Справа № 802/4293/13-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/4293/13-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Мельник-Томенко Ж.
М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Курка О. П.

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

позивач - ОСОБА_2

позивача - ОСОБА_3, представник на
підставі довіреності

відповідача - Гуменюк О.І., представник
на підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 18
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області про
скасування податкового
повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області про скасування
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 18.11.2013 року
позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду
та прийняти нову про відмову в
задоволенні позову. В обґрунтування
апеляційної скарги скаржник
посилається на акт ДПІ у м.
Червонограді ГУ Міндоходів у
Львівській області № 82/17-20/НОМЕР_1 від
31.07.2013 року перевірки контрагента
позивача - ФОП ОСОБА_5, в якому зроблено
висновок про відсутність у ФОП ОСОБА_5
документів, які підтверджують його
господарські операції.

Представник відповідача підтримав
вимоги викладені в апеляційній скарзі,
та просив її задовольнити.

Позивач та його представник
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції - без змін, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
що податковим органом проведено
позапланову перевірку ФОП ОСОБА_2, за
результатами якої складено 26.09.13р.
№565/17-21/НОМЕР_2 акт про результати
позапланової невиїзної документальної
перевірки ФОП ОСОБА_2 з питань
своєчасності, достовірності та повноти
нарахування суми з податку на додану
вартість по взаємовідносинах з
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 за
квітень 2013 року. Даним актом
зафіксовано порушення з боку ФОП
ОСОБА_2 п.198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.2 ст. 200
Податкового кодексу України, а саме,
занижено позитивне значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду у
податковій декларації з ПДВ за квітень
2013 рок в загальній сумі 2620 грн.

На підставі цього акту перевірки,
податковим органом винесено податкове
повідомлення-рішення № від 10
жовтня 2013 року, яким збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) 3930,0 гривень, з
якого основний платіж 2620 грн., штрафна
(фінансова) санкція 1310 грн. Так, з акту
перевірки вбачається, що в період з
01.04.13 р. по 30.04.13 р. ФОП ОСОБА_2 є платником
податку на додану вартість, застосовує
ставку оподаткування 20% при здійсненні
операцій, що оподатковуються і за цей
період ним задекларовано податкових
зобов'язань по ПДВ в сумі 37329,0 грн.

Підставою для перевірки ФОП ОСОБА_2
слугував акт від 31.07.13 р. №82/17-20/НОМЕР_1
позапланової виїзної перевірки ФОП
ОСОБА_5 (м. Червоноград, Львівська
область) з питань дотримання
правильності формування сум
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з ПДВ за період 01.03.13 р. по 31.05.13
р., який складено ДПІ у м. Червонограді
ГУ Міндоходів у Львівський області. ФОП
ОСОБА_5 до перевірки не надано належним
чином оформлені первинні документи,
які б підтверджували реальність
виконання операції, яким
опосередковувся рух товару, зокрема
транспортні накладні, які
підтверджують дату та місце фактичного
отримання товару від перевізника,
виконання вантажно-розвантажувальних
робіт, зберігання товару та період його
подальшої реалізації. Також, в ході
перевірки не підтверджено наявність
поставок товарів від ФОП ОСОБА_5 до ФОП
ОСОБА_2, що свідчить про те, що
правочини між ними, як продавцем і
покупцем здійснені без мети реальних
наслідків.

Задовольняючи позовні вимоги та
скасовуючи оскаржуване податкове
повідомлення-рішення суд першої
інстанції дійшов висновку про
безпідставність та необґрунтованість
висновків контролюючого органу про
заниження позитивного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного (звітного
(податкового) періоду у податковій
декларації з ПДВ за квітень 2013 р. в
загальній сумі 2620 грн.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції враховуючи наступне.

10.10.2013 року податковим органом на
підставі акта перевірки №565/17-21/НОМЕР_2
від 26.09.2013 року, прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким за
порушення п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200
Податкового кодексу України, збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість на загальну суму 3930
грн., з яких 2620 грн. за основним платежем
та 1310 грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 ПК України -
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Так, податковий орган стверджує, що
підставою для висновку про заниження
позивачем податку на додану вартість є
те, що контрагентом позивача - ФОП
ОСОБА_5 під час перевірки його
господарської діяльності, не надано
належним чином оформлених первинних
документів, які б підтверджували
реальність виконання операції, яким
опосередковувався рух товару, зокрема
транспортні накладні, які
підтверджують дату та місце фактичного
отримання товару від перевізника,
виконання вантажно-розвантажувальних
робіт, зберігання товару та період його
подальшої реалізації. Також, в ході
перевірки не підтверджено наявність
поставок товарів від ФОП ОСОБА_5 до ФОП
ОСОБА_2, що свідчить про те, що
правочини між ними, як продавцем і
покупцем здійснені без мети реальних
наслідків.

Суд апеляційної інстанції вважає
необґрунтованими такі висновки
податкового органу, оскільки
господарські операції позивач з ФОП
ОСОБА_5 підтверджуються договором
поставки №13 від 16.04.2013 року, податковою
накладною, видатковою накладною,
товарно-транспортною накладною,
ветеринарним свідоцтвом, експертним
висновком, банківськими виписками.

Разом з тим, апеляційний суд також
зазначає, що наявність або відсутність
окремих документів, або помилки у їх
оформленні не можуть слугувати
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Крім того, наявність
товарно-транспортних накладних, як
підтвердження отримання
товарно-матеріальних цінностей, не
впливає на формування податкового
кредиту, оскільки, наявність
товарно-транспортних накладних
передбачено наказом Міністерства
транспорту України "Про затвердження
типових форм первинного обліку роботи
вантажного автомобіля" та Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні і регулюють
питання перевезення, а не питання
податкового обліку та звітності.

Щодо посилання податкового органу на
акт ДПІ у м. Червонограді ГУ Міндоходів
у Львівській області № 82/17-20/НОМЕР_1 від
31.07.2013 року перевірки контрагента
позивача - ФОП ОСОБА_5, в якому зроблено
висновок про відсутність у ФОП ОСОБА_5
документів, які підтверджують його
господарські операції, суд апеляційної
інстанції зауважує наступне.

Несплата одним з постачальників товару
(робіт, послуг) у ланцюгу постачання
податкових зобов'язань, порушення ним
певних вимог податкового
законодавства та правил ведення
господарської діяльності не може бути
підставою для висновку про порушення
покупцем товару (робіт, послуг) вимог
закону щодо формування податкового
кредиту.

Платник податку на додану вартість
(покупець товару) на час здійснення
господарської операцій з придбання
товару не має обов'язку та повноважень
здійснювати контроль за дотриманням
усіма постачальниками товару у ланцюгу
постачання вимог законодавства щодо
здійснення господарської діяльності,
дотримання вимог податкового
законодавства тощо, і в подальшому
зазнавати певних негативних наслідків
у вигляді позбавлення права на
податковий кредит за можливу
неправомірну діяльність будь-якого з
контрагентів-постачальників.

Лише встановлення в ході судового
розгляду на підставі належних доказів
факту узгодженості дій платника
податків з недобросовісними
постачальниками з метою незаконного
отримання податкових вигод або факту
його обізнаності з такими діями
постачальників чи сприяння ухиленню
постачальниками товару від виконання
податкових зобов'язань може слугувати
підставою для відмови у праві на
податковий кредит. При цьому такі
висновки не можуть ґрунтуватися на
припущеннях, а можуть ґрунтуватися
лише на належних, достатніх доказах,
які одержані з дотриманням закону.

Вказана правова позиція узгоджується з
правовими позиціями викладеними у
постанові Верховного Суду України від
31.01.2011 року у справі № 21-47а10 та в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 26.11.2012 року у справі № 2а-8203/11/1470
(К/9991/56923/12).

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що судом
першої інстанції правильно скасовано
податкове повідомлення-рішення,
оскільки правомірність його прийняття
не підтверджено під час апеляційного
розгляду справи.

Таким чином, вимоги апелянта - є
безпідставними, а висновки суду першої
інстанції не спростовуються доводами
апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції при ухваленні оскаржуваної
постанови вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому відсутні підстави для її
скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області, -
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 18 листопада
2013 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
23 січня 2014 року .

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Курко О. П.