Справа № 2а/0570/1823/2011
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року м.
Київ К/9991/28896/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Добропільської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2011
року

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня 2011
року

у справі № 2а/0570/1823/2011

за позовом Державного підприємства
«Добропіллявугілля» в особі
Відокремленого підрозділу «Шахта
«Алмазна»

до Добропільської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області

про визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство
«Добропіллявугілля» в особі
Відокремленого підрозділу «Шахта
«Алмазна» (позивач) звернулось до суду
з позовом до Добропільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Донецької області (відповідач), в якому
просило зобов'язати відповідача внести
зміни до картки особового рахунку
шляхом виключення пені за несвоєчасне
погашення податкової заборгованості в
розмірі 13 232,32 грн. як неправомірно
нарахованої.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня 2011
року, позовні вимоги задоволено
частково. Зобов'язано Добропільську
ОДПІ Донецької області внести зміни до
особового рахунку ДП
«Добропіллявугілля» із збору за
геологорозвідувальні роботи, виконані
за рахунок державного бюджету, шляхом
виключення з облікової картки суми
нарахованої пені в розмірі 12 427,36 грн. у
зв'язку із зарахуванням сплачених
позивачем коштів в загальному розмірі
265 460,00 грн. без врахування визначеного
платником призначення платежу. В
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ДП
«Добропіллявугілля» судові витрати із
сплати судового збору (державного мита)
в розмірі 1,70 грн.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, ставиться питання
про скасування постановлених у справі
судових рішень та прийняття нового -
про відмову в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем здійснено
розподіл сплачених позивачем сум
поточних податкових зобов'язань із
збору за геологорозвідувальні роботи,
виконані за рахунок державного
бюджету, на погашення податкового
боргу попередніх податкових періодів,
що, в свою чергу, призвело до
нарахування пені в загальному розмірі
13 232,32 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до підпункту 16.3.3
пункту 16.3 статті 16 Закону України від
21 грудня 2000 року № 2181-III «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
2181-III) при частковому погашенні
податкового боргу сума такої частки
визначається з урахуванням пені,
нарахованої на таку частку. Податковий
борг, що погашається частково,
сплачується разом зі сплатою пені,
нарахованої відповідно до такої
частки, єдиним платіжним документом, в
якому суми такого податкового боргу та
такої пені визначаються окремо.
Платіжні документи, які не містять
окремо виділену суму податкового боргу
та суму пені, не приймаються до
виконання.

Якщо платник податків не сплачує
пеню разом зі сплатою податкового
боргу (його частини) або не визначає її
окремо у платіжному документі (чи
визначає з порушенням зазначеної
пропорції), то податковий орган
самостійно здійснює розподіл такої
сплаченої суми на суму, що
спрямовується на погашення такого
податкового боргу (його частини), та
суму, що спрямовується на погашення
пені, нарахованої на суму такого
погашеного податкового боргу (його
частини), та надсилає такому платнику
податків повідомлення, в якому
міститься зазначена інформація.

Аналіз положень підпункту 16.3.3
пункту 16.3 статті 16 Закону № 2181-III дає
підстави для висновку про те, що
розподіл сплаченої платником податку
суми можливий лише у випадку, коли
платник сплачує податковий борг та не
сплачує пеню, нараховану на такий
податковий борг.

При цьому пунктом 7.7 статті 7
Закону № 2181-III визначено рівність
бюджетних інтересів. З цією метою
визначено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Разом з тим, Законом № 2181-III, який є
спеціальним законом з питань
оподаткування і який установлює
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначені заходи, які вживаються
контролюючим органом з метою погашення
платниками податків податкового боргу.
Серед таких заходів немає зміни
призначення платежу, самостійно
визначеного платником податків.

Як передбачено підпунктом 7.1.1 пункту 7.1
статті 7 Закону № 2181-III, джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань або податкового боргу
платника податку є будь-які власні
кошти такого платника податку.

Отже, грошовий платіж є єдиною формою
сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21 січня 2004 року № 22 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі -
Інструкція), кошти з рахунків клієнтів
банки списують лише за дорученнями
власників цих рахунків (включаючи
договірне списання коштів згідно з
главою 6 цієї Інструкції) або на
підставі платіжних вимог стягувачів у
разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Відповідно до пункту 3.8 Інструкції
реквізит «Призначення платежу»
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України.

Таким чином, самостійне
зарахування податковим органом
сплачених платником податку сум в
рахунок погашення податкового боргу
або тих податкових зобов'язань, які не
вказані платником в реквізиті
«Призначення платежу» платіжного
доручення під час перерахування
поточних податкових зобов'язань до
бюджету, є неправомірним.

Поряд з цим, враховуючи
неможливість визначення напрямку
спрямування коштів, сплачених
платіжним дорученням № 242 від 31 березня
2010 року, колегія суддів вважає
обґрунтованим висновок судових
інстанцій про часткове задоволення
позовних вимог.

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 28
лютого 2011 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 18 квітня 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Добропільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області відхилити,
а постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 18 квітня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Федоров М.О.