Справа № 804/11736/13-а
Суддя: Чорна Валерія Вікторовна
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 р. Справа № 804/11736/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Чорної В.В.

при секретарі судового засідання
Пешехоновій
О.В.

за участі представників сторін:

позивача
Новікова М.А.

відповідача
Пітюренко Є.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Правда» про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

в с т а н о в и в:

05 вересня 2013 р. Дніпропетровське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернулося до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із зазначеним
адміністративним позовом, в якому
просить стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Правда»
адміністративно-господарські санкції
в сумі 57 426 грн. 80 коп. за невиконання у
2012 році нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів, та пеню в
сумі 80 грн. 43 коп. за порушення термінів
їх сплати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на
виконання положень Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», Товариство з
обмеженою відповідальністю «Правда»
при середньообліковій чисельності
штатних працівників - 97 осіб, повинно
було створити у 2012 році 4 робочих місця,
на які працевлаштувати інвалідів.
Натомість, відповідач не виконав
зазначений норматив щодо двох осіб, чим
порушив вимоги ст.ст. 18, 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», а
тому зобов'язаний сплатити
адміністративно-господарські санкції
в сумі 57 426 грн. 80 коп., виходячи з
розміру середньорічної заробітної
плати штатного працівника, та пеню,
нараховану на суму заборгованості по
сплаті адміністративно-господарських
санкцій, в сумі 80 грн. 43 коп., за
порушення термінів їх сплати. В
добровільному порядку відповідач не
сплачує суму заборгованості, тому
позивач звернувся до суду із
зазначеним адміністративним позовом.

В судовому засіданні представник
позивача за довіреністю Новіков М.М.
позовні вимоги підтримав, просив
адміністративний позов задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві.

Представник відповідача за
довіреністю Пітюренко Є.В. проти
задоволення позовних вимог заперечив,
посилаючись на те, що вина підприємства
у невиконані нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2012
році відсутня, оскільки всі
передбачені законом заходи для
належного виконання цього обов'язку
ним було вжито. Зокрема, підприємством
були створені робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, про що
щомісяця подавалася звітність за
формою 3-ПН до Криничанського районного
центру зайнятості за місцем
перебування на обліку. Проте, жодна
особа не дала згоди на
працевлаштування на заявлені вакансії
у зв'язку з транспортною віддаленістю
підприємства, при цьому, з боку
відповідача відмов у працевлаштуванні
осіб з інвалідністю не було. Крім того,
відповідач наголошує, що позивачем
пропущено шестимісячний строк
звернення до суду з позовом про
стягнення санкцій та пені, оскільки акт
невиїзної перевірки, яким було
встановлено неправильність заповнення
звітності форми 10-ПІ за 2012 рік,
складений 28.02.2013 р., а з позовом до суду
позивач звернувся лише 05.09.2013 р. З
урахуванням зазначених обставин у їх
сукупності, а також посилаючись на те,
що обов'язок відповідача створити
робочі місця для працевлаштування
інвалідів не супроводжується його
обов'язком підбирати та
працевлаштовувати на вказані місця
інвалідів, відповідач просив відмовити
у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
проаналізувавши норми чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» встановлено, що забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється
переважно на підприємстві, де настала
інвалідність, з урахуванням побажань
інваліда, наявних у нього професійних
навичок і знань, а також рекомендацій
медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально - економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ст. 19 вищевказаного
Закону, для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб - у
кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» передбачено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менш, ніж
установлено нормативом, передбаченим
ст. 19 цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно - господарські
санкції, сума яких визначається в
розмірі середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві,
установі, організації за кожне робоче
місце, призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом.

Аналіз вищевказаних норм дає підстави
дійти до висновку, що на підприємства,
установи, організації, які
використовують найману працю,
покладено обов'язок,
по-перше, виділяти та створювати робочі
місця для працевлаштування інвалідів;
по-друге, надавати державній
службі зайнятості інформацію,
необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України; по-третє, якщо
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, сплачувати
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції.

При цьому, обов'язок підприємства щодо
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
підбирати і працевлаштовувати
інвалідів на створені робочі місця.
Такий обов'язок покладається на органи
працевлаштування, що перелічені в
частині 1 ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні».

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю «Правда»
перебуває на обліку в
Дніпропетровському обласному
відділенні фонду соціального захисту
інвалідів, як підприємство, яке в своїй
діяльності використовує найману працю.

Згідно форми № 10-ПІ «Звіту про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів» за 2012 рік, що надавався
відповідачем 26.02.2013 р. до
Дніпропетровського обласного
відділення фонду соціального захисту
інвалідів, середньооблікова
чисельність штатних працівників
облікового складу підприємства у 2012
році становила 97 осіб (а.с.4).

Відповідно, чисельність інвалідів -
штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до нормативу робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів, встановленого ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
становить 4 особи. Проте, у 2012 році на
підприємстві працювало лише дві особи
(штатних працівника), яким встановлена
інвалідність, що підтверджено звітом
відповідача за формою № 10-ПІ.

При цьому, актом позапланової
невиїзної перевірки правильності
розрахунків у звіті про зайнятість та
працевлаштування інвалідів ТОВ
«Правда» за 2012 рік № 65 від 28.02.2013 р.
встановлено, що ТОВ «Правда» невірно
визначило у звіті форми № 10-ПІ норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, зазначивши у відповідному
рядку звіту цифру «2», замість цифри «4»
(а.с. 5).

Встановивши неправильність визначення
нормативу у звіті за 2012 рік,
Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
запропонувало відповідачу сплатити
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів
стосовно двох осіб, у відповідності до
розрахунку (а.с. 5-6).

Враховуючи, що в добровільному порядку
відповідач
адміністративно-господарські санкції
не сплатив, позивач звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із зазначеним
адміністративним позовом.

З наведених обставин формально
вбачається склад правопорушення у
вигляді невиконання відповідачем
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у
кількості двох осіб.

Разом з тим, з довідки Криничанського
районного центру зайнятості
№ 208 від 27.05.2013 року вбачається, що
ТОВ «Правда» протягом 2012 року подавало
щомісячні звіти за формою 3-ПН за
вакантною посадою сторожа, призначеною
для працевлаштування інваліда. При
цьому, центром зайнятості було видано
направлення на працевлаштування 12
особам, яким встановлена інвалідність
та які за станом здоров'я відповідають
поданій вакансії, проте, всі вони
відмовилися від працевлаштування у
зв'язку з транспортною віддаленістю та
недоступністю даного підприємства (с.
Кудашівка). Жодній особі не було
відмовлено у працевлаштуванні з вини
підприємства (а.с. 19).

Листом № 635 від 10.09.2013 р. на запит
директора ТОВ «Правда» Буренко В.І.,
Криничанський районний центр
зайнятості додатково зазначив, що
інформація про вакансії для осіб з
обмеженими можливостями на протязі 2012
року була розміщена на стенді для
самостійного пошуку роботи, та
доводилась до відома осіб з
інвалідністю, що перебували на обліку в
центрі зайнятості. Згоди на
працевлаштування на вказане
підприємство такі особи не дали у
зв'язку з його транспортною
недоступністю (а.с. 25).

Згідно наказу № 1 від 06.01.2012 року «Про
створення робочих місць для
інвалідів», на ТОВ «Правда» створено
чотири робочих місця для
працевлаштування інвалідів (а.с. 60).

Штатним розкладом на 2012 рік
підтверджено, що протягом звітного
періоду на ТОВ «Правда» залишалися
вакантними три робочих місця за
посадою «сторож», призначені для
працевлаштування інвалідів (а.с. 61-62),
тобто, у кількості, достатній для
виконання нормативу.

З наданої відповідачем звітності за
формою 3-ПН за 2012 рік, долученої до
матеріалів справи, вбачається, що у
звітах про наявність вакантних посад
підприємством щомісяця зазначалося
про потребу у працевлаштуванні
інвалідів за робочою професією
«сторож» (а.с. 26 - 37).

При цьому, Інструкцією щодо заповнення
форми звітності № 3-ПН „Звіт про
наявність вакансій", затвердженою
наказом Міністерства праці та
соціальної політики України № 420 від
19.12.2005 р. (яка була чинною у спірному
періоді, зокрема, у 2012 року, коли
зазначена звітність подавалася
відповідачем), не передбачено обов'язку
підприємств зазначати кількість
вакантних посад за окремими
категоріями громадян при заповненні
графи 15 звіту. Зокрема, розділом 3
вказаної Інструкції передбачено, що у
графі 15 наводяться дані про можливість
працевлаштування на вільне робоче
місце (вакантну посаду) особи, що
належить до окремої категорії
громадян, які потребують соціального
захисту і не здатні на рівних умовах
конкурувати на ринку праці, у рахунок
річної броні, установленої місцевими
державними адміністраціями,
виконавчими органами відповідних рад
за поданням центрів зайнятості,
відповідно до статті 5 Закону України
„Про зайнятість населення", із змінами
та доповненнями, а також інвалідів,
пенсіонерів, студентів та інших. При
цьому, наявність вільного робочого
місця (вакантної посади) зазначається
щодо кожної категорії громадян окремо
під такими шифрами: 1 - молодь, яка
закінчила або припинила навчання у
середніх загальноосвітніх школах і
якій надається перше робоче місце; 2 -
молодь, яка закінчила або припинила
навчання у професійно-технічних або
вищих навчальних закладах освіти і
якій надається перше робоче місце; 3 -
діти (сироти), які залишилися без
піклування батьків; 4 - жінки, які мають
дітей віком до 6 років; 5 - одинокі
матері, які мають дітей віком до 14 років
або дітей-інвалідів; 6 - особи
передпенсійного віку (чоловіки при
досягненні 58 років, жінки - 53 років); 7 -
звільнені з установ, що виконують
покарання; 8 - звільнені з установ, що
здійснюють примусове лікування; 9 -
молодь, яка звільнилася із строкової
військової або альтернативної
(невійськової) служби і якій надається
перше робоче місце; 10 - особи, яким
виповнилося 15 років і які за згодою
одного із батьків або особи, яка їх
замінює, можуть, як виняток, прийматися
на роботу на спеціалізовані робочі
місця. Крім того, у разі
працевлаштування інваліда, пенсіонера,
студента у вільний від навчання час,
слід зазначити потребу в працівниках
за кожною категорією цих громадян за
шифрами: 11- інваліди; 12- пенсіонери; 13 -
студенти.

Отже, незазначення відповідачем у
щомісячних звітах за формою 3-ПН
кількості наявних вакансій,
призначених для працевлаштування
інвалідів за вакантною посадою
«сторож», не свідчить про невиконання
ним обов'язку та порядку подання
вказаної обов'язкової звітності. Крім
того, враховуючи, що у спірному періоді
центром зайнятості для
працевлаштування на підприємстві
відповідача було направлено
дванадцять осіб з обмеженими
можливостями, суд не вбачає
причинно-наслідкового зв'язку між
незазначенням у щомісячних звітах
відповідача за формою 3-ПН кількості
наявних вакансій для інвалідів за
професією «сторож» з
непрацевлаштуванням двох інвалідів на
заявлену ТОВ «Правда» вакансію, тим
більше, що додаткова вимога про
призначення заявленої вакансії саме
для інвалідів відображена у кожному із
звітів, поданих за 2012 рік.

Викладене свідчить про виконання
відповідачем покладеного на нього
законом обов'язку щодо створення
робочих місць відповідно до
нормативів, вставлених ст. 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», та
належне інформування центру
зайнятості про наявність вільних
робочих місць та потребу у направленні
йому центром зайнятості інвалідів для
працевлаштування.

Згідно ч. 1 ст. 217 Господарського кодексу
України, господарськими санкціями
визнаються заходи впливу на
правопорушника у сфері господарювання,
внаслідок застосування яких для нього
настають несприятливі економічні
та/або правові наслідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського
кодексу України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною 2 цієї статті встановлено,
зокрема, що учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито всіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Таким чином,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до учасника
господарських відносин за порушення
ним правил, встановлених законодавчими
актами, при наявності в діях суб'єкту
господарювання вини у вчиненні такого
порушення та якщо ним не приймались
заходи, спрямовані на недопущення
господарського правопорушення.

Елементами правопорушення є вина та
наявність причинного зв'язку між самим
порушенням та його наслідками.

Згідно ст. 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», забезпечення прав інвалідів
на працевлаштування та оплачувану
роботу здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

В силу ч. 3 ст. 18 цього закону, державна
служба зайнятості здійснює пошук
підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації і знань, з урахуванням
його побажань.

Отже, за умови виконання підприємством
обов'язку щодо створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів,
своєчасного інформування центру
зайнятості про наявність вакантних
посад, а також за відсутності даних про
відмову інваліду у прийнятті на роботу,
не виникає підстав для застосування
адміністративно-господарських
санкцій.

З огляду на те, що відповідачем були
виконані вимоги Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», що підтверджено
належними доказами під час судового
розгляду справи, правові підстави для
застосування до нього
адміністративно-господарських санкцій
у суду відсутні. Відповідно, підстави
для нарахування відповідачу пені за
несвоєчасну сплату
адміністративно-господарських санкцій
також відсутні.

За викладених обставин, позовні вимоги
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Правда»
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів у 2012
році, та, відповідно, пені за
несвоєчасну сплату
адміністративно-господарських
санкцій, задоволенню не підлягають.

При цьому, суд не приймає до уваги
доводи відповідача щодо пропуску
позивачем строку звернення до суду із
зазначеним позовом, оскільки
шестимісячний строк звернення до
адміністративного суду з позовними
вимогами про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у даному випадку слід відраховувати з 16
квітня 2013 року (тобто, з наступного дня
після завершення граничного строку,
визначеного ч. 4 ст. 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» для самостійної
сплати підприємствами, які не виконали
норматив,
адміністративно-господарських
санкцій), а не з дати складання
посадовими особами Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів акту
невиїзної перевірки, якою було
виявлено неправильність заповнення
відповідачем звітності за формою 10-ПІ
за 2012 рік. Таким чином, звернувшись
05.09.2013 року до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду із
зазначеним адміністративним позовом,
позивач дотримався встановленого
законом шестимісячного строку
звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 122, 160-162, 167 КАС України,
суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення
постанови. Якщо судом у відповідності
до частини 3 статті 160 КАС України було
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови, а також в разі
прийняття постанови у письмовому
провадженні, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено
21 січня 2014 року

Суддя
В.В. Чорна