Справа № 818/8461/13-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 р.Справа № 818/8461/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Сумському районі Сумської
області на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
14.11.2013р. по справі № 818/8461/13-а

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Сумському районі Сумської
області

про визнання дій протиправними,
визнання протиправною та скасування
вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
по тексту - ФОП ОСОБА_1, позивач)
звернувся до Сумського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Сумському районі Сумської області
(далі по тексту - УПФУ в Сумському
районі Сумської області, відповідач) в
якому просить суд визнати
протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в Сумському
районі щодо нарахування позивачу
заборгованості зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 5084,25
грн., визнати протиправною та
скасувати вимогу від 20.09.2013 № Ф-447 про
сплату недоїмки у розмірі 5084, 25 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 14.11.2013 року
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в Сумському
районі про визнання дій протиправними,
визнання протиправною та скасування
вимоги - задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано
вимогу Управління Пенсійного фонду
України в Сумському районі від 20.09.2013 №
Ф-447 про сплату недоїмки у розмірі 5084, 25
грн.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 судовий збір, сплачений згідно
квитанції від 31.10.2013 № ПН511, у розмірі 172
(сто сімдесят дві) грн. 05 коп.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, Управління Пенсійного фонду
України в Сумському районі Сумської
області подало апеляційну скаргу, в
якій просило скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову про відмову в задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті постанови норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Стверджує, що відповідно до ч. 4
ст. 4 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
сплати єдиного внеску звільняються
фізичні особи-підприємці, що обрали
спрощену систему оподаткування, якщо
вони є пенсіонерами за віком.
Посилаючись на ст. 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", вказує на те, що особи
мають право на пенсію за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років, а
позивач не досяг встановленого цією
статтею віку, оскільки отримує пенсію
на пільгових умовах, тому повинен
сплачувати єдиний внесок на загальних
підставах. Таким чином, вважає вимогу
Управління Пенсійного фонду України в
Сумському районі Сумської області від
20.09.2013 року № Ф 447 правомірною, а рішення
суду першої інстанції - таким, що
підлягає скасуванню.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги, отже,
перегляду підлягає рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що позивач зареєстрований
як фізична особа підприємець, що
підтверджується копією витягу з ЄДР
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с. 8), є платником
єдиного податку, що підтверджується
свідоцтвом серії Б №728234, виданого
Сумською міжрайонною державною
податковою інспекцією (а.с. 10).

Як вбачається з пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_1, копія якого наявна в
матеріалах справи, ОСОБА_1 є
пенсіонером за віком (а.с. 9).

20.09.2013 відповідачем сформовано вимогу
про сплату недоїмки № Ф-447 про
необхідність сплати ФОП ОСОБА_1
недоїмки зі сплати штрафів та пені у
розмірі 5 084, 25 грн. (а.с. 7).

30.09.2013 позивач подав до Управління
Пенсійного фонду України в Сумському
районі скаргу № 007 (а.с. 14), в якій просив
скасувати вимогу від 20.09.2013 № Ф-447.

Рішенням Управління Пенсійного фонду
України в Сумському районі про
результати розгляду заяви про
узгодження вимоги від 02.10.2013 року №
6221/08-22 скарга ФОП ОСОБА_1 залишена без
задоволення, а вимога про сплату
недоїмки від 20.09.2013 № Ф-447 - без змін (а.с.
15-16).

Не погодившись з вказаною вимогою, а
також діями УПФУ в Сумському районі
Сумської області щодо її прийняття,
позивач звернувся до суду з даним
позовом про їх оскарження.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що вимога
Управління Пенсійного фонду України в
Сумському районі Сумської області від
20.09.2013 № Ф-447 про сплату боргу із єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є неправомірною,
а тому позов ФОП ОСОБА_1 в частині
скасування вимоги є обґрунтованим та
підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються нормами Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№ 2464-VI, Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування"№1058-ІV від 09.07.2003 року (далі
Закон №1058), Законом України "Про
пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від
05.11.1991 р. (далі Закон № 1788).

Відповідно до пункту 3 частини першої
статті 11 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 №1058-IV
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню підлягають
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок), та
члени сімей зазначених фізичних осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно з вимогами пункту 3 Розділу VIII
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
08.07.2010 №2464-VI (чинного з 01.01.2011) (далі -
Закон №2464-VI), з дня набрання чинності
цим Законом платники страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття, загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, вважаються платниками
єдиного внеску. Перереєстрація
платників страхових внесків та
застрахованих осіб не здійснюється.
Пенсійний фонд спільно з фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та Державною
податковою адміністрацією України
проводить звірення платників
страхових внесків у порядку,
встановленому Пенсійним фондом
спільно з Державною податковою
адміністрацією України за погодженням
з фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

За приписами пункту 1 частини другої
статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного
внеску зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Положеннями пункту 4 частини першої
статті 4 Закону № 2464-VI до платників
єдиного внеску законодавцем віднесено
фізичних осіб - підприємців, в тому
числі й тих, які обрали спрощену
систему оподаткування, та членів сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

У відповідності до пункту 3 частини
першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний
внесок нараховується для платників,
зазначених у пункті 4 частини першої
статті 4 цього Закону, які обрали
спрощену систему оподаткування, - на
суми, що визначаються такими
платниками самостійно для себе та
членів сім'ї, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, але не більше максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу.

Частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VI
встановлено, що платники єдиного
внеску зобов'язані сплачувати єдиний
внесок, нарахований за відповідний
базовий звітний період, не пізніше 20
числа місяця, що настає за базовим
звітним періодом. Єдиний внесок
підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника, як
передбачено частиною 12 статті 9 Закону
№ 2464.

Відповідно до пункту 3.4 Інструкції про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України від 27.09.2010 року № 21-5, для
платників, зазначених у підпункті 2.1.3
пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, які
обрали спрощену систему оподаткування,
єдиний внесок встановлюється
відповідно до Закону у розмірі 34,7
відсотка суми, що визначається такими
платниками самостійно для себе та
членів сім'ї, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, але не більше максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу, що визначається
розрахунково як добуток мінімального
розміру заробітної плати на розмір
внеску, встановлений законом на місяць,
за який нараховується заробітна плата
(дохід).

Статтею 13 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2012 рік" визначено на
2012 рік мінімальну заробітну плату у
місячному розмірі: з 1 січня - 1073,00
гривня, з 1 квітня - 1094,00 гривень, з 1
липня - 1102,00 гривень, з жовтня - 1118,00 грн.,
з 1 грудня - 1134,00 гривні.

Разом з тим, пунктом 7 розділу I Закону
України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" від 07.07.2011
№ 3609-VI (набрав чинності з 06.08.2011 року)
внесено зміни до Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" згідно з якими
статтю 4 цього Закону доповнено
частиною 4 такого змісту: "особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування".

Зі змісту частини четвертої статті 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
можливо зробити висновок, що підставою
для звільнення позивача від сплати
єдиного внеску необхідна наявність у
нього таких чинників, як здійснення ним
підприємницької діяльності із
обранням спрощеної системи
оподаткування в порядку, передбаченому
чинним законодавством, за наявності
призначеної йому пенсії за віком.

Положеннями статті 1 Закону України
"Про пенсійне забезпечення"
законодавчо закріплено, що громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом. За цим
Законом призначаються: а) трудові
пенсії: за віком; по інвалідності; в
разі втрати годувальника; за вислугу
років. Право на пенсію за віком мають
чоловіки - після досягнення 60 років і
при стажі роботи не менше 25 років.

Статтею 1 Закону № 1058 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначене поняття "пенсія"
- як щомісячну пенсійну виплату в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

У відповідності до ч.1 ст. 9 Закону № 1058
за рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Як свідчать матеріали справи, згідно із
пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1,
виданим 10.05.2012 року, ОСОБА_1 призначено
призначено пенсію за віком довічно
(а.с.9).

Згідно з ч.ч.2 та 3 ст. 10 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", особи,
зазначені в частині першій цієї статті,
беруть добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування протягом
строку, визначеного в договорі про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, але не менше
одного року. Особи, зазначені в частині
першій цієї статті, подають до
територіального органу Пенсійного
фонду за місцем проживання відповідну
заяву в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом за
погодженням з фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. З особою, яка
подала заяву про добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
територіальним органом Пенсійного
фонду в строк не пізніше ніж 30
календарних днів з дня отримання заяви
укладається договір про добровільну
участь у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(далі - договір про добровільну участь)
відповідно до типового договору, що
затверджується Пенсійним фондом за
погодженням з фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що між позивачем та
Пенсійним фондом України у
відповідності до вимог ст.12 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" договір
про добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування не укладався.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позивач, як фізична-особа
підприємець, який є пенсіонером за
віком, який зареєстрований платником
єдиного податку, не повинен сплачувати
єдиний внесок.

Посилання відповідача на обставину,
що позивач не досяг пенсійного віку,
встановленого ст. 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування (60 років), судом
першої інстанції обґрунтовано не
прийнято до уваги, оскільки Законом
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" встановлено
звільнення від сплати єдиного внеску
осіб, якщо вони є пенсіонерами за віком
без виключень пенсіонерів, пенсія
яким призначена за віком на
пільгових умовах.

З огляду на встановлені обставини у
справі, колегія суддів вважає вірним та
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції, що вимога про сплату
недоїмки від 20.09.2013 року № Ф-447 про
сплату боргу із єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на суму 5084,25 грн.
є неправомірною та не ґрунтується на
вимогах чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Приймаючи вимогу від 20.09.2013 року № Ф-447
про сплату боргу, відповідач діяв не на
підставі та не у спосіб, що передбачені
Конституцією України та законами
України, а тому колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги про
визнання протиправною та скасування
такої вимоги є обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинне бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що постанова Сумського
окружного адміністративного суду від
14.11.2013 року відповідає вимогам ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому відсутні підстави для
її скасування та задоволення
апеляційних вимог апелянта -
відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів підтверджує, що,
при прийнятті судового рішення у
справі в частині задоволення позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Сумському
районі Сумської області залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 14.11.2013р. по
справі № 818/8461/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П.