Справа № 2а-16585/12/2670
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24 вересня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі м. Києва, треті
особи: Київська міська рада, ОСОБА_5, про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
звернулася до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі м. Києва про скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 23 квітня 2012 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
вересня 2013 року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою у
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.

Зважаючи на те, що у справі відсутні
клопотання від усіх осіб, які беруть
участь у справі, про розгляд справи за
їх участю, колегія суддів вирішила
справу розглянути у порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 29 лютого 2012 року Державною
податковою інспекцією у Дніпровському
районі м. Києва складено акт перевірки
№ 745/17-514-НОМЕР_3 про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_4 за
період з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2011
року, в якому встановлено, що за період
з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2011 року
позивачем не сплачено орендну плату за
землю, що є порушенням п. 286.2 ст. 286, п.
287.3 ст. 287, п. 288.1 ст. 288, п. 288.4, п. 288.7 ст. 288
Податкового кодексу України, а також
ст. 21 Закону України «Про оренду землі»,
враховуючи рішення Київської міської
ради № 43/1877 від 26 липня 2007 року «Про
затвердження технічної документації з
нормативної грошової оцінки земель
міста Києва та порядку її визначення».

За результатами проведеної перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № від 23
квітня 2012 року, яким донараховано
позивачу податкове зобов'язання по
орендній платі з фізичних осіб на
загальну суму 257 846, 20 грн.

Не погоджуючись з податковим
повідомленням-рішенням та вважаючи
його протиправним, позивач звернувся
до суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що
фізична особа - підприємець ОСОБА_4
зареєстрована державним реєстратором
Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації, як фізична
особа - підприємець, 06 січня 1998 року, що
підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця серія НОМЕР_1.

Згідно зі Свідоцтвом про сплату
єдиного податку серія НОМЕР_2, виданим
Державною податковою інспекцією у
Дніпровському районі м. Києва, позивач
є платником єдиного податку.

Рішенням Київської міської ради № 10992509
від 28 грудня 2004 року земельну ділянку
площею 0,15 га по АДРЕСА_1 передано
позивачу у довгострокову оренду на 10
років для будівництва, обслуговування
та експлуатації пункту сервісного
обслуговування автотранспорту.

Крім того, 26 серпня 2005 року між
позивачем та Київською міською радою
на підставі вказаного рішення укладено
договір оренди земельної ділянки
площею 1 492 кв. м., що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 для будівництва,
обслуговування та експлуатації пункту
сервісного обслуговування
автотранспорту строком на 10 років, який
посвідчено приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 614
та зареєстровано Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого округу
Київради у книзі записів державної
реєстрації договорів за № 66-6-00290 від 30
серпня 2005 року.

08 травня 2008 року між позивачем та
ОСОБА_5 укладено договір
купівлі-продажу пункту сервісного
обслуговування автотранспорту, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
посвідчений нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстровим номером 1847, за умовами
якого позивач продала, а ОСОБА_5 купила
належний ФОП ОСОБА_4 на праві приватної
власності пункт сервісного
обслуговування автотранспорту.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, право власності на
відчужене майно підтверджено рішенням
Господарського суду м. Києва від 01
лютого 2008 року у справі № 43/76 та
зареєстровано Київським міським бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 07 березня 2008 року в
реєстровій книзі № 168-П-203 за реєстровим
номером 8864-П.

За змістом п. 3 договору купівлі-продажу
від 08 травня 2008 року передбачено, що
земельна ділянка, на якій розташований
пункт сервісного обслуговування
автотранспорту, перебуває в оренді на
підставі договору оренди, укладеного
між Київською міською радою та ОСОБА_4,
що посвідчений 26 серпня 2005 року ОСОБА_6 -
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу за
реєстровим номером 614 та
зареєстрований Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації), про
що зроблено запис від 30 серпня 2005 року
за № 66-6-00290 у книзі записів державної
реєстрації договорів.

Згідно з п. 8.4 договору оренди земельної
ділянки, орендар зобов'язаний письмово
повідомити орендодавця по відчуження
об'єктів (їх частин), що розташовані на
земельній ділянці і належать орендарю,
протягом десяти днів з моменту
вчинення відповідного правочину, а
також повідомити про намір припинити
право користування земельною ділянкою
(її частиною), цей договір розривається
за згодою сторін або до цього договору
вносяться відповідні зміни з моменту
укладання договору оренди земельної
ділянки з новим власником об'єктів, які
були відчужені.

На виконання п. 8.4 укладеного договору
оренди, починаючи з серпня 2008 року
позивач неодноразово звертався до
Київської міської ради та Головного
управління земельних ресурсів із
заявою про розірвання договору оренди,
оскільки з моменту продажу станції
технічного обслуговування, позивач
земельною ділянкою не користувалась,
підприємницькою діяльністю також не
займалась.

Згідно з листами № 07-387/40366 від 03 жовтня
2008 року, № 07-387/40648 від 06 жовтня 2008 року,
№ 07-387/8013 від 19 березня 2009 року, Головне
управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) повідомило позивача про
можливість розірвання договору оренди
за умови укладання з новим власником
станції технічного обслуговування
автомобілів, яка розташована на
спірній земельній ділянці, договору
оренди вказаної земельної ділянки, при
цьому попередній договір - між
позивачем та Київською міською радою -
може бути розірвано за взаємною згодою
сторін.

З матеріалів справи вбачається, що
новий власник пункту сервісного
обслуговування автотранспорту
(станція технічного обслуговування)
ОСОБА_5 не зверталася до Київської
міської ради з проханням укласти з нею
новий договір оренди спірної земельної
ділянки.

Згідно з рішенням Господарського суду
м. Києва від 02 квітня 2013 року у справі №
910/3763/13, залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 04 липня 2013
року, у задоволенні позову ФОП ОСОБА_4
до Київської міської ради, ОСОБА_5 про
зобов'язання внести зміни до договору
оренди земельної ділянки - відмовлено.

Проте, у рішенні Господарського
суду м. Києва від 02 квітня 2013 року у
справі № 910/3763/13З встановлено, що якщо
особа має у власності нерухоме майно та
орендує за договором земельну ділянку,
на якій розміщено таке майно, то у разі
продажу цього нерухомого майна іншій
особі, до неї, в силу вказаних норм
права, переходить також договірне
право оренди земельної ділянки на тих
самих договірних умовах, які були у
попереднього орендатора. Отже, права та
відповідно обов'язки за укладеним
попереднім орендатором договором
оренди земельної ділянки набуває
покупець нерухомого майна, при цьому
права та обов'язки продавця нерухомого
майна (попереднього орендатора) за
договором оренди земельної ділянки
припиняються з моменту набрання
чинності договором купівлі-продажу
нерухомого майна. У той же час сам
договір оренди земельної ділянки,
визначені ним права та обов'язки сторін
залишаються чинними та продовжують
діяти для орендодавця та нового
орендаря (покупця нерухомого майна).

Крім того, зазначено, що з наведених
обставин вбачається, що позивач мав у
власності нерухоме майно та орендував
за договором земельну ділянку, на якій
розміщено це майно для його
обслуговування. У подальшому позивач
продав це нерухоме майно іншій особі,
тому до цієї особи, з моменту набрання
законної сили наведеними вище нормами
права, перейшли договірні права оренди
вказаної земельної ділянки на тих
самих договірних умовах, які були у
позивача, при цьому права та обов'язки
останнього за цим договором оренди
земельної ділянки припинились.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу
України (у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
право оренди земельної ділянки - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
провадження підприємницької та іншої
діяльності.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу
України, до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не визначено,
до набувача переходить право власності
на ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, наданій у користування, то в
разі їх відчуження до набувача
переходить право користування тією
частиною земельної ділянки, на якій
вони розміщені, та частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

За змістом ст. 141 Земельного кодексу
України, підставами припинення права
користування земельною ділянкою є: а)
добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою; б)
вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом; в)
припинення діяльності державних чи
комунальних підприємств, установ та
організацій; г) використання земельної
ділянки способами, які суперечать
екологічним вимогам; ґ) використання
земельної ділянки не за цільовим
призначенням; д) систематична несплата
земельного податку або орендної плати.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України
«Про оренду землі», до особи, якій
перейшло право власності на житловий
будинок, будівлю або споруду, що
розташовані на орендованій земельній
ділянці, також переходить право оренди
на цю земельну ділянку. Договором, який
передбачає набуття права власності на
житловий будинок, будівлю або споруду,
припиняється договір оренди земельної
ділянки в частині оренди попереднім
орендарем земельної ділянки, на якій
розташований такий житловий будинок,
будівля або споруда.

За змістом ст. 30 Закону України «Про
оренду землі», зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується в судовому
порядку.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про
оренду землі», договір оренди землі
припиняється в разі: закінчення строку,
на який його було укладено; викупу
земельної ділянки для суспільних
потреб та примусового відчуження
земельної ділянки з мотивів суспільної
необхідності в порядку, встановленому
законом; поєднання в одній особі
власника земельної ділянки та
орендаря; смерті фізичної особи -
орендаря, засудження його до
позбавлення волі та відмови осіб,
зазначених у статті 7 цього Закону, від
виконання укладеного договору оренди
земельної ділянки; ліквідації
юридичної особи - орендаря; відчуження
права оренди земельної ділянки
заставодержателем; набуття права
власності на житловий будинок, будівлю
або споруду, що розташовані на
орендованій іншою особою земельній
ділянці; припинення дії договору,
укладеного в рамках
державно-приватного партнерства (щодо
договорів оренди землі, укладених у
рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється
також в інших випадках, передбачених
законом.

Договір оренди землі може бути
розірваний за згодою сторін. На вимогу
однієї із сторін договір оренди може
бути достроково розірваний за рішенням
суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або цим договором.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК
України, органи державної податкової
служби мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 статті 75 ПК
України, документальною перевіркою
вважається перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
органу державної податкової служби і
проводиться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні органу державної
податкової служби.

Згідно з п. 86.1 ст. 86 ПК України,
результати перевірок (крім камеральних
та електронних перевірок) оформлюються
у формі акта або довідки, які
підписуються посадовими особами
органу державної податкової служби та
платниками податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

Акт (довідка), складений за
результатами перевірки та підписаний
посадовими особами, які проводили
перевірку, у строки визначені цим
Кодексом, надається платнику податків
або його законному представнику, який
зобов'язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про
результати перевірки не зараховується
до строку проведення перевірки,
встановленого цим Кодексом (з
урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з
висновками акта такий платник
зобов'язаний підписати такий акт
перевірки із зауваженнями, які він має
право надати разом з підписаним
примірником акта або окремо у строки,
передбачені цим Кодексом.

Відповідно до п. 86.8 ст. 86 ПК України,
податкове повідомлення-рішення
приймається керівником податкового
органу (його заступником) протягом
десяти робочих днів з дня, наступного
за днем вручення платнику податків
акта перевірки у порядку,
передбаченому статтею 58 цього Кодексу,
для надсилання (вручення) податкових
повідомлень-рішень (за результатами
фактичної перевірки - з дня реєстрації
(надходження) акта такої перевірки до
органу державної податкової служби за
основним місцем обліку платника
податків), а за наявності заперечень
посадових осіб платника податків до
акта перевірки приймається з
урахуванням висновку про результати
розгляду заперечень до акта перевірки -
протягом трьох робочих днів, наступних
за днем розгляду заперечень і надання
(надсилання) письмової відповіді
платнику податків.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач не був ознайомлений з актом
перевірки та не повідомлявся про
винесення податкового
повідомлення-рішення № від 23.04.2012
року до судового засідання 27 листопада
2012 року в Окружному адміністративному
суді м. Києва у справі № 2-а-15401/12/2670 за
позовом Державної податкової
інспекції у Дніпровському районі м.
Києва до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 про стягнення коштів за
податковим боргом.

Згідно з п.п. 288.1 - 288.4 ст. 288 ПК України,
підставою для нарахування орендної
плати за земельну ділянку є договір
оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи
місцевого самоврядування, які
укладають договори оренди землі,
повинні до 1 лютого подавати органу
державної податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
переліки орендарів, з якими укладено
договори оренди землі на поточний рік,
та інформувати відповідний орган
державної податкової служби про
укладення нових, внесення змін до
існуючих договорів оренди землі та їх
розірвання до 1 числа місяця, що настає
за місяцем, у якому відбулися зазначені
зміни.

Платником орендної плати є орендар
земельної ділянки.

Об'єктом оподаткування є земельна
ділянка, надана в оренду.

Розмір та умови внесення орендної
плати встановлюються у договорі оренди
між орендодавцем (власником) і
орендарем.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що відповідачем неправомірно
винесено податкове
повідомлення-рішення № від 23
квітня 2012 року, оскільки належними та
допустимими доказами у справі доведено
факт переходу права користування
земельною ділянкою від позивача до
покупця нерухомого майна, яке
знаходиться на такій земельній
ділянці, на тих самих договірних
умовах, які були у попереднього
орендатора, а права та обов'язки
позивача (попереднього орендатора) за
договором оренди земельної ділянки
припиняються з моменту набрання
чинності договором купівлі-продажу
нерухомого майна, що підтверджується
наявним в матеріалах справи
документами та наведеними
законодавчими нормами.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
не надано достатньо доказів
правомірності прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами.

З огляду на зазначене, колегія суддів
приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог
фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі м. Києва, треті
особи: Київська міська рада, ОСОБА_5, про
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві - залишити без
задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
вересня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.