Справа № 2а-2981/12/1470
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2014 р.Справа № 2а-2981/12/1470

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції:
Брагар В. С.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м.Первомайську та
Первомайському районі Миколаївської
області на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від
20 липня 2012 року у справі за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в
м.Первомайську та Первомайському
районі Миколаївської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Первомайському
районі Миколаївської області про
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

31.05.2012 року Управління ПФУ в
м.Первомайську та Первомайському
районі Миколаївської області
звернулося до окружного суду із
позовом до Відділення ВД Фонду СС від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Первомайському районі Миколаївської
області про зобов'язання прийняти до
заліку та включити в акт щомісячної
звірки суми витрат, пов'язаних з
виплатою та доставкою пенсії по
інвалідності (т.б. державної адресної
допомоги) внаслідок нещасного випадку
на виробництві громадянам ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за період з листопада
2011 року по березень 2012 року на загальну
суму 11495,15 грн.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20.07.2012 року
у задоволенні даного
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представник Управління ПФУ в
м.Первомайську та Первомайському
районі Миколаївської області подав
апеляційну скаргу, в якій зазначає, що
судом, при винесенні оскаржуваної
постанови порушено норми
матеріального та процесуального права
та просить скасувати постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20.07.2012 року
і прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та/або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
законних підстав для її задоволення.

Судом 1-ї та 2-ї інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Управлінням Пенсійного фонду України в
м.Первомайську та Первомайському
районі щомісяця виплачуються пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
профзахворювання та адресна допомога
згідно Списку осіб, яким виплачуються
такі пенсії. Список, із зазначенням сум
виплат, щомісяця додається до акту
звірки.

Так, Управління ПФУ, на виконання вимог
п.5 Порядку №5-4/4 направляв акти
щомісячної звірки до відповідача для
прийнятті до заліку на загальну суму
11495,15 грн.

Однак, Фонд СС відмовився включити
вказані витрати, пов'язані із виплатою
пенсій ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за
період з листопада 2011 року по березень
2012 року до заліку в повному обсязі, а
саме, до заліку не було прийнято суму
11495,15 грн.

Вирішуючи справу по суті, суд першої
інстанції виходив з того, що Фонд СС від
нещасних випадків є страховиком, який
має виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території однієї із колишніх республік
СРСР, а в разі виплати такої пенсії
органом Пенсійного фонду України має
відшкодувати останньому витрати. Разом
з тим, на думку суду першої інстанції,
обраний у цій справі спосіб захисту
порушеного права не відповідає змісту
прав УПФ України щодо відшкодування
понесених ним витрат. Так, у разі
незгоди на підписання актів з боку
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків вимоги про стягнення
мають вирішуватися у судовому порядку
в судах адміністративної юрисдикції, а
не шляхом пред'явлення вимог про
зобов'язання підписання актів звірки
(оскільки правило підписання Фондом
актів звірків розраховано на
відсутність спору), у зв'язку з чим, у
задоволенні позовних вимог належить
відмовити.

Судова колегія вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і
обгрунтованими, виходячи з наступного.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до ст.4 Основ, в Україні
залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням; медичне страхування;
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття.

Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими Законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

За пенсійним страхуванням згідно зі
ст.25 Основ надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: пенсії за віком, по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до п.4 цієї ж статті, за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

У частині 4 ст.26 Основ встановлено, що
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому, неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Так як пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання є наслідком страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, належним
страховиком, тим, хто має надавати
застрахованій особі матеріальну
допомогу чи соціальні послуги,
відповідно до ст.25 Основ, є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків.

Пунктом 2 ст.7 (Прикінцеві положення)
Закону України «Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», який набрав чинності
з 01.04.2001 року, встановлено, що Фонд
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 01.04.2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку. Потерпілі, документи яких не
передані до Фонду, продовжують
отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого
роботодавця, Пенсійного фонду України
та Фонду соціального страхування
України. При цьому, кошти, виплачені
потерпілому страхувальником,
зараховуються Фондом у рахунок його
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною 2 ст.24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» закріплене аналогічне
правило - якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому, страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
таку категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату пенсій
яким виник даний спір.

За змістом ч.2 ст.2 зазначеного Закону
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому, право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом "а" ст.27 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" встановлено, що
громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
призначаються незалежно від стажу
роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у ст.8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Як вбачається з абз.7 наведеного вище
пункту вканого Закону, Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків є правонаступником
державного, галузевих та регіональних
фондів охорони праці, передбачених ст.21
Закону України «Про охорону праці», які
ліквідуються.

Статтею 2 «Угоди про взаємне визнання
прав на відшкодування шкоди, завданої
працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язані з виконанням ними
трудових обов'язків», підписаної 09.09.1994
року між частиною держав колишнього
СРСР, передбачено, що відшкодування
шкоди, завданої працівнику внаслідок
трудового каліцтва, іншого ушкодження
здоров'я (у тому числі при настанні
втрати працездатності в результаті
нещасного випадку на виробництві,
пов'язаного з виконанням працівниками
трудових обов'язків, після переїзду
потерпілого на територію іншої
Сторони), смерті здійснюється
роботодавцем Сторони, законодавство
якої поширювалось на працівника в
момент одержання каліцтва, іншого
ушкодження здоров'я, смерті.
Роботодавець, відповідальний за
завдання шкоди, здійснює її
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Відповідно до ст.1 «Угоди про гарантії
прав громадян держав-учасниць СНД у
сфері пенсійного забезпечення» від
13.03.1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

Тобто, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 04 березня 2003 року №5-4/4,
визначає механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом СС від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (крім осіб, зазначених
у п.2 ст.8 цього Закону), у тому числі
добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

Тобто, зазначений вище Порядок не
врегульовує спірні відносини, які
виникли у даному випадку, оскільки
встановлене ним правило підписання
Актів звірки розрахунків розраховано
виключно на відсутність спору.

Окрім того, слід зазначити, що як
вбачається з приведеного вище аналізу
діючого законодавства, ні ст.21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», ні
п.4 «Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання», взагалі не передбачають
прийняття до заліку, виплату чи
відшкодування Пенсійному фонду
України щомісячної державної адресної
допомоги.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що обраний
позивачем спосіб захисту (відновлення)
порушеного права не відповідає змісту
прав управління ПФУ щодо відшкодування
понесених ним витрат, так як у разі
незгоди на підписання Актів звірки
розрахунків з боку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
мають вирішуватися вимоги про
стягнення відповідних сум в судовому
порядку, а не вчинення відповідних дії
по прийняттю сум до заліку.

Аналогічна правова позиція викладена і
в постановах Верховного Суду України
від 15.04.2008 року по справі №08/96, від 23.05.2011
року по справі №21-48а11 та від 06.06.2011 року
по справі №21-57а11.

При цьому, слід зазначити, що у
відповідності до вимог ч.1 ст.244-2 КАС
України, рішення Верховного суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
відносинах, є обов'язковим для всіх
суб'єктів владних повноважень та для
всіх судів України.

Таким чином, з врахуванням зазначеного
вище, судова колегія вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні справи не допустив, а
наведені в скарзі доводи правильність
висновків суду не спростовують,
відповідно, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів
апеляційної інстанції, діючи виключно
в межах доводів апеляційної скарги,
відповідно до ст.200 КАС України, залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
м.Первомайську та Первомайському
районі Миколаївської області -
залишити без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 20 липня 2012
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко