Справа № 820/10538/13-а
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 р. Справа № 820/10538/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бершова Г.Є.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у Зміївському районі
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від
01.11.2013р. по справі № 820/10538/13-а

за позовом Державної податкової
інспекції у Зміївському районі
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

до Зміївського районного
комунального
водопровідно-каналізаційного
підприємства

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИЛА:

Заявник, Державна податкова інспекція
у Зміївському районі Головного
управління Міндоходів у Харківській
області, звернувся до суду з поданням,
в якому просить суд: стягнути з
розрахункових рахунків відкритих
Зміївським районним комунальним
водопровідно-каналізаційним
підприємством в банківських установах
заборгованість у сумі 54080,99 грн. в
рахунок погашення його податкового
боргу на користь державного бюджету на
бюджетний рахунок одержувача №
0227, одержувач УДК у Зміївському
районі (код 24134337), банк одержувача ГУ
ДКСУ у Харківській області, МФО 851011.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 01.11.2013р. в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі позивач - Державна
податкова інспекція у Зміївському
районі Харківської області Державної
податкової служби просить постанову
суду першої інстанції скасувати,
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позов у повному обсязі,
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи. На
думку заявника, судом першої інстанції
не було надано належної правової
оцінки тому факту, що заборгованість
відповідача перед бюджетом дійсно
виникла після надіслання податкових
вимог від 29.10.2001 року №1/25 та від 24.12.2001р.
№2/178, проте у відповідності до п. 59.5 ст.
59 Податкового кодексу України
податкова вимога не надсилалась,
оскільки Зміївського районного
комунального
водопровідно-каналізаційного
підприємства мало на цей час не
погашений податковий борг, який виник
раніше.

Представник позивача та представник
відповідача у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явились, про
час та місце розгляду справи
повідомлялись належним чином, про
причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши постанову суду першої
інстанції, дослідивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується в суді апеляційної
інстанції, що Зміївське районне
комунальне водопровідно-каналізаційне
підприємство зареєстроване Зміївською
районною державною адміністрацією
Харківської області за реєстраційним
номером № 0000222. Державною
податковою інспекцією у Зміївському
районі відповідача взято на облік, як
платника податків.

Зміївським районним комунальним
водопровідно-каналізаційним
підприємством було подано до Державної
податкової інспекції у Зміївському
районі Харківської області Державної
податкової служби податкову
декларацію з податку на додану
вартість № від 16.10.2013 року по
строку сплати 30.10.2013 року на суму 51593,00
грн., декларації з плати за землю від
18.02.2013 року № на суму 1520,40 грн., від
18.02.2013 року № на суму 568,59 грн., від
18.02.2013 року № на суму 399,00 грн. по
строку сплати 30.10.2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що до матеріалів справи не надано
доказів здійснення встановлених
Податковим кодексом України заходів,
які дають податковому органу право на
стягнення коштів у рахунок погашення
податкового боргу.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового
кодексу України, у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

Згідно п. 59.5 ст. 59 цього кодексу, у разі
якщо у платника податків, якому
надіслано (вручено) податкову вимогу,
сума податкового боргу збільшується
(зменшується), погашенню підлягає вся
сума податкового боргу такого платника
податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення
(вручення) податкової вимоги сума
податкового боргу змінилася, але
податковий борг не був погашений в
повному обсязі, податкова вимога
додатково не надсилається (не
вручається).

З матеріалів справи вбачається, що
Державна податкова інспекція у
Зміївському районі Харківської
області Державної податкової служби
звернулась до суду з позовом про
стягнення із Зміївського районного
комунального
водопровідно-каналізаційного
підприємства суми податкового боргу у
розмірі 54080,99 грн., який виник в
результаті подання до податкового
органу самостійно узгоджених
податкових декларацій з плати за землю
№ від 16.10.2013 року, № від
18.02.2013 року, № від 18.02.2013 року,
№ від 18.02.2013 року (а.с. 11-23). На час
виникнення зазначеної заборгованості,
відповідач вже мав податковий борг,
який виник з 02.10.2001 року та не
переривався.

Колегія суддів вважає хибним висновок
суду першої інстанції щодо
недотримання податковим органом
порядку стягнення податкового боргу, а
саме не направлення платнику
податкової вимоги, оформленої згідно
вимог Податкового кодексу України.

Судовим розглядом встановлено, що
податкові вимоги від 29.10.2011 року №1/25 та
від 24.12.2001 року 2/178 були направлені на
адресу відповідача, що також
підтверджено матеріалами справи.

Колегія суддів зазначає, що ані
Податковим кодексом України, ані
Порядком направлення органами
державної податкової служби
податкових вимог платникам податків,
затвердженим наказом Державної
податкової адміністрації України від 24
грудня 2010 року № 1037 не передбачено
обов'язку податкового органу
направляти платнику податкову вимогу,
у разі якщо борг існував до набрання
чинності Податковим кодексом України
та збільшився після 01.01.2012 року.

Отже, в даному випадку контролюючий
орган не зобов'язаний повторно
направляти податкову вимогу у разі
збільшення податкового боргу після
набрання чинності Податковим кодексом
України.

Відповідно до приписів п.п.20.1.18 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право звертатися до суду щодо
стягнення коштів платника податків,
який має податковий борг, з рахунків у
банках, обслуговуючих такого платника,
на суму податкового боргу або його
частини.

Згідно з 95.4 ст.95 Податкового кодексу
України, орган державної податкової
служби на підставі рішення суду
здійснює стягнення коштів у рахунок
погашення податкового боргу за рахунок
готівки, що належить такому платнику
податків. Стягнення готівкових коштів
здійснюється у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог п. 95.3 ст. 95
Податкового кодексу України стягнення
коштів з рахунків платника податків у
банках, які обслуговують такого
платника податків, здійснюється за
рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Посилання суду першої інстанції на
особливий порядок стягнення
податкового боргу комунальних
підприємств визначений ст. 96
Податкового Кодексу України в даному
випадку є неогрунтованим, оскільки
податкове законодавство не встановлює
обмежень щодо стягнення податкового
боргу за рахунок коштів з рахунків
комунальних підприємств. Таке
обмеження встановлюється виключно
щодо реалізації майна таких
підприємств, на яке відповідно до
чинного Законодавства встановлюються
обмеження щодо відчуження. Проте, в
даній справі питання надання дозволу
на погашення суми податкового боргу за
рахунок майна не ставиться.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

З урахуванням встановлених обставин у
справі та допущених судом першої
інстанції порушень норм матеріального
права, колегія суддів вважає, що
постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 01.11.2013р. по
справі № 820/10538/13-а не відповідає
вимогам ст.159 КАС України, а тому
відповідно до ч.2 ст. 205 ст. 202 КАС України
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про задоволення позовних
вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Зміївському
районі Головного управління
Міндоходів у Харківській області
задовольнити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 01.11.2013р. по
справі № 820/10538/13-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов Державної
податкової інспекції у Зміївському
районі Головного управління
Міндоходів у Харківській області до
Зміївського районного комунального
водопровідно-каналізаційного
підприємства про стягнення
податкового боргу - задовольнити.

Стягнути з розрахункових рахунків
відкритих Зміївським районним
комунальним
водопровідно-каналізаційним
підприємством в банківських установах
заборгованість у сумі 54080,99 грн. в
рахунок погашення його податкового
боргу на користь державного бюджету на
бюджетний рахунок одержувача №
0227, одержувач УДК у Зміївському
районі (код 24134337), банк одержувача ГУ
ДКСУ у Харківській області, МФО 851011.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бершов Г.Є.Судді
Катунов В.В. Ральченко І.М.