Справа № 820/12145/13-а
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

21 січня 2014 р.
Справа № 820/12145/13-а

Суддя Харківського окружного
адміністративного суду Супрун Ю.О.,
розглянувши у порядку письмового
провадження у приміщенні суду справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Державної міграційної
служби України в Херсонській області,
третя особа Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області про скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - ОСОБА_1,
позивач) звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Державної міграційної
служби України в Херсонській області
(надалі за текстом - Управління ДМСУ в
Херсонській обл., відповідач), третя
особа - Головне управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області (надалі за текстом
- ГУ ДМСУ в Харківській обл., 3-тя особа),
в якому просить суд з урахуванням
уточнень: скасувати висновок та
постанову відділу громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Управління міністерства внутрішніх
справ України в Херсонській області
про скасування дозволу на імміграцію в
Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 від 2006 року; зобов'язати
Управління Державної міграційної
служби України в Херсонській області
видати посвідку на постійне проживання
в Україні громадянину СРВ ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що з 1991 року проживає в
Україні та зареєстрований як фізична
особа - підприємець. ВГІРФО УМВС
України в Херсонській області 02.10.2004
року видано позивачу посвідку на
постійне проживання в України серії ХС
№043889, терміном дії безстроково. Однак,
відповідно до висновку та постанови
ВГІРФО УМВС України в Херсонській
області від 2006 року, прийнято рішення
про скасування дозволу на імміграцію
та вилучення посвідки на постійне
проживання на території України. У
зв'язку з чим, позивач вважає зазначене
рішення незаконним, необґрунтованим та
таким, що порушує його права та свободи.

Позивач, представник позивача до
судового засідання не з'явились, до
канцелярії Харківського окружного
адміністративного суду 08.01.2014 року
представником позивача подано
клопотання про слухання справи у
відсутності позивача та його
представника в порядку письмового
провадження.

Представник відповідача до судового
засідання не з'явився, до канцелярії
Харківського окружного
адміністративного суду 21.01.2014 року
подав заперечення проти позову, в яких
зазначає, що приймаючи висновок про
скасування посвідки громадянину
В'єтнаму ОСОБА_1, ВГІРФО УМВС України в
Херсонській області діяло на підставі,
у межах та у спосіб визначений діючим
законодавством, так як позивачем був
порушений порядок отримання посвідки
на постійне проживання на території
України, оскільки заява на отримання
посвідки була подана після закінчення
терміну дії аб. 4 п. 4 Прикінцевих
положень Закону України "Про
імміграцію". У звязку з чим вважає, що
дії ВГІРФО УМВС України в Херсонській
області щодо скасування дозволу на
імміграцію в Україну ОСОБА_1 є
законними та правомірними.

Представник третьої особи до судового
засідання не з'явився, до канцелярії
Харківського окружного
адміністративного суду 21.01.2014 року
подав клопотання про слухання справи
без його участі.

Згідно п.10 ч.1 ст.3 КАС України
розгляд і вирішення адміністративної
справи здійснюється в порядку
письмового провадження без виклику
осіб, які беруть участь у справі, та
проведення судового засідання на
основі наявних у суду матеріалів.

Згідно до ч.1 ст. 41 КАС України у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі (у тому числі при розгляді
справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

За таких обставин суд вважає, що
адміністративна справа повинна бути
розглянута в порядку письмового
провадження, на основі наявних доказів.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши
доводи, дослідивши зібрані по справі
докази в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд виходить з таких
підстав та мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
громадянином Соціалістичної
Республіки В’єтнам, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується копією паспорту.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач отримав посвідку на постійне
проживання в ВГІРФО УМВС України в
Херсонській області серії НОМЕР_1 за
адресою АДРЕСА_3, яка була видана
безстроково.

З 03.10.2003 року позивач зареєстрований, як
фізична особа-підприємець та на
теперішній час здійснює
підприємницьку діяльність в м. Харкові
на ТЦ "Барабашово", що підтверджується
копією Свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
№ НОМЕР_2, серія НОМЕР_3 та патентом
серії НОМЕР_4

08.10.2004 року позивач знявся з
реєстраційного обліку ВГІРФО УМВС
України в Херсонській області у зв'язку
з виїздом на постійне проживання до м.
Харкова, а з 20.10.2004 року місце
проживання позивача зареєстроване за
адресою: АДРЕСА_4

З 04.02.2005 року у зв'язку з покупкою
квартири, позивач змінив місце
проживання, а саме: АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 13.03.2006 року, № 671,
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 29.03.2006 року № 10243216
та карточкою прописки (форма А).

Позивач в ДПІ Московського району м.
Харкова 13.10.2005 року одержав
ідентифікаційний номер, як платник
податків.

Представником позивача ОСОБА_4 02.09.2013
року від Управління ДМС України в
Херсонській області отримано копію
висновку та постанову ВГІРФО УМВС
України в Херсонській області від 2006
року, в якій зазначено: громадянину
В'єтнаму ОСОБА_1 скасувати дозвіл на
імміграцію та вилучити посвідку на
постійне проживання на території
України для анулювання.

У вказаних рішеннях підставою для
прийняття ВГІРФО УМВС України в
Херсонській області було зазначено, що
позивачу посвідку на постійне
проживання в Україні оформлено у
порушення абз. 4, п. 4 Прикінцевих
положень ЗУ "Про імміграцію", а саме,
посвідку ОСОБА_1 видано вперше після
закінчення встановленого
законодавством терміну її оформлення
для осіб, які прибули в Україну до 1998
року за Угодою між Урядом СР Вєтнам та
Урядом СРСР.

З матеріалів справи вбачається, що у
жовтні 2013 року позивач втратив
Посвідку на постійне проживання, серія
НОМЕР_1 про що повідомив орган
внутрішніх справ за місцем її втрати,
що підтверджується Висновком
Київського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській
обл. від 30.10.2013 року.

Згідно п. 22 Постанови КМУ № 251 у разі
втрати Посвідки іноземець може
звернутися за отриманням нової
посвідки в порядку, встановленому для
її обміну чи продовження строку її дії,
до територіального органу або
підрозділу ДМС за місцем проживання.
Однак, ГУ ДМС України в Харківській
області відмовляє у видачі нової
посвідки за місцем проживання у разі її
втрати, посилаючись на відсутність у
них особової справи іноземця.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України "Про
імміграцію" (в редакції що діяла на
момент прийняття оскаржуваного
рішення) посвідка на постійне
проживання - документ, що підтверджує
право іноземця чи особи без
громадянства на постійне проживання в
Україні.

Статтею 12 Закону України "Про
імміграцію" (в редакції що діяла на
момент прийняття оскаржуваного
рішення) передбачено, що дозвіл на
імміграцію може бути скасовано
органом, який його видав, якщо: 1)
з'ясується, що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність; 2) іммігранта
засуджено в Україні до позбавлення
волі на строк більше одного року і
вирок суду набрав законної сили; 3) дії
іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні; 4) це є
необхідним для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України; 5) іммігрант порушив
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства; 6) в
інших випадках, передбачених законами
України.

Відповідно до п. 4 розділу V Прикінцевих
положень Закону України "Про
імміграцію" №2491-ІІІ від 07.06.2001 року
вважати такими, що мають дозвіл на
імміграцію в Україну, зокрема,
іноземців та осіб без громадянства, які
прибули в Україну до 6 березня 1998 року
за Угодою між Урядом Соціалістичної
Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про
направлення і прийняття в'єтнамських
громадян на професійне навчання та
роботу на підприємства і в організації
СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися
проживати в Україні і звернулися
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим Законом із заявою про
видачу їм посвідки на постійне
проживання в Україні. Особам,
зазначеним у пункті 4 Прикінцевих
положень, посвідка на постійне
проживання видається за їхніми заявами
або заявами їх законних представників
без оформлення дозволу на імміграцію.
На них поширюється чинність статей 12 - 15
цього Закону.

Суд констатує, що зазначена норма
регулює відносини, які виникають між
уповноваженим органом та іноземцем при
наданні дозволу на імміграцію, та не
передбачає випадків скасування
посвідки на постійне проживання в
Україні.

Суд зазначає, що при наданні посвідки
на постійне місце проживання в Україні
ОСОБА_1, ВГІРФО УМВСУ в Харківській
області керувалося п. 4 Розділу V
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про імміграцію", тобто проводило
перевірку підстав залишення на
постійне проживання на території
України позивача, підстав для відмови у
наданні дозволу на імміграцію не
виявило, та надало посвідку на постійне
місце проживання в Україні ОСОБА_1.
Цією ж нормою Закону відповідач
обґрунтовує прийняття протилежного
рішення - висновку про скасування
посвідки на постійне проживання від 2006
року.

Висновок ВГІРФО УМВС України в
Херсонській області про
документування 02.10.2004 року ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідкою на постійне
проживання, серія НОМЕР_1, видану
безстроково до теперішнього часу не
анульовано відповідачем, не
оскаржувалась до суду та не
скасовувалась.

Тобто, ВГІРФО УМВС України в
Херсонській області при прийнятті
рішення про скасування дозволу на
імміграцію діяло не на підставі, поза
межами та не у спосіб, визначений
діючим законодавством, які б зумовили
наявність підстав скасування дозволу
на імміграцію.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 6 ЗУ "Про
імміграцію" від 07.06.2001 року № 2491-ІІІ
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади з питань
імміграції і підпорядкуванні йому
органи приймають рішення про
скасування дозволу на імміграцію та
видають копії цих рішень особам, яких
вони стосуються.

Відповідно до п. 23 Постанови КМУ
"Порядку оформлення і видачі посвідки
на постійне проживання" від 26.12.2002 року
№ 1983р департамент, територіальні
органи і підрозділи всебічно вивчають
у місячний терміни подання щодо
скасування дозволу на імміграцію,
запитують у разі потреби додаткову
інформацію в ініціатора подання, інших
органів виконавчої влади, юридичних і
фізичних осіб, а також запрошують для
надання пояснень іммігрантів, стосовно
яких розглядається це питання.

Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки та
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до ст. 13 ЗУ
"Про імміграцію".

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства" № 3773-УІ від
22.09.2011 року, посвідка на постійне
проживання - документ, що посвідчує
особу іноземця або особу без
громадянства та підтверджує право на
постійне проживання в Україні.

Судом встановлено, що протягом всього
часу проживання на території України
позивач не порушував чинного
законодавства України, в тому числі про
правовий статус іноземців, не вчиняв
злочини, що підтверджується витягом з
реєстру № 215-12072013/00999 Департаменту ІТЗ
МВС України станом на 15.07.2013 року, до
кримінальної відповідальності не
притягувався, засудженим не значиться
та в розшуку не перебуває.

Згідно ст. 5 Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" № 1382-ІУ від 11.12.2003
року (в редакції що діяла на момент
прийняття оскаржуваного рішення)
законними підставами перебування на
території України для іноземців та
осіб без громадянства - реєстрація на
території України паспортного
документа або наявність посвідки на
постійне або тимчасове проживання в
Україні, або документів, що посвідчують
отримання статусу біженця чи притулку
в Україні.

У посвідці позивача проставлена
відмітка "Дозволено постійне
проживання в Україні".

Таким чином, видача позивачу посвідки
на постійне проживання та не
скасування чи не анулювання
відповідачем посвідки НОМЕР_1 від
02.10.2004 року є доказами законності
перебування гр. ОСОБА_1 на території
України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Суб'єкт владних
повноважень повинен подати суду всі
наявні у нього документи та
матеріали, які можуть бути використані
як докази у справі. У разі невиконання
цього обов'язку суд витребовує названі
документи та матеріали. Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на
які вона посилається, суд вирішує
справу на основі наявних доказів.

За таких підстав суд вважає, що
висновок про скасування посвідки на
постійне проживання громадянина СРВ
ОСОБА_5, УГІРФО ГУ МВС України в
Харківській області від 09.04.2010 року
затверджений заступником начальника
управління у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Харківській
області підполковником міліції І.Г.
Баранник у відношенні громадянина СРВ
ОСОБА_5 є незаконним та підлягає
скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному спорі відповідач не надав
доказів правомірності своїх дій та
винесеного рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 94, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 163,
ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Державної міграційної
служби України в Херсонській області,
третя особа Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області про скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати висновок та постанову
відділу громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Херсонській області про скасування
дозволу на імміграцію в Україні
громадянину В'єтнаму ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 від 2006 року.

Зобов'язати Управління Державної
міграційної служби України в
Херсонській області видати посвідку на
постійне проживання в Україні
громадянину СРВ ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь громадянина В'єтнаму ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, 61105) судовий збір у розмірі 68
(шістдесят вісім) грн. 82 коп.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня її
проголошення, у разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених цією
статтею, залишається без розгляду, якщо
суд апеляційної інстанції за заявою
особи, яка її подала, не знайде підстав
для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо воно не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Супрун Ю.О.