Справа № 2а-809/11
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-809/11
у 1-й інстанції: Міланіч А.М.
Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Глущенко Я.Б.,

суддів
Пилипенко О. Є., Романчук О.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Бородянському районі Київської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, за апеляційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України у
Бородянському районі Київської
області на постанову Бородянського
районного суду Київської області від 26
січня 2011 року,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2010 року позивач звернувся у
суд із позовом про визнання дії
неправомірними та зобов'язання
провести перерахунок та виплату
передбаченої ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в
розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії
за віком.

Постановою Бородянського районного
суду Київської області від 26 січня 2011
року позов задоволено: визнано дії
відповідача неправомірними та
зобов'язано здійснити позивачу
перерахунок та виплату додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком
за період з 8 по 31.12.2007 року та з 22.05.2008
року відповідно до ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись з судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції в частині задоволених
позовних вимог та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
вимога позивача провести перерахунок
пенсії підлягає задоволенню, оскільки
відповідачем порушено його право на
отримання належних виплат у розмірі,
передбаченому Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

З такими висновками суду не можна не
погодитися.

Колегією суддів установлено, що
позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії, інвалідом ІІ групи та
перебуває на обліку у відповідача, де
отримує пенсію відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», в усіх
випадках розмір додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, для
інвалідів ІІ групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими 75%
мінімальної пенсії за віком.

Проте, зазначені виплати здійснюються
відповідачем у розмірі визначеному
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян».

Аналізуючи правомірність висновків
суду першої інстанції, колегія суддів
зважає на таке.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 КАС України, у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсії позивачеві
застосуванню підлягає стаття 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не постанова Кабінету Міністрів
України, яка істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

Зі змісту ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру
додаткової пенсії, за основу її
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

За наведених обставин, орган державної
влади, до компетенції якого віднесено
здійснення виплат громадянам в
порядку, передбаченому Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
зобов'язаний проводити зазначені
виплати у спосіб та в розмірах, що
встановлені законодавством, чинним на
момент їх здійснення, з чого
правильного виходив суд першої
інстанції.

Так, місцевим судом правильно
встановлено обставини справи та
застосовано норми матеріального права.
Разом з тим, колегія суддів вважає
помилковим висновок суду першої
інстанції щодо визнання поважними
причин пропущення строку звернення до
адміністративного суду та задоволення
вимог позивача за період, який виходить
за межі діючої на час звернення до суду
правової норми, закріпленої ст. 99
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Як убачається із матеріалів справи,
позивач звернувся до
адміністративного суду із
адміністративним позовом 08.12.2010 року із
вимогами до суб'єкта владних
повноважень з приводу перерахунку та
здійснення соціальної виплати.

Згідно чинного на момент подання
позову пункту 3 частини 1 статті 18
Кодексу адміністративного судочинства
України місцевим загальним судам як
адміністративним судам підсудні усі
адміністративні справи у спорах
фізичних осіб з суб'єктами владних
повноважень з приводу обчислення,
призначення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат,
соціальних виплат непрацездатним
громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням та інших
соціальних виплат, доплат, соціальних
послуг, допомоги, захисту, пільг.

За змістом статті 1 КАС України, цей
Кодексу визначає повноваження
адміністративних судів щодо розгляду
справ адміністративної юрисдикції,
порядок звернення до адміністративних
судів і порядок здійснення
адміністративного судочинства.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 99 вказаного
Кодексу передбачено, що
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Враховуючи приведені норми,
звертаючись до адміністративного суду
із даним позовом, позивач не міг не
усвідомлювати строків позовної
давності, встановлених саме Кодексом
адміністративного судочинства
України, тобто шестимісячного строку
на звернення за захистом порушених
прав та інтересів.

Колегія суддів зауважує, що позивач про
порушення своїх прав з боку
відповідача мав дізнатись у момент
отримання відповідних виплат у меншому
ніж встановлено законом розмірі та не
був позбавлений можливості своєчасно
звернутися із відповідним позовом до
суду за їх захистом.

За правилами статті 5 КАС України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Стаття 100 КАС України передбачає, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду.

Зважаючи на приведені норми та
встановлені обставини, враховуючи те,
що позивач з позовом звернувся до суду
08.12.2010 року, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог за
періоди з 8 по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року
по 07.06.2010 року підлягає скасуванню, а
позовна заява в цій частині - залишенню
без розгляду, з огляду на пропущення
позивачем строків звернення до суду
без поважних причин.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом порушено
норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 1823, 195, 197, 198, 202,
203, 205, 206, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну Управління Пенсійного
фонду України у Бородянському районі
Київської області - задовольнити
частково.

Постанову Бородянського районного
суду Київської області від 26 січня 2011
року в частині задоволення позовних
вимог за періоди з 8 по 31.12.2007 року та з
22.05.2008 року по 07.06.2010 року - скасувати,
адміністративний позов в цій частині -
залишити без розгляду.

У решті постанову Бородянського
районного суду Київської області від 26
січня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко
суддя О. Є. Пилипенко
суддя О.М. Романчук

Головуючий суддя

Глущенко Я.Б.

Судді:

Пилипенко О.Є.

Романчук О.М