОСОБА_6 до Кабінету Міністрів
України про визнання незаконним
нормативно - правового акту в частині -
залишити без задоволення, а ухвалу
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 03 липня 2013 року - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 22
січня 2014 року

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.