Справа № 809/4088/13-а
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"22" січня 2014 р.
Справа № 809/4088/13-a

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Микитюка Р.В.

за участю секретаря судового засідання
Котик Д.М.,

представників позивача - Блищак О.В.,
Яворської Ю.І.,

представника відповідача - Федор М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: Заступника Долинського
міжрайонного прокурора
Івано-Франківської області

до відповідача: Долинської міської
ради

про визнання протиправними п. 3-7
рішення тридцять сьомої сесії шостого
скликання №1351-37/2013 від 05.12.2013 р.,-

ВСТАНОВИВ:

20.12.2013 року заступник Долинського
міжрайонного прокурора
Івано-Франківської області звернувся
до суду з адміністративним позовом до
Долинської міської ради про визнання
незаконними та скасування пунктів 3-7
рішення № 1351-37/2013 від 05.12.2013 року "Про
суспільно-політичну ситуацію".

10.01.2014 р. позивач подав суду заяву про
збільшення позовних вимог в якій
просив визнати незаконним та
скасувати п. 3-7 рішення тридцять сьомої
сесії шостого скликання Долинської
міської ради від 05 грудня 2013 року №
1351-37/2013 "Про суспільно-політичну
ситуацію ".

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Долинською міською радою 05.12.2013 року на
тридцять сьомій сесії міської ради
шостого скликання прийнято пункти 3-7
рішення "Про суспільно-політичну
ситуацію", які за своїм змістом
суперечать Конституції України та
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", оскільки
врегулювання таких правовідносин не
входить до компетенції органів
місцевого самоврядування, в тому числі,
шляхом оформлення його у формі рішення
міської ради.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі з підстав, викладених в
позовній заяві, просили
адміністративний позов задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача проти
адміністративного позову заперечила, з
підстав викладеного у письмовому
запереченні. Також суду пояснила, що
оскаржувані пункти рішення є
результатом волевиявлення
територіальної громади міста, в особі
депутатів міської ради, а оскільки
законодавством про органи місцевого
самоврядування прямо не заборонено
прийняття таких рішень, вимоги
заступника Долинського міжрайонного
прокурора Івано-Франківської області є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню. Просила в задоволенні
позову відмовити.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників сторін, судом
встановлено наступне.

05.12.2013 року Долинською міською радою
шостого скликання (тридцять сьомої
сесії) прийнято рішення № 1351-37/2013 від
05.12.2013 року "Про суспільно-політичну
ситуацію".

Згідно з рішенням шостого скликання
(тридцять сьомої сесії) від 05.12.2013 року,
"Про суспільно-політичну ситуацію"
вирішено:

1. Схвалити текст звернення міської
ради до громадськості Долинського
району.

2. Засудити події, що мали місце вранці 30
листопада 2013 року під час незаконного
силового розгону органами МВС мирних
мітингувальників на майдані
Незалежності в м. Києві, а також
бездіяльність стосовно попередження
та негайної оцінки цих ганебних подій з
боку особисто Президента України
Януковича В.Ф., Прем`єр-Міністра України
Азарова М.Я., Міністра внутрішніх справ
України Захарченка В.Ю.

3. Звернутися до Президента України,
Прем`єр-Міністра України та всього
складу Кабінету Міністрів України з
вимогою подати у відставку.

4. Звернутись до громадськості
Долинського району з закликом до
масової мобілізації через масові мирні
акції чи інші форми протесту, що не
заборонені чинним законодавством
України, задля відстоювання
європейського вектора розвитку
держави, дотримання конституційних
прав і свобод громадян України та
притягнення до відповідальності
посадових осіб причетних до доведення
країни до критичної економічної
ситуації, зради національних
інтересів, сприяння розвитку
беззаконня в суспільстві.

5. Підтримати рішення Долинської
районної ради від 03.12.2013 року № 467-23/2013
"Про суспільно-політичну ситуацію" та
резолюцію зборів депутатів
Івано-Франківської обласної ради від
01.12.2013 року "Про суспільно-політичну
ситуацію в області".

6. Звернутись до членів Партії регіонів
із закликом про вихід з партії.

7. Рекомендувати працівникам державних
органів влади не використовувати як
символіку в службових приміщеннях
портрети Віктора Януковича.

8. Рішення опублікувати в газеті "Свіча"
та " Віснику міської ради тижневика
"Добра справа".

Однак позивачем оскаржено до
адміністративного суду пункти 3-7
зазначеного рішення.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Законом України "Про місцеве
самоврядування в Україні", відповідно
до Конституції України, визначено
систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування.

Частиною 2 статті 10 вказаного
Закону встановлено, що обласні та
районні ради є органами місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ, міст, у межах
повноважень, визначених Конституцією
України, цим та іншими законами, а також
повноважень, переданих їм сільськими,
селищними, міськими радами.

Згідно положень частини 1 статті 59
зазначеного Закону, рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень.

Відповідно до вимог частини 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України (надалі - КАС
України) у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
розсудливо; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілям, на досягнення яких спрямоване це
рішення.

Положеннями пункту 7 частини 1
статті 3 КАС України, визначено поняття
суб'єкта владних повноважень - орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Таким чином, оскаржувані пункти
рішення відповідача є саме тим
рішенням суб`єкта владних повноважень,
яке адміністративний суд зобов`язаний
перевірити у відповідності до вимог
статті 2 КАС України та прийняти
рішення у відповідності до повноважень
наданих йому статтею 162 КАС України.

Загальними засадами Конституції
України, зокрема статтею 7 Основного
Закону, в Україні визначено і
гарантується місцеве самоврядування.

У відповідності до вимог статті 140
Конституції України, місцеве
самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України. Органами місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст, є районні та
обласні ради.

Як зазначено судом, спеціальним
Законом України, яким у відповідності
до Конституції України, визначено
систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування є Закон України "Про
місцеве самоврядування в Україні",
статтею 10 якого встановлено, що
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Обласні та районні ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст,
у межах повноважень, визначених
Конституцією України, цим та іншими
законами, а також повноважень,
переданих їм сільськими, селищними,
міськими радами.

Разом із цим, Конституційний Суд
України у своїх рішеннях аналізував
політико-правову сутність органу
місцевого самоврядування.

Так, своїм рішенням від 16.04.2009 року
у справі № 1-9/2009 за конституційним
поданням Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частин першої,
десятої статті 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні",
Конституційний суд України вказав на
те, що відповідно до Конституції
України народ здійснює владу
безпосередньо і через органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування. В Конституції України
встановлено, що місцеве самоврядування
є правом територіальної громади -
жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища та міста -
самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України. Виходячи з цих
конституційних положень у системному
зв'язку з положеннями статті 6
Конституції України про те, що державна
влада в Україні здійснюється на
засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову, Конституційний
Суд України у своєму Рішенні від 26
березня 2002 року визначив
політико-правову природу органів
місцевого самоврядування, які не є
органами державної влади, а є
представницькими органами, через які
здійснюється право територіальної
громади самостійно вирішувати не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних громад
і перелік яких визначено у Конституції
і законах України.

В той же час, Конституційний Суд
України вказав на те, що гарантоване
державою місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
через сільські, селищні, міські ради та
їх виконавчі органи і передбачає
правову, організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону
України. З аналізу вказаних
конституційних положень вбачається, що
ці органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Такі ж положення закріплені у
статті 4 Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
Конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу; повноваження, якими
наділяються органи місцевого
самоврядування, як правило, мають бути
повними і виключними.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" визначено, що
сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання. Статтею 26 вказаного Закону
встановлена виключна компетенція
сільських, селищних, міських рад, що
вирішуються на пленарних засіданнях.

Таким чином, для належного вирішення
питань зазначених у пунктах 3-7 рішення,
Долинської міської ради шостого
скликання (тридцять сьомої сесії) №
1351-37/2013 від 05.12.2013 року "Про
суспільно-політичну ситуацію" такі
повноваження повинні входити в
компетенцію Долинської міської ради у
відповідності до Конституції та інших
законів України, та не бути покладеним
на будь-який інший орган і стосуватися
питань місцевого значення.

Водночас, право на звернення у
спосіб прийняття рішення до
повноважень будь-якого органу
місцевого самоврядування не входить.

Конституцією України у розділі ІІ
"Права, свободи та обов'язки людини і
громадянина" статтею 40 визначено, що
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Суд зазначає, що таким правом
наділені лише фізичні особи, а не орган,
що виключає його з компетенції
Долинської міської ради.

Слід зазначити, що реалізація
громадянами свого права на звернення,
що визначена у статті 40 Конституції
України, також перебуває у системному
зв`язку зі статтею 13 Закону України "Про
статус депутатів місцевих рад", яка
визначає право депутата відповідної
ради на депутатське звернення -
викладену в письмовій формі вимогу
депутата місцевої ради з питань,
пов'язаних з його депутатською
діяльністю, до місцевих органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування та їх посадових осіб, а
також керівників правоохоронних та
контролюючих органів, підприємств,
установ та організацій незалежно від
форми власності, розташованих на
території відповідної ради, здійснити
певні дії, вжити заходів чи дати
офіційне роз'яснення з питань,
віднесених до їх компетенції.

Окрім того, у відповідності до
частини 2 статті 12 вказаного Закону,
депутат місцевої ради може направляти
одержані ним пропозиції, заяви і скарги
до відповідних органів, підприємств,
установ і організацій незалежно від
форми власності, об'єднань громадян,
якщо вирішення питань належить до їх
повноважень, які зобов'язані
розглянути їх відповідно до закону і
про результати повідомити заявника, а
також депутата місцевої ради.

Відсутність у окремої ради, як
органу місцевого самоврядування права
на звернення, узгоджується також і з
правовою сутністю самого рішення, яке у
відповідності до вимог статті 144
Конституції України, приймається
органом місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом
і є обов'язковими до виконання на
відповідній території, а отже, оскільки
прийняте з питань, що входить до
компетенції ради, повинно нести певний
правовстановлюючий зміст, якого
звернення не має.

Вищезазначене спростовує
посилання відповідача на те, що право
подавати звернення є загальним і
додаткового закріплення його в Законі
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" не потребується.

На підставі системного аналізу
зазначених вище законодавчих актів,
суд приходить до висновку, що міські
ради як органи місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст вирішують не
будь-які питання суспільного життя, а
лише питання місцевого значення,
віднесені Конституцією та Законами
України до їхньої компетенції.

Згідно п.4 ч.3 ст. 129 Конституції
України та ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

У відповідності до п. 2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В ході судового розгляду
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано будь-яких
доказів, а також не наведено будь-яких
обґрунтувань, які б спростовували
обґрунтування позиції позивача та на
підставі вищенаведеного позовні
вимоги є обґрунтованими, а позов таким,
що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Оскільки, згідно ст. 5 Закону України
"Про судовий збір" сторони звільнені
від сплати судового збору, а також за
відсутності витрат пов'язаних із
залученням свідків та проведенням
судових експертиз, суд не вирішує
питання про розподіл судових витрат.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
пункти 3-7 рішення тридцять сьомої сесії
шостого скликання Долинської міської
ради №1351-37/2013 від 05.12.2013 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Суддя:
Микитюк Р.В.

Постанова складена в повному обсязі
27.01.2014 року.