Справа № 2а-1086/10
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/33651/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області про перерахунок пенсії, за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 квітня 2011 року,-

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року позивач
звернувся з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області (далі - УПФ) про перерахунок
пенсії, виплата якої передбачена
статтями 50, 54 Закону України від 28
лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ).

В заяві зазначав, що є учасником
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС, інвалід 1 групи, отримує державну
та додаткову пенсії передбачені
статтями 50 та 54 Закону № 796-ХІІ.

Посилаючись на те, що розміри
призначених і виплачуваних йому пенсій
не відповідають розмірам передбаченим
цим Законом, і на відмову УПФ привести
їх у відповідність з його вимогами,
позивач просив зобов'язати усунути
зазначені порушення провівши вказані
перерахунки починаючи з травня 2010 року.

Постановою Тальнівського районного
суду Черкаської області від 13
грудня 2010 року позов задоволено.

Оскаржуваною постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 квітня 2011 року постанову суду
першої інстанції скасовано, ухвалено
нову, якою позов задоволено частково.
Зобов'язано УПФ здійснити позивачу
перерахунок і виплату державної та
додаткової пенсії за правилами статей
50 і 54 Закону № 796-ХІІ з 16 травня 2010 року.

У касаційній скарзі УПФ, посилаючись на
порушення апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права,
просить оскаржуване рішення скасувати.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку
про залишення скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами встановлено, що позивач є
інвалідом 1 групи, учасником аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії, одержує
пенсію по інвалідності та додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, на
підставі статей 50,54 Закону № 796-ХІІ.

Розрахунок пенсії йому проведений
виходячи з розміру, встановленого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 січня 2002 року № 1 «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету» і становить 19,91
гривень.

Задовольняючи частково позов
апеляційний суд, на підставі наявних у
справі даних встановив і правильно
виходив з того, що при розрахунку
державної та додаткової пенсій
передбачених статтями 50, 54 Закону
України № 796-ХІІ, застосуванню при їх
обчисленні підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Так, статтею 49 Закону № 796-ХІІ пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

У відповідності з частиною четвертою
статті 54 Закону № 796, яка визначає
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1 та у зв'язку з втратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсії для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими - по
1 групі інвалідності - 10 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 цього Закону
особам, віднесеним до категорії 1,
зокрема інвалідам 1 групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 100 процентів мінімальної
пенсії за віком. Виплата додаткової
пенсії відповідно до статті 53
зазначеного Закону здійснюється
повністю незалежно від заробітку,
пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм
обрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком. Мінімальний розмір пенсії за
віком згідно статті 28 Закону України
від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Порядок обчислення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 30 травня 1997 року
№ 523.

Ця Постанова є чинною і її положення
стосовно критеріїв обчислення
розмірів пенсій відповідають
положенням статей 50, 54 Закону України №
796-ХІІ.

Щодо правил постанови Кабінету
Міністрів України від 3 січня 2002 року №
1 «Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету», на яку
посилається відповідач, то нею
встановлені розміри сум, з яких
проводиться розрахунок пенсій, які не
відповідають розмірам мінімальної
пенсії за віком та суперечать
положенням статей 50, 54 Закону № 796-ХІІ.

Тому, апеляційний суд правильно
виходив із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, а його висновок,
що при розрахунку державної та
додаткової пенсій передбачених
статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком, є обґрунтованим.

Положення частини третьої статті 28
Закону «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», не є
перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Таким чином, рішення суду відповідає
дійсним обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
судовій практиці, доводи касаційної
скарги його висновків не спростовують,
такі ґрунтуються на помилковому
трактуванні правових норм, а тому
підстав для скасування судового
рішення колегія суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області залишити без задоволення, а
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 квітня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.