Справа № 804/9144/13-а
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2013-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 жовтня 2013 р. Справа № 804/9144/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Управління
соціального захисту населення
Покровської райдержадміністрації до
Підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області про
скасування постанови В7-19/13 від 18.06.2013р.,
-

ВСТАНОВИВ:

05.07.2013р. Управління соціального
захисту населення Покровської
райдержадміністрації звернулося з
позовом до Підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області та просить
скасувати постанову В7-19/13 видану
відповідачем 18.06.2013р. про накладення
штрафу.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що оспорюваною
постановою відповідач необґрунтовано
наклав на позивача штраф за
невиконання вимог державного
виконавця у розмірі 680 грн., оскільки
позивач не має можливості виконати
виконавчий лист Покровського
районного суду у справі № 2-55/11 від
28.07.2011р. з поважних причин у зв'язку з
відсутністю необхідних для цього
нормативно-правових актів про що
відповідача було повідомлено листом
№1392 від 31.05.2013р., а тому вважає, що
відповідачем порушено норми
матеріального права, що призвело до
необґрунтованого накладення штрафу за
невиконання вимог державного
виконавця з приводу виконання
вищезазначеного виконавчого листа.

Представник позивача, який брав участь
у судовому засіданні 21.10.2013р., позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити.

Відповідач у запереченнях на позов
просить в задоволенні позову відмовити
посилаючись на те, що оскаржувана
постанова від 18.06.2013р. про накладення на
позивача штрафу винесена на підставі
та у межах норм чинного законодавства,
оскільки з 29.08.2011р. (момент відкриття
виконавчого провадження) по 18.06.2013р.
вимоги виконавчого листа №2-55/11
залишилися не виконаними боржником та
за цей час ним не здійснювалися в
повному обсязі заходи, які б могли
прискорити виконання вимог даного
виконавчого листа та за невиконання
без поважних причин у встановлений
державним виконавцем строк судового
рішення державний виконавець виносить
постанову про накладення штрафу на
боржника згідно ч.1 ст.89 Закону України
«Про виконавче провадження».

У судовому засіданні оголошувалася
перерва до 25.10.2013р.

Позивач в судове засідання 25.10.2013р. не
з'явився, 24.10.2013р. надав до суду
клопотання про розгляд справи за
відсутності представника позивача
(а.с.57-58).

Згідно ч.6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, але прибули не всі
особи, які беруть участь у справі хоча і
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового розгляду.

Враховуючи наведене, неявку позивача в
судове засідання та заявлене ним
клопотання про розгляд справи без
участі представника позивача, те, що
представник відповідача не
заперечував проти розгляду справи у
письмовому провадженні, строки
розгляду і вирішення справи,
встановлені ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає за можливе
розглянути дану справу у порядку
письмового провадження.

Із наданих сторонами документів, судом
встановлені наступні обставини у
справі.

За заявою стягувача та на підставі
ст.ст. 17,19, 20 Закону України «Про
виконавче провадження» 31.08.2011р.
державним виконавцем було прийнято
постанову про відкриття виконавчого
провадження №2844/1644 з примусового
виконання виконавчого листа, виданого
Покровським районним судом від 28.07.2011р.
№2-55/11 щодо зобов'язання позивача
виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію
за невикористані путівки за 2008-2009р.р.
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та інше
(а.с.68-69,76).

30.09.2011р. та 28.10.2011р. позивач надіслав на
адресу державної виконавчої служби
листи про неможливість виконання
вищевказаного виконавчого листа з
підстав розгляду даної справи у Вищому
адміністративному Суді України за його
касаційною скаргою (а.с.78,80).

26.11.2012р. боржник листом №3247 повідомив
державну виконавчу службу про те, що
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» розмір грошової
компенсації за невикористану
санаторно-курортну путівку не вказано,
Кабінетом Міністрів України не
прийнята відповідна постанова, яка б
визначала розмір зазначеної
компенсації у 2008-2009 роках. При цьому, у
листі зазначено, що ухвалою ВАСУ у
задоволенні клопотання про зупинення
виконання судового рішення у справі №
2-55/11 було відмовлено (а.с.83).

Станом на 23.05.2013р. у зв'язку з
відсутністю інформації від позивача
після 26.11.2012р. щодо виконання
виконавчого листа № 2-55/11, державним
виконавцем було вжито заходів,
спрямованих на примусове виконання
вказаного виконавчого листа та 23.05.2013р.
було направлено позивачеві вимогу
державного виконавця з пропозицією
надання документів до державної
виконавчої служби, які б
підтверджували фактичне виконання
вимог даного виконавчого листа (а.с.84-85).

Зазначена вище вимога державного
виконавця від 23.05.2013р. була отримана
позивачем 30.05.2013р., що підтверджується
копією поштового повідомлення (а.с.85
зворот).

Станом на 18.06.2013р. позивачем не були
виконані вимоги державного виконавця у
строк, встановлений у вимозі у зв'язку з
чим державним виконавцем 18.06.2013р. було
прийнято постанову про накладення на
позивача штрафу у розмірі 680 грн. за
невиконання вимог державного
виконавця, спрямованих на виконання
виконавчого листа Покровського
районного суду № 2-55/11 від 28.07.2011р. на
підставі ст.11, 89 Закону України «Про
виконавче провадження» (а.с.5,87).

Позивач вважає, що оспорювана
постанова про накладення на позивача
штрафу за невиконання вимог державного
виконавця з приводу виконання
виконавчого листа № 2-55/11 є не
обґрунтованою у зв'язку з тим, що
позивачем не виконано вказаний
виконавчий лист з поважних причин,
зокрема, відсутності
нормативно-правових актів, які
регулюють розмір компенсації за
невикористані санаторно-курортні
путівки у 2008-2009р.р.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову,
виходячи з наступного.

Згідно зі ст.19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Порядок примусового виконання рішень
судів встановлений Законом України
«Про виконавче провадження».

У відповідності до ч.1 ст.6 вказаного
Закону, державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності
порушення прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч.2 п.13 статті 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом, зокрема і накладати
стягнення у вигляді штрафу на фізичних,
юридичних та посадових осіб у
випадках, передбачених законом.

За приписами ч.1, 2 ст. 75 вищевказаного
Закону, після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення.

У відповідності до ч.1 ст. 89 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника -
юридичну особу у розмірі від сорока до
шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Так, як встановлено судом із наданих
документів, на примусовому виконанні у
державній виконавчій службі з 31.08.2011р.
перебуває виконавчий лист № 2-55/11 щодо
зобов'язання позивача виплатити
ОСОБА_2 грошову компенсацію за
невикористані путівки за 2008-2009 року
відповідно до ст. 30 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а також
зобов'язано позивача проводити
позачергове щорічне безплатне надання
санаторно-курортних путівок або
одержання за їх бажанням грошової
компенсації у розмірі середньої
вартості путівки в Україні відповідно
до вимог ст. 20 вказаного Закону (а.с.69).

Із наданих суду документів видно, що
позивач вказаного виконавчого листа не
виконав ні у добровільному порядку, ні
за вимогою державного виконавця, яка
була ним отримана 30.05.2013р.

Станом на 18.06.2013р. позивач виконавчий
лист № 2-55/11 не виконав у встановлений
Законом України «Про виконавче
провадження» строк, про причини його
невиконання у строк, визначений
державним виконавцем у вимозі від
31.05.2013р. не повідомив орган державної
виконавчої служби.

При цьому, є неспроможними доводи
позивача про те, що 31.05.2013р. на адресу
відповідача було направлено лист № 1392,
в якому повідомлялося про звернення до
суду за роз'ясненням судового рішення,
оскільки зазначений лист було отримало
органом державної виконавчої служби
лише 27.06.2013р., тоді як у вимозі
державного виконавця було встановлено
строк для надання інформації щодо
виконання виконавчого листа - не
пізніше 2-денного терміну з моменту
отримання даної вимоги (а.с.84-85).

Отже, з урахуванням того, що вимога була
отримана позивачем 30.05.2013р., позивач
повинен був надати інформацію щодо
виконання вказаного вище виконавчого
листа у строк до 03.06.2013р.(без урахування
вихідних днів).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що станом на 18.06.2013р. позивачем без
поважної причини не був виконаний
вищевказаний виконавчий лист у період
з 31.08.2011р. по 18.06.2013р.

Також слід зазначити, що судом не
можуть бути прийняті до уваги та
покладені в основу даного судового
рішення посилання позивача на
поважність причин невиконання
виконавчого листа № 2-55/11 та
неможливість його виконання у зв'язку з
відсутністю нормативно-правових актів,
зверненням позивача до касаційної
інстанції з приводу оскарження рішення
та з приводу незрозумілості
резолютивної частини рішення та
звернення до судових органів за його
роз'ясненням, оскільки зазначені
обставини не є поважними та не
зупиняють примусового виконання
судового рішення у спосіб, визначений
судовим рішенням, яке містить шляхи
його виконання (а.с.72-74).

Навпаки, зазначені дії позивача щодо
звернення за роз'ясненнями та інше, суд
розцінює як намагання позивача, який є
боржником за виконавчим провадженням,
затягнути виконання судового рішення у
строки, встановлені Законом України
«Про виконавче провадження».

За таких обставин, державним
виконавцем у межах наданих йому
повноважень цілком правомірно було
застосовано прийнято постанову про
накладення штрафу до позивача за
невиконання вимог державного
виконавця щодо виконання виконавчого
листа № 2-55/11 у період з 31.08.2011р. по
18.06.2013р. у відповідності до вимог ст.ст.
11,89 Закону України «Про виконавче
провадження».

Статтею 124 Конституції України
визначено, що рішення суду, яке набрало
законної сили підлягає виконанню на
всій території України.

Також і норми ст. 14 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачають, що постанови в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальністю встановлену
законом.

Частина 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України встановлює, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Позивачем не надано належних та
обґрунтованих доказів щодо
протиправності прийнятого рішення про
накладення на позивача штрафу за
невиконання виконавчого листа № 2-55/11 у
розмірі 680 грн. з урахуванням того, що
позивачем не було вжито всіх заходів,
направлених на виконання судового
рішення за виконавчим листом № 2-55/11 у
відповідності до вимог ст. 124
Конституції України у період з 31.08.2011р.
по 31.05.2013р., навпаки, дії позивача, які
були вчинені у вказаний період
свідчать лише про затягування
примусового виконання судового
рішення.

В той же час, відповідачем належними та
допустимими доказами доведена
правомірність та законність прийняття
оспорюваної постанови у спосіб, що
передбачений Законом України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення,
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Приймаючи до уваги викладене та
перевіривши обґрунтованість прийняття
оспорюваного рішення з урахуванням ч.3
ст. 2 вказаного вище Кодексу, суд
приходить до висновку про те, що
оспорювана постанова була прийнята
відповідачем у межах наданих йому
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та Законом
України «Про виконавче провадження», з
урахуванням всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії), а тому дії відповідача
щодо прийняття постанови про
накладення штрафу на позивача за
невиконання вимог державного
виконавця з приводу виконання
виконавчого листа № 2-55/11 у період з
31.08.2011р. по 18.06.2013р. є правомірними та
законними, а тому у адміністративного
суду відсутні правові підстави для
задоволення даного позову.

Статтями 8, 9 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що суд
при вирішенні справи керується
принципом верховенства права та
принципом законності, відповідно до
якого вирішує справи відповідно до
Конституції України та законів
України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71,86, 94, 122, 128, 160,
161, 162, 163,167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову Управління соціального захисту
населення Покровської
райдержадміністрації до Підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області про
скасування постанови В7-19/13 від 18.06.2013р.-
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя С.О. Конєва