Справа № 810/3069/13-а
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3069/13-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуюча суддя: Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є., Романчук О.М.

За участю секретаря судового
засідання: Горячевої А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від
16.07.13р. у справі №810/3069/13-а за позовом
Комунального підприємства «Управління
з розвитку фізичної культури, спорту та
туризму «Славутицької міської ради
Київської області до Державної
фінансової інспекції в Київській
області в особі Вишгородської
об'єднаної державної фінансової
інспекції про визнання протиправною та
скасування вимоги в частині

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання протиправними та скасування
пунктів 3, 4, 5, 8, 9 вимоги відповідача від
08.05.13р. №17-16/771.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 16.07.13р.
адміністративний позов задоволено у
повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаною постановою,
відповідач подав апеляційну скаргу, у
якій просить суд скасувати постанову з
мотивів порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні адміністративного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що
судом першої інстанції не враховано, що
встановлені під час ревізії порушення
позивачем вимог законодавства
відповідають обставинам справи, а
відтак мають бути усунені
підприємством у встановлений вимогою
спосіб.

У судовому засіданні представники
апелянта підтримали доводи
апеляційної скарги.

Представники позивача заперечили
проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, розглянувши
матеріали справи та апеляційну скаргу
відповідача, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать обставини справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідно до пункту 6.4.1.1. Плану
контрольно-ревізійної роботи
Державної фінансової інспекції в
Київській області на 1 квартал 2013 року,
Вишгородською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією Державної
фінансової інспекції в Київській
області проведено планову ревізію
фінансово-господарської діяльності
позивача за період з 01.12.09р. по 01.01.13р., за
результатами якої було складено Акт
ревізії від 09.04.13р. №17-31/06.

На підставі акту та за наслідками
проведеної ревізії, позивачу було
направлено вимогу від 08.05.13р. №17-16/771
«Про усунення виявлених порушень», з
якою не погодився позивач, зокрема, від
у наступній частині:

пункту 3, яким вимагалось провести
претензійно-позовну роботу щодо
повернення зайво виплачених коштів на
оплату праці в загальній сумі 54813,51 грн.,
в т.ч.: доплати за суміщення посад
заступника керівника та керівникам
структурних підрозділів - 35088,36 грн.,
надбавки за досягнення у праці
заступнику директора з ремонту та
експлуатації спортивних споруд - 18237,15
грн., оплати праці зовнішньому
суміснику за фактично
невідпрацьований час у розмірі - 1488,00
грн. У іншому випадку стягнути з особи,
винної у зайвих грошових виплатах
кошти у порядку та розмірах,
встановлених ст.ст.133-136 КЗпПУ;

пункту 4 вимоги, яким вимагалось
провести перерахунок та відповідні
звірки щодо сум внесків до Фондів та
ЄСВ по незаконно нарахованим та
виплаченим сумах та повернути зайво
сплачені кошти у загальній сумі 20 187,82
грн. (12 923,04 + 6 716,74 грн. + 548,04) ;

пункту 5 вимоги, яким вимагалось
стягнути з осіб винних у зайвому
списанні кормів на загальну суму 19 240,24
грн., шкоду у порядку та у розмірі
встановленому ст.ст. 130, 133, 136 КЗпПУ;

пункту 8 вимоги, яким вимагалось
відобразити дебіторську
заборгованість за нестягнутими
штрафними санкціями. Стягнути штраф у
сумі 180,09 грн. з ПП «РПБ «Моноліт» за
невиконання умов договору, в т.ч. в
судовому порядку;

пункту 9 вимоги, яким вимагалось
поновити у обліку вартість майна від
демонтажу будівлі типу «Кисловодськ»
(манеж залишковою вартістю 265 478,85 грн.,
списаного з порушенням вимог чинного
законодавства. В разі відсутності
майна відобразити як нестачі за
вартістю збитків, визначеною
відповідно до вимог постанов КМУ „про
внесення змін до деяких постанов
Кабінету Міністрів України з питань
оцінки майна" від 07.12.2011 №1253 та Методики
оцінки майна, затвердженої постановою
КМУ від 10.12.2003 №1891.

Підставою для прийняття вимоги в
оспорюваній частині слугував висновок
фінансової інспекції про порушення
позивачем вимог законодавства.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем не допущено порушень вимог
законодавства, а відтак вимога у
спірній частині протиправна та
підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Щодо пунктів 3, 4 оспорюваної вимоги,
колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з акта ревізії, ревізією
щодо фактів оплати праці за
невідпрацьований час та ревізією
дотримання законодавства при
здійсненні операцій з оплати праці
сумісникам та за трудовими договорами
встановлено протягом періоду з грудня
2009 по лютий 2010 року випадки оплати
праці суміснику за фактично
невідпрацьований час, що є порушенням
ст.ст. 94, 102-1 Кодексу законів про працю
України та ст.1 Закону України «Про
оплату праці».

На думку апелянта, працюючий у позивача
за сумісництвом на посаді енергетика -
Мелкумян К.С. фактично не відпрацював
час зазначений у табелі обліку
робочого часу, оскільки робочий час
працівника збігається з робочим часом
на основній його роботі у збутовому
підрозділі Чернігівського району
електричних мереж
«Чернігівобленерго», що призвело до
зайвого нарахування та виплати
заробітної плати за сумісництвом за
фактично невідпрацьований час
протягом періоду з 01.12.09р. по 26.02.10р. на
загальну суму 1 488 грн. та відповідно до
зайвого перерахування до державних
цільових фондів нарахувань на
заробітну плату на суму 548,04 гривень.

Однак, вказані у висновках акта ревізії
порушення не відповідають обставинам
справи, виходячи з наступного.

Так, для обліку робочого часу
працівників підприємств
застосовується Табель обліку
використання робочого часу, типову
форму якого затверджено Наказом
Державного комітету статистики
України від 5 грудня 2008 року № 489.

Табель обліку робочого часу - це
поіменний список усіх працівників
відділу, служби чи іншого структурного
підрозділу або установи в цілому з
відмітками про використання робочого
часу протягом облікового періоду.
Кожному працівникові надається
табельний номер, який зазначається в
усіх документах з обліку праці та
оплати.

Табель є однією з головних підстав для
нарахування заробітної плати,
складання статистичної і податкової
звітності.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було надано під час ревізії
табель обліку робочого часу на
підприємстві, з якого вбачається, що
енергетик Мелкумян К.С. працював з 8:00 до
12:00 або з 13.00 до 17.00 годин щоденно, крім
суботи та неділі. Про фактичне
перебування Мелкумяна К.С. на робочому
місті та виконання ним своїх
функціональних обов'язків свідчать
також надані заступником директора КП
«УФКСТ» Гаращенком P.C. письмові
пояснення.

Отже, табель містить відомості про
відпрацьований час - 4 години, а
відсутність чіткого розмежування
робочого часу Мелкумяна К.С. на
підприємстві позивача та за його
постійним місцем роботи не є достатнім
та беззастережним доказом відсутності
працівника на робочому місці, а відтак
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
недоведеності відповідачем факту
нанесення позивачем матеріальної
шкоди (збитків) у сумі 2036,04 грн. (1488 грн.
оплати праці+548,04 грн. внески до фондів).

Також, ревізією дотримання вимог
законодавства при встановленні
надбавок та доплат, яку проведено
вибірково за посадами заступника
директора, головного бухгалтера та
завідуючого КСБ суцільним шляхом за
період з 01.12.09р. по 01.01.13р., встановлено,
що:

в порушення п. 3 Наказу №2097 від 23.09.05р.
«Про впорядкування умов оплати праці
працівників бюджетних установ,
закладів та організацій галузі
фізичної культури і спорту» заступнику
директора з ремонту та експлуатації
спортивних споруд Гаращенко P.C.
встановлено надбавку за досягнення у
праці у розмірі 50% від основного
посадового окладу без рішення органу
вищого рівня, що призвело до зайвого
нарахування та виплати надбавки за
досягнення у праці на загальну суму
18237,15 грн. та відповідно зайво
перераховано до державних цільових
фондів нарахувань на заробітну плату й
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
ЄСВ) на суму 6716,74 гривень.

в порушення п.п. 4 «а» п. 2 Наказу №2097
заступнику директора з ремонту та
експлуатації спортивних споруд
Гаращенко P.C., головному бухгалтеру
Чоботар СЛ. та завідуючій КСБ
Деніскіній О.І. встановлено доплату за
суміщення посад, що призвело до зайвого
нарахування та виплати доплати за
суміщення посад на загальну суму 35088,36
грн. та відповідно зайво перераховано
до державних цільових фондів
нарахувань на заробітну плату й ЄСВ на
суму 12923,04 гривень.

Всього вказане порушення, на думку
відповідача, призвело до зайвої
виплати коштів у сумі 48 011,40 грн.

Колегія суддів не погоджується з
вказаними висновками відповідача,
виходячи з наступного.

Так, на виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 30 серпня 2002 року N
1298 «Про оплату праці працівників на
основі Єдиної тарифної сітки розрядів
і коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери» (зі змінами) та з метою
впорядкування умов оплати праці
працівників бюджетних установ,
закладів та організацій фізичної
культури і спорту, Міністерством
України у справах сім'ї, молоді та
спорту прийнято наказ від 23.09.2005р. № 2097
"Про впорядкування умов оплати праці
працівників бюджетних установ,
закладів та організацій галузі
фізичної культури і спорту», який
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 20 жовтня 2005 р. за N 1236/11516 (надалі
- Наказ № 2097).

Пунктом 3 Наказу № 2097, на порушення
якого вказує апелянт передбачено, що
затверджувати порядок і розміри
преміювання працівників відповідно до
їх особистого внеску в загальні
результати роботи у межах коштів на
оплату праці. Преміювання керівників
установ, закладів та організацій
окремих галузей бюджетної сфери, їх
заступників, встановлення їм надбавок
та доплат до посадових окладів, надання
матеріальної допомоги здійснюється за
рішенням органу вищого рівня у межах
наявних коштів на оплату праці.

Вказаний Наказ № 2097 регулює умови
оплати праці працівників бюджетних
установ, закладів та організацій
фізичної культури і спорту.

Підпунктом 12 п. 1 ст. 2 Бюджетного
кодексу України передбачено, що
бюджетні установи - органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, а також організації,
створені ними у встановленому порядку,
що повністю утримуються за рахунок
відповідно державного бюджету чи
місцевого бюджету. Бюджетні установи є
неприбутковими.

Тобто, бюджетні установи є
неприбутковими, зокрема, до таких
установ відносяться: Верховна Рада;
Адміністрація Президента,
міністерства і відомства; місцеві
державні адміністрації; органи
місцевого самоврядування (районні,
районні у містах, міські, селищні,
сільські ради); державні підприємства,
установи, організації, що фінансуються
виключно з бюджетів всіх рівнів.

Водночас, як вбачається з п.1.1. Статуту
КП «УФКСТ» - Комунальне підприємство
«Управління з розвитку фізичної
культури, спорту та туризму»
Славутицької міської ради Київської
області створено відповідно до
Конституції України, Цивільного
кодексу України, Господарського
кодексу України, Законів України "Про
місцеве самоврядування в Україні", «Про
фізичну культуру і спорт» засновано на
власності територіальної громади м.
Славутич та є комунальним унітарним
комерційним підприємством.

Обставини справи свідчать про те, що
Позивач зареєстрований платником
податку на прибуток та отримує доход
від здійснення, у тому числі, і
комерційної діяльності. У спірному
випадку, при виплаті надбавок та
доплат, позивач не вийшов за межі
затвердженого кошторису, чого не
заперечили в судовому засіданні
представники апелянта; виплата мала
місце із доходу підприємства, а тому
покликання відповідача на порушення
позивачем положень п. 3 Наказу № 2097,
який регулює особливості оплати праці
бюджетних установ, колегія суддів
вважає необґрунтованими.

Водночас, Закон України «Про оплату
праці» передбачає, що умови
запровадження і розміри надбавок,
доплат, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються в
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій чинного законодавства
і згідно з генеральною та галузевими
угодами. Також, доплати й надбавки є
самостійними елементами заробітної
плати, які призначаються для
компенсації або винагороди за суттєві
відхилення від нормальних умов праці,
які не враховано в тарифних ставках і
посадових окладах.

Отже, висновок фінансової інспекції
щодо нанесення позивачем збитків у
розмірі 48 011,40 грн. є необґрунтованим.

Щодо п. 5 оспорюваної вимоги, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про відсутність
завдання позивачем матеріальної шкоди
(збитків) на суму 19240,24 грн. з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
придбання у СПД ОСОБА_6 кормів мало
місце, однак із запізненим оформленням
первинних бухгалтерських документів,
що підтверджується наданими первинним
документами щодо оприбуткування та
використання кормів на підприємстві та
поясненнями ОСОБА_7

Таким чином, зазначене порушення є лише
порушенням правил ведення
бухгалтерського обліку та фінансової
звітності, що відображено і в акті
ревізії на аркуші 49 ревізорами, а саме:
порушення щодо несвоєчасного
відображення в облікових регістрах, за
що відносно бухгалтера ОСОБА_8 складено
протокол про адміністративне
правопорушення за ч.1 ст.164-2 КУпАП та
накладено відповідний штраф Державною
фінансовою інспекцією в Київський
області.

Щодо п. 8 оспорюваної вимоги, згідно з
якою відповідач вимагає відобразити
дебіторську заборгованість за
нестягнутими штрафними санкціями та
стягнути штраф у сумі 180,09 грн. з ПП «РПБ
«Моноліт» за прострочення виконання
умов договору, в т.ч. в судовому порядку,
колегія суддів зазначає наступне.

Ревізією встановлено, що контрагентом
позивача - ПП «РБП «Моноліт» порушено
строки виконання зобов'язань за
договорами підряду, а саме: виконання
робіт у жовтні 2010 року (акт виконаних
підрядних робіт № 2 за жовтень 2010 року),
що призвело до недоотримання КП
«УФКСТ» штрафу у розмірі 180,09 грн., а
відтак відповідач прийшов до висновку,
що позивачем протиправно не нараховано
та не виставлено до оплати ПП «РБП
«Моноліт» суму штрафу за прострочення
виконання робіт у розмірі 180,09 грн.

Так, відповідно до ч. 4. ст. 217
Господарського кодексу України,
господарські санкції застосовуються у
встановленому законом порядку за
ініціативою учасників господарських
відносин, а
адміністративно-господарські санкції -
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування.

За змістом частин 1,2 цієї ж норми
Господарського кодексу України,
господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки. До видів господарських
санкцій віднесено, зокрема, штрафні
санкції, якими визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання (ст.230 ГК
України).

В силу ч.2 ст.230 ГК України, суб'єктами
права застосування штрафних санкцій є
учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

З аналізу наведених правових норм
слідує, що застосування штрафних
санкцій є прерогативою учасників
господарських відносин - сторін
договору, а отже є правом, а не
обов'язком позивача, а відтак колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо протиправності
вимоги у цій частині.

Щодо п. 9 оспорюваної вимоги, колегія
суддів зазначає наступне.

Ревізією встановлено, що в порушення
вимог п.11 Інструкції про порядок
списання матеріальних цінностей з
балансу комунального підприємства,
затвердженої рішенням Славутицької
міської ради від 15.03.2002 №419-42-XXIII, а саме
без рішення сесії міської ради,
позивачем було списано з балансу
основних засобів споруду типу
«Кисловодськ» на суму залишкової
вартості 265478,85 грн., чим завдано збитків
у вказаній сумі.

Відповідно пункту 1.2. Статуту позивача,
засновником КП «УФКСТ» та власником
майна є територіальна громада міста
Славутич в особі Славутицької міської
ради Київської області. Підприємство
підпорядковане, підзвітне і
підконтрольне Засновнику та
виконавчому комітету Славутицької
міської ради Київської області.

Рішенням Славутицької міської ради
Київської області від 26.03.2010 №1226-41-V
вирішено надати дозвіл Комунальному
підприємству «Управління з розвитку
фізичної культури, спорту та туризму»
на демонтаж споруди типу «Кисловодськ»
(манеж) та внести пропозиції щодо
подальшого використання будівельних
матеріалів та інших матеріальних
цінностей. На виконання зазначеного
рішення позивач провів демонтаж
споруди типу «Кисловодськ».

Після цього, рішенням Виконавчого
комітету Славутицької міської ради
Київської області від 22.10.2010 №501 «Про
скасування свідоцтв про право
власності на об'єкти нерухомого майна»
вирішено: пункт 2 - скасувати свідоцтво
про право власності серії САВ №3953339 від
20.06.08р. на об'єкт нерухомого майна -
нежитлову будівлю модуля типу
«Кисловодськ» (манеж), яка пошкоджена
внаслідок стихійного лиха; пункт 2.2. - КП
«УФКСТ» списати з балансу підприємства
нежитлову будівлю модуля типу
"Кисловодськ"» (манеж).

Вказані рішення є чинними, а отже
відповідно до установчих документів
позивача - обов'язковими для виконання
останнім.

На виконання рішення Виконавчого
комітету Славутицької міської ради
Київської області від 22.10.2010 №501 КП
«УФКСТ» позивач провів списання з
балансу нежитлової будівлі модуля типу
«Кисловодськ» (манеж) та відобразив це
і бухгалтерському обліку відповідно до
вимог законодавства, а відтак колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо протиправності
вимоги у вказаній частині.

Приймаючи до уваги те, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст.195, 196, 200, 205, 206 КАС
України, Київський апеляційний
адміністративний суд

У
Х В А Л И В:

апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від
16.07.13р. у справі №810/3069/13-а - залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від
16.07.13р. у справі №810/3069/13-а - без змін.

Дана ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча суддя
Шелест С.Б.

Судді :
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М.

Повний текст ухвали складений: 20.01.14р.

.

Головуючий суддя
Шелест С.Б.

Судді:
Романчук О.М

Пилипенко О.Є.