Справа № 826/936/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/936/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Пащенко К.С.
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Усенка В.Г.,

при секретарі - Січкаренко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Львівської митниці (далі - Львівської
митниці Міндоходів) на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 03 червня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Львівської митниці Міндоходів про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Львівської митниці
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 25.09.2009 № 34 та №
40.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 червня 2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним вище
судовим рішенням відповідач звернувся
із апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову, як
таку, що прийнята без повного і
всебічного з'ясування обставин, що
мають значення для справи, із
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нову
постанову, якою у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та дослідивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
підставі листа Департаменту
аналітичної роботи, управління
ризиками та аудиту Держмитслужби
України від 28.05.09 року № 9-1/214,
розпорядження відповідача № 175-р від
02.07.2009 року посадовими особами
відповідача проведено камеральну
перевірку на предмет правильності
класифікації товарів «монітори
рідкокристалічні» та «плазмові
панелі» задекларованих за кодом УКТ
ЗЕД за ВМД № 209090429/8/001457 від 01.06.2008
та № 209090429/8/001581 від 05.06.2008 фізичною
особою ОСОБА_2, за наслідками
проведеної якої складено Акт №
к/028/9/209000000/НОМЕР_2 від 20.08.2009 року.

За результатами проведеної перевірки
встановлено, що за ВМД № 209090429/8/001457 від
01.06.2008 та № 209090429/8/001581 від 05.06.2008 за кодом
та описом «пристрої введення або
пристрої виведення для машин
автоматичного оброблення інформації,
інші» згідно з УКТ ЗЕД оформлено товар
монітори рідкокристалічні марки
«Samsung», модель «LS22CRASB», «LS19DOVSSK», «LS19DOVSS»,
«PPM50M7HSX», «PPM42M7HSX» та марки «LG» модель
«LGM228WA-BZ», «M1921A-BZ», «М198WA- BZ».

Як видно з Акту перевірки, підставою
для твердження відповідача про
порушення позивачем вимог УКТ ЗЕД став
висновок про неправильне застосування
класифікації товарів «монітори
рідкокристалічні» та «плазмові
панелі» за УКТ ЗЕД.

Так, на запит відповідача від
офіційного представництва ТОВ
«Самсунг Електронікс Україна» (лист
від 22.07.08 №08/07/466) та представництва «LG
Електронікс інк» (лист від 02.03.09 № 90302-1),
«Самсунг електронікс Ко.Лтд» (вх. 8128/24
від 13.05.09) отримано інформацію про те, що
до складу моделей «LS22CRASB», «LS19DOVSSK»,
«LS19DOVSS», «LGM228WA-BZ», «M1921A-BZ», «М198WA- BZ»
рідкокристалічних моніторів входить
телевізійний тюнер, здатний приймати
та обробляти ефірний телевізійний
сигнал звичайного формату (СЕКАМ, ПАЛ),
в зв'язку з чим пристрої можуть
використовуватись як звичайний
телевізійний приймач.

Згідно Основних правил інтерпретації
класифікації товарів пристрої моделей
«LS22CRASB», «LS19DOVSSK», «LS19DOVSS», «M1921A-BZ» здатні
приймати сигнал, який відповідає
стандарту телебачення, відповідають
коду за описом «приймальна
апаратура телевізійна, поєднана чи не
поєднана з радіомовним пристроєм, з
екраном, що відповідає співвідношення
завширшки/заввишки екрана менш як 1,5».
Пристрої моделей «М198WA- BZ», «LGM228WA-BZ»
відповідають коду 858128900 за описом
«приймальна апаратура телевізійна,
поєднана чи не поєднана з радіомовним
пристроєм, з екраном, інша».

Згідно інформації в мережі Інтернет
пристрої марки «Samsung», модель
«РРМ50М7НSХ», є плазмовими телевізорами
з діагоналлю екрану 50 дюймів. Ця ознака
є визначальною для класифікації товару
за кодом згідно з УКТЗЕД (ставка
мита - 14%). Проте у графі 33 ВМД позивачем
зазначено код товару згідно з
УКТЗЕД (ставка мита - 0%).

Пристрої марки «Samsung», модель
«РРМ42М7НSХ», є плазмовим
відеомоніторами з діагоналлю екрану 42
дюйми, у зв'язку з чим даний товар
відповідає коду згідно з УКТЗЕД
(ставка мита - 10%). Проте у графі 33 ВМД
позивачем зазначено код товару
згідно з УКТЗЕД (ставка мита - 0%).

Таким чином, камеральною перевіркою
встановлено неправильне зазначення
коду товарів у графі 33 ВМД № 209090429/8/001457
від 01.06.2008 та № 209090429/8/001581 від 05.06.2008, що
призвело до заниження митної вартості
товарів, яка є основою для нарахування
мита та податку на додану вартість.

Як наслідок, митним органом
встановлено заниження позивачем
податкових зобов'язань по сплаті
ввізного мита на загальну суму у
розмірі 108507,60 грн., а також з податку на
додану вартість на загальну суму у
розмірі 100839,57 грн.

В зв'язку з цим, 25.09.2009 року на підставі
Акту перевірки відповідачем винесено
податкове повідомлення № 34, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання за платежем ввізне мито у
розмірі 108507,60 грн., а також застосовані
штрафні санкції у розмірі 5425,38 грн. та
податкове повідомлення № 40, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у розмірі 100839,57 грн., а
також застосовані штрафні санкції у
розмірі 5041,98 грн.

Позивач не погоджуючись з вказаними
рішеннями відповідача звернувся до
суду з позовом про їх скасування.

Рішення про задоволення позовних
вимоги, суд першої інстанції мотивував
висновком про те, що якщо митні органи,
приймаючи вантажні митні декларації
віднесли товар до певного коду товару
та пропустили товар на митну територію
України, то у подальшому вони не мають
правових підстав для прийняття
податкових повідомлень-рішень у
зв'язку з виявленням за результатами
камеральної перевірки помилки
стосовно класифікації товару з
посиланням на результати камеральної
перевірки та на положення підпункту
«в» підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4
Закону України від 21 грудня 2000 року №
2181-ІІІ «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (чинного на час виникнення
спірних відносин; далі - Закон № 2181-ІІІ).

Проте, колегія суддів не погоджується з
вказаним висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Згідно п. 16.1.4. ст. 16 Податкового кодексу
України до обов'язків платника
податків входить сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Пунктом 38.1, 38.2. ст. 38 ПК України
виконанням податкового обов'язку
визнається сплата в повному обсязі
платником відповідних сум по
податкових зобов'язань у встановлений
податковим законодавством строк.
Сплата податку та збору здійснюється
платником податку безпосередньо, а у
випадках, передбачених податковим
законодавством, - податковим агентом,
або представником платника податку.

Законом України «Про Митний тариф»
затверджено Митний тариф України, який
являє собою систематизований згідно з
Українською класифікацією товарів
зовнішньоекономічної діяльності
перелік ставок ввізного мита, яке
справляється з товарів, що ввозяться на
митну територію України. Товарною
номенклатурою Митного тарифу України є
Українська класифікація товарів
зовнішньоекономічної діяльності
(УКТЗЕД), яка базується на
Гармонізованій системі опису та
кодування товарів.

Статтею 313 Митного кодексу України
встановлено, що митні органи
класифікують товари, тобто відносять
товари до класифікаційних групувань,
зазначених в УКТЗЕД. Рішення митних
органів щодо класифікації товарів для
митних цілей є обов'язковими для
підприємств і громадян.

Пропуск товарів і транспортних засобів
через митний кордон України - це дозвіл
митного органу на переміщення товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України з урахуванням заявленої
мети такого переміщення після
проведення митних процедур (пункт 35
статті 1 МК).

У пункті 19 статті 1 МК міститься
визначення терміна «митні процедури»,
згідно з яким це операції, пов'язані зі
здійсненням митного контролю за
переміщенням товарів і транспортних
засобів через митний кордон України,
митного оформлення цих товарів і
транспортних засобів, а також зі
справлянням передбачених законом
податків і зборів.

Аналіз наведеного визначення дає
підстави вважати, що митні процедури
охоплюють митний контроль, митне
оформлення та справляння податків і
зборів. При цьому виконання митним
органом дій (процедур), які пов'язані із
закріпленням результатів митного
контролю товарів і транспортних
засобів, що переміщуються через митний
кордон України, і мають юридичне
значення для подальшого використання
цих товарів і транспортних засобів, є
митним оформленням.

Митне оформлення вважається
завершеним після виконання митним
органом митних процедур, визначених
ним на підставі МК відповідно до
заявленого митного режиму.

Незалежно від закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску товарів і транспортних
засобів митний контроль за ними може
здійснюватися, якщо є достатні
підстави вважати, що мають місце
порушення законодавства України чи
міжнародного договору України,
укладеного в установленому законом
порядку, контроль за виконанням яких
покладено законом на митні органи
(стаття 69 МК).

Аналіз положень наведених норм
свідчить про можливість митного
контролю після завершення митного
оформлення за умови обґрунтованої
підозри, що під час пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України було допущено порушення
законодавства України.

Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операцій митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України (стаття 265
МК).

Згідно з визначеною Порядком
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів від 9 квітня 2008 року № 339 на
виконання вимог статті 265 МК,
процедурою контроль за правильністю
визначення митної вартості товарів
після закінчення їх митного контролю,
митного оформлення та пропуску через
митний кордон України здійснюється
митними органами, зокрема, шляхом
проведення камеральної перевірки. У
разі коли в результаті здійснення
такого контролю виявлено обставини, що
вплинули на рівень задекларованої
митної вартості таких товарів, митний
орган приймає рішення про визначення
їх митної вартості за встановленою
ДМСУ формою. У разі заниження
податкового зобов'язання та його
непогашення протягом 10 днів з дати
надходження рішення митного органу про
визначення митної вартості товару
зазначений орган самостійно вживає
заходів для донарахування сум податків
і зборів (обов'язкових платежів) у
встановленому Законом № 2181-ІІІ
порядку.

Наведені норми права дають підстави
вважати, що за наслідками перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів можуть бути
донараховані обов'язкові платежі.

За змістом пункту 10.3 статті 10 Закону
України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість»
(чинного на час виникнення спірних
відносин) платники податку, які
імпортують товари (супутні послуги) на
митну територію України для їх
використання або споживання на митній
території України, відповідають за
дотримання правил надання інформації
для розрахунку бази оподаткування
(суми податку, належного до сплати)
митному органу.

Відповідно до підпункту 4.2.1 пункту 4.2
статті 4 Закону № 2181-ІІІ якщо згідно з
нормами цього пункту сума податкового
зобов'язання розраховується
контролюючим органом, платник податків
не несе відповідальності за
своєчасність, достовірність та повноту
нарахування такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне і повне
погашення нарахованого податкового
зобов'язання та має право на оскарження
цієї суми в порядку, встановленому
зазначеним Законом.

Згідно з цим підпунктом контролюючий
орган зобов'язаний самостійно
визначити суму податкового
зобов'язання платника податків у разі,
якщо внаслідок проведення камеральної
перевірки виявляє арифметичні або
методологічні помилки у поданій
платником податків податковій
декларації, які призвели до заниження
або завищення суми податкового
зобов'язання.

Відповідно до статті 88 МК на декларанта
покладено обов'язок надати митному
органу передбачені законодавством
документи і відомості, необхідні для
виконання митних процедур.

Таким чином, якщо митні органи,
приймаючи вантажну митну декларацію,
віднесли товар до певного коду
товарної номенклатури та пропустили
товар на митну територію України (після
сплати імпортером передбачених
законом податків і зборів), то в
подальшому вони не мають правових
підстав для прийняття податкових
повідомлень про донарахування
податкових зобов'язань у зв'язку з
виявленням помилки стосовно
класифікації товару, за виключенням
випадку коли така помилка була
наслідком протиправних дій імпортера,
зокрема, зазначення у вантажній митній
декларації недостовірних відомостей.

Як вбачається з матеріалів справи
судом першої інстанції не було надано
належної оцінки доводам Львівської
митниці Міндоходів про те, що під час
митного оформлення будь-які дані щодо
наявності у складі імпортованих
товарів телевізійного тюнера митному
органу не декларувались, а тому і
підстави для виникнення у митниці
сумнівів щодо правильності заявленого
декларантом коду товару згідно з
УКТЗЕД та перегляду заявлених
відомостей були відсутні.

З усіх поданих до митного оформлення
товаросупровідних документів,
вбачається, що інформація про ТВ-тюнер
в них не містилась.

Враховуючи конструктивні особливості
рідкокристалічних моніторів,
наявність в них телевізійного тюнера
за результатами митного огляду виявити
об'єктивно не можливо.

Проте, вказана технічна характеристика
має істотне значення для класифікації
товарів згідно з УКТЗЕД, оскільки
наявність телевізійного тюнера, який
здатний приймати та обробляти ефірний
телевізійний сигнал звичайного
формату (СЕКАМ, ПАЛ), вказує на те, що
пристрій може використовуватись як
звичайний телевізійний приймач
(плазмовий телевізор).

Таким чином, незаявлення позивачем у
графі 31 вантажних митних декларацій
саме цієї визначальної для
класифікації товару характеристики,
призвела до помилкового погодження
митним органом задекларованого
позивачем коду товару згідно з УКТЗЕД.

Заявлення у вантажній митній
декларації неправдивих відомостей
щодо відсутності у складі
рідкокристалічних моніторів
телевізійного тюнера та надання
митному органу документів з такими
відомостями як підстави для зменшення
розміру належних до сплати митних
платежів, утворює склад порушення
митних правил, відповідальність за яке
була передбачена ст. 355 Митного кодексу
України від 11.07.2002 № 92- VІ (чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин).

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
відповідач, приймаючи податкові
повідомлення про визначення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та ввізного мита, діяв
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Крім того, колегія суддів зазначає про
можливість здійснення митного
контролю після завершення митного
оформлення товару та здійснення
відповідних донарахувань у зв'язку з
виявленням помилки стосовно
класифікації товару за умови коли така
помилка була наслідком протиправних
дій імпортера, зокрема, зазначення у
вантажних митних деклараціях
недостовірних відомостей. Така правова
позиція повністю узгоджується з
висновками Верховного Суду України,
висловленими у постановах від 12.09.2011
року в справі за позовом ПП
«Містерія-ДК», від 23.01.2011 року в справі
за позовом ТОВ «Караван-Фіш», від 10.01.2013
року в справі за позовом приватної
фірми «Кіббела», в аналогічному
випадку, коли за наслідками
камеральної перевірки митним органом
було встановлено факт невірної
класифікації коду товарної
номенклатури моніторів
рідкокристалічних, ввезених позивачем
на митну територію України, у зв'язку з
відсутністю у доданій до ВМД технічній
документації та у графі 31 ВМД
інформації про обладнання цього типу
моніторів ТВ тюнером, від наявності
якого залежить класифікація товару
згідно з УКТ ЗЕД та, відповідно, рівень
оподаткування.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції прийшов до помилкового
висновку і повністю задовольнив
позовні вимоги позивача.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п. п. 4 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом порушено
норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з порушенням норм
матеріального права, то колегія суддів
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанова
Окружного адміністративного суду м.
Києва скасуванню.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Львівської
митниці Міндоходів задовольнити.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 червня 2013 року - скасувати, та
ухвалити нову постанову, якою у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Львівської митниці Міндоходів про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
25.09.2009 № 34 та № 40 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядок і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:

Г.М. Бистрик

В.Г. Усенко

Головуючий суддя

Оксененко О.М.

Судді:

Бистрик Г.М.

Усенко В.Г.