Справа № 813/9668/13-а
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді Брильовського Р.М.,
при секретарі Косів М.Б.
представника позивача - Бойко Н.І.
розглянувши у відкритому судовому з
асіданні у місті Львові справу за
адміністративним позовом
Дрогобицького міжрайонного
прокуратура до Модрицької сільської
ради про визнання протиправним та
скасування рішення, -
Дрогобицький міжрайонний
прокуратур звернувся до Львівського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Модрицької сільської ради, в якому
просить скасувати рішення Модрицької
сільської ради від 03.12.2013 року №366 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Позовні вимоги мотивовані тим, що
при прийнятті спірного рішення
відповідач вирішив питання, які
перебувають за межами наданих
законодавством повноважень місцевого
значення, чим порушив вимоги
Конституції України та Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні".
В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала з мотивів,
вказаних в позовній заяві, просила
Відповідач подав до суду заяву, в
якій позов визнав повністю та просив
справу розглядати у його відсутності.
Заслухавши думку представника
позивача, з'ясувавши обставини, на які
позивач посилається як на підставу
своїх вимог та дослідивши докази,
якими вони обґрунтовуються, суд
встановив наступні правовідносини.
03.12.2013 року Модрицькою сільською радою
прийнято рішення №366 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Згідно з даним рішенням Модрицька
сільська рада вирішила:
1. Підтримати рішення Дрогобицької
районної ради та Львівської обласної
ради у повному обсязі щодо політичної
2. Скерувати дане рішення в
Дрогобицьку районну раду.
3. Оприлюднити дане рішення в
засобах масової інформації.
4. Контоль за виконанням даного
рішення покласти на комісію з питань
депутатської діяльності і етики,
дотримання законності, гуманітарної та
соціальної політики (голова комісії
В.Шиб).

Дрогобицькою міжрайонною
прокуратурою на підставі постанови від
19.12.2013 року №10-06/3363-вих13 про проведення
перевірки у порядку нагляду за
додержанням і застосуванням законів
проведено перевірку у порядку нагляду
за додержанням та застосуванням
законів у Модрицькій сільській раді
при прийнятті рішень.

За наслідками проведеної перевірки
прокурор звернувся до суду про
визнання протиправним та скасування
ріщення Жидачівської міської ради від
03.12.2013 року №366 «Про звернення до
Президента України та до Європейського
парламенту щодо підписання Угоди про
асоціацію між Україною та Європейським
союзом 28-29 листопада 2013 року».

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходив з
наступного.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 19
Закону України «Про прокуратуру»,
предметом нагляду за додержанням і
застосуванням законів є, зокрема,
відповідність актів, що видаються
всіма органами, підприємствами,
установами, організаціями та
посадовими особами, вимогам
Конституції України та чинним законам.

Відповідно до статті 121 Конституції
України на прокуратуру покладається
представництво інтересів держави в
суді у випадках, передбачених законом.

Статтею 23 Закону України «Про
прокуратуру» визначено, що у разі
відхилення подання в цілому чи
частково або неповідомлення прокурора
про результати розгляду подання, а
також якщо подання не вносилося,
прокурор може звернутися до суду щодо
визнання незаконним
нормативно-правового акта
відповідного органу повністю чи в
окремій його частині; визнання
протиправним рішення чи окремих його
положення і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень; визнання протиправними
дій чи бездіяльності, зобов'язання
вчинити певні дії або утриматися від
певних дій.

Відтак, прокурор в межах повноважень, у
порядку та в спосіб, передбачений
законом, провівши, на підставі
відповідної постанови у порядку
нагляду перевірку за додержанням і
застосуванням законів відповідачем, та
діючи як посадова особа органу
державної влади, - звернувся до суду з
даним адміністративним позовом,
набувши статусу позивача та оскарживши
рішення відповідача, яке він вважає
незаконним.

Статтею 8 Конституції України
передбачено, що в Україні визнається і
діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Норми Конституції
України є нормами прямої дії.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 5 Конституції
України народ здійснює владу
безпосередньо і через органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування. З цього
конституційного положення у
системному взаємозв'язку з положеннями
статті 6 Конституції України про те, що
державна влада в Україні здійснюється
на засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову, випливає, що
органи місцевого самоврядування не є
органами державної влади, а місцеве
самоврядування слід розглядати як
форму здійснення народом влади, яка
визнається і гарантується в Україні
(стаття 7 Конституції України).

Стаття 140 Основного Закону України
визначає місцеве самоврядування як
право територіальної громади - жителів
села чи добровільного об'єднання у
сільську громаду жителів кількох сіл,
селища та міста - самостійно вирішувати
питання місцевого значення в межах
Конституції і законів України. Місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою в порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи, районні та обласні ради.

Вищевказаним нормам Конституції
України кореспондують норми Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», а саме: згідно з ст.2 даного
Закону місцеве самоврядування в
Україні - це гарантоване державою право
та реальна здатність територіальної
громади - жителів села чи добровільного
об'єднання у сільську громаду жителів
кількох сіл, селища, міста -
самостійно або під відповідальність
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Такому конституційному змісту
інституту місцевого самоврядування
властиві принаймні дві найважливіші
ознаки. Це - самостійність
територіальної громади, органів
місцевого самоврядування у вирішенні
певного кола питань і те, що предметами
відання місцевого самоврядування є не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних
громад. Перелік таких питань визначено
у Конституції України та Законі
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР.
Саме таку політико-правову природу
органів місцевого самоврядування
визначив Конституційний Суд України у
своєму Рішенні від 26 березня 2002 року
(пункти 4, 5 мотивувальної частини
Рішення від 26 березня 2002 року N 6-рп/2002 у
справі про охорону трудових прав
депутатів місцевих рад).

Гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи, районні та обласні
ради і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону
України. З аналізу вказаних
конституційних положень вбачається, що
ці органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Такі ж положення закріплені у статті 4
Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу.

Систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування відповідно до
Конституції України визначає Закон
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР.

Закон України «Про місцеве
самоврядування в Україні» - визначає,
зокрема, систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування.

Розділом ІІ вищезазначеного Закону
встановлена організаційна-правова
основа місцевого самоврядування та
загальна і виключна компетенція
сільських, селищних, міських рад.

Закон України «Про місцеве
самоврядування в Україні» розрізняє
загальну і виключну компетенцію
місцевих рад - статті 25, 26 Закону.

При цьому, статтею 25 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» визначено загальну
компетенцію місцевих рад, здійснюючи
яку, сільські, селищні, міські ради -
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Стаття 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» -
встановлює виключну компетенцію
сільських, селищних, міських рад.

Перелік питань, які належать до
виключної компетенції місцевих рад -
включає в себе 39 пунктів частини першої
статті 26 вищенаведеного Закону, до
яких, як правило, включено найважливіші
питання місцевого значення, розгляд і
вирішення яких не може бути делеговано
іншим органам.

Дослідивши та оцінивши кожен
пункт переліку питань, які віднесені до
компетенції місцевої (зокрема,
сільської) ради, та співставивши дану
норму з предметом позову, суд приходить
до висновку, що до виключної
компетенції сільських, селищних,
міських рад, згідно закону, - належать
повноваження щодо організації і
контролю за діяльністю виконавчих
органів: утворення виконавчого
комітету ради, визначення його
чисельності, затвердження та внесення
змін до його персонального складу;
розпуск виконкому; затвердження за
пропозицією сільського, селищного,
міського голови структури виконавчих
органів ради, загальної чисельності
апарату ради та її виконавчих органів,
витрат на їх утримання; скасування
актів виконавчих органів ради, які не
відповідають Конституції чи законам
України, іншим актам законодавства,
рішенням ради, прийнятим у межах її
повноважень; заслуховування звітів
керівників виконавчих органів ради та
посадових осіб, яких вона призначає або
затверджує.

Тобто, при здійсненні своїх
повноважень орган місцевого
самоврядування повинен керуватись
принципом "дозволено те, що дозволено
законом".

Аналізуючи зміст спірного
рішення Модрицької сільської ради від
03.12.2013 року №366 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні» суд встановив, що воно не
стосується вирішення питань місцевого
значення, виходить за межі повноважень
сільської ради, а тому, на думку суду,
дане рішення не відповідає Конституції
України та Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
зокрема: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що рішення Модрицької
сільської ради від 03.12.2013 року №366 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні» суперечить нормам
Конституції України та Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні",
а тому його слід визнати протиправним
та скасувати.

Відповідно до положень статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України судові витрати зі сторін не
стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 86,
160-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Модрицької сільської ради від
03.12.2013 року №366 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні».

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Суддя
Брильовський Р.М.

Повний текст постанови виготовлений
22.01.2014 року.