Справа № К/9991/76300/11-С
Суддя: Амєлін С.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/76300/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Амєліна С.Є. - головуючого,

Іваненко Я.Л.,

Юрченка В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Деснянського районного суду міста
Чернігова від 02 вересня 2009 року та
ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 05 жовтня 2011
року в справі за його позовом до
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Чернігівської обласної державної
адміністрації, управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у місті Чернігові
ради, Головного управління Державного
казначейств України в Чернігівській
області, Чернігівського обласного
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат про стягнення
щорічної грошової допомоги,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2008 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з вказаним адміністративним позовом.
Посилався на те, що відповідачі в
порушення вимог Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» сплатили йому
щорічну грошову допомогу у розмірі, що
не співвідноситься з мінімальною
пенсією за віком, внаслідок чого за
2007-2009 роки утворилася заборгованість
по її виплаті, яку після уточнення і
доповнення позовних вимог просив
стягнути.

Постановою Деснянського районного
суду міста Чернігова від 02 вересня 2009
року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Чернігівської
області від 05 жовтня 2011 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення судами норм процесуального і
матеріального права, позивач просив
скасувати судові рішення та ухвалити
нове про задоволення позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до вимог
частини п'ятої статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» щорічно до 5
травня позивач мав право на одержання
разової грошової допомоги у розмірі
восьми мінімальних пенсій за віком, яку
у 2007 році сплачено у розмірі 360 грн., у 2008
році - 400 грн. та у 2009 році - 430 грн.

Вирішуючи спір та відмовляючи у
задоволенні позову суди попередніх
інстанцій виходили з того, що розмір
зазначеної допомоги відповідав
вимогам чинного на той час
законодавства й відсутні підстави для
задоволення позовних вимог.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Частиною п'ятою статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, було встановлено, що
інвалідам війни ІІ групи щорічно до 5
травня виплачується разова грошова
допомога у розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком.

Статтею 17-1 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що
щорічну виплату разової грошової
допомоги до 5 травня в розмірах,
передбачених статтями 12-16 цього Закону,
здійснюють органи праці та соціального
захисту населення через відділення
зв'язку або через установи банків
(шляхом перерахування на особовий
рахунок отримувача) пенсіонерам - за
місцем отримання пенсії, а особам, які
не є пенсіонерами, - за місцем їх
проживання чи одержання грошового
утримання.

Відповідно до вимог статті 17 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
фінансування витрат, пов'язаних з
введенням в дію цього Закону,
здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевого бюджетів.

Законами України про державний бюджет
України встановлювався на відповідний
рік розмір щорічної разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Так, статтею 29 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
щорічну разову грошову допомогу було
встановлено в розмірі 280 гривень, при
цьому пунктом 13 статті 71 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік» дію частини п'ятої статей 12, 13, 14 та
15 Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» в частині визначення розміру
виплат щорічної разової грошової
допомоги зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року (справа про
соціальні гарантії громадян) положення
пункту 13 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
визнані неконституційними.

Підпунктом 1 пункту 20 розділу II
«Внесення змін до деяких законодавчих
актів України» Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» частину
п'яту статті 12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» було викладено в
такій редакції: «Щорічно до 5 травня
учасникам бойових дій виплачується
разова грошова допомога у розмірі, який
визначається Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України».

Постановою Кабінету Міністрів України
від 12 березня 2008 року №183 «Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачується в 2008 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань» було встановлено, що у
2008 році виплата разової грошової
допомоги, передбаченої Законом України
«Про статус ветерані війни, гарантії їх
соціального захисту» інвалідам війни
ІІ групи здійснюється у розмірі 400
гривень.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року (справа щодо
предмета та змісту закону про
Державний бюджет України), зокрема,
визнано таким, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційним) положення пункту 20
розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», якими
було внесено зміни до Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Таким чином, у 2007-2008 роках щорічну
разову грошову допомогу до 5 травня
виплачено позивачу у розмірах,
встановлених законами про державний
бюджет України на відповідний рік,
чинних на час проведення виплат.

Посилання позивача на Рішення
Конституційного суду України від 09
липня 2007 року та Рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року, як на підставу для
задоволення позову є неприйнятними,
оскільки рішення прийнято після
закінчення строку сплати допомоги,
вони не мають зворотної дії в часі і у
суб'єкта владних повноважень після їх
прийняття не виникло додаткових
зобов'язань по перерахунку разової
грошової допомоги до 5 травня.

Відповідно до статті 71 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2009
рік» Кабінету Міністрів України надано
право у 2009 році встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

У 2009 році щорічна грошова допомога до 5
травня позивачу виплачена відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України від 18 березня 2009 року №211 «Про
розміри разової грошової допомоги, що
виплачується в 2009 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань» у сумі 430 грн.

Проте, стаття 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік»
передбачає встановлення в абсолютних
сумах розмірів лише тих виплат,
вихідним критерієм розрахунку яких є
розмір мінімальної заробітної плати.
Відповідно, її дія не поширюється на
спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Отже, на час виникнення спірних
правовідносин, законодавчих підстав
для відмови в застосуванні положень
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» не було. Тому нарахування та
виплата у 2009 році особам, що мають
статус інваліда війни щорічної разової
грошової допомоги повинні
здійснюватися відповідно до норм
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Таким чином, суди попередніх інстанцій
обґрунтовано відмовили у задоволенні
позовних вимог за 2007-2008 роки, проте
помилково відмовили у задоволенні
вимоги, що стосувалася щорічної
разової грошової допомоги за 2009 рік.

Зважаючи на те, що у справі не
вимагається збирання або проведення
додаткової перевірки доказів,
обставини справи судом першої
інстанції встановлено повно й
правильно, але допущена помилка в
застосуванні норм матеріального права,
суд касаційної інстанції, згідно зі
статтею 229 Кодексу адміністративного
судочинства України, скасовує ухвалу
апеляційного суду, а постанову
окружного суду - в частині позовних
вимог, що стосуються 2009 року та ухвалює
в цій частині нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 3.2 Типового
положення про центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 25 квітня 2006 року №147, підготовка
документів на виплату всіх видів
соціальної допомоги, житлових субсидій
у готівковій формі на придбання
твердого і рідкого пічного палива та
скрапленого газу, компенсаційних
виплат інвалідам, виплат громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, інших
грошових виплат є завданням Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат.

Оскільки виплата щорічної грошової
допомоги позивачу проводилась
Чернігівського обласного центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат, то обов'язок по перерахунку та
виплаті одноразової грошової допомоги
за 2009 рік слід покласти на нього.

Позовні вимоги до інших відповідачів є
необґрунтованими, оскільки вони не
здійснювали у 2009 році виплату спірної
щорічної грошової допомоги.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 05 жовтня 2011
року скасувати.

Постанову Деснянського районного суду
міста Чернігова від 02 вересня 2009 року в
частині, що стосується позовних вимог
про нарахування і виплату одноразової
грошової допомоги за 2009 рік скасувати і
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким зобов'язати Чернігівський
обласний центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
виплатити одноразову грошову допомогу
за 2009 рік відповідно до норм Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

У решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає.

Судді:С.Є. Амєлін /підпис/ Я.Л. Іваненко
/підпис/ В.В. Юрченко /підпис/