Справа № 801/5922/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року м.
Київ К/800/49010/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим про
стягнення заборгованості, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим на ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 16 вересня
2012 року та постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 31 липня 2013 року, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2013 року позивач - УПФ України в
Київському районі м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим звернулося
до суду з позовом, в якому просило
стягнути з відповідача не відшкодовані
витрати на виплату та доставку пенсії
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві громадянам у
розмірі 4290,94 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 31 липня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 16 вересня
2012 року, позовні вимоги задоволено
частково:

- стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим суму не
відшкодованих витрат на виплату
основного розміру пенсії з
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві за грудень 2012
року, виплачених ОСОБА_4 в розмірі 145,40
грн.;

- в задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги
суди попередніх інстанцій мотивували
свої рішення тим, що відповідач повинен
відшкодувати позивачу за грудень 2012
року суму основного розміру пенсії та
витрат на її доставку лише відносно гр.
ОСОБА_4 в сумі 145,40 грн., щодо інших осіб,
то данні про них не співпадають з
данними про осіб, з якими стався
нещасний випадок і яким встановлено
інвалідність. Крім того, зважаючи на
особливості фінансування страхування
від нещасного випадку, виключно
цільове використання цих коштів та
враховуючи те, що адресна допомога як
окремий вид соціальної допомоги не
входить до складу розміру пенсії по
інвалідності та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України не може нести
витрати на виплату державної адресної
допомоги.

У поданій касаційній скарзі відповідач
заявив вимоги про скасування рішень
судів попередніх інстанцій в частині
задоволення позовних вимог, як таких,
що постановлені із порушенням норм
матеріального і процесуального права,
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

У доводах касаційної скарги,
відповідач зазначає, що судами
попередніх інстанцій не взято до уваги
списку осіб, переданих позивачем до
відповідача для проведення звірки, де
значиться ОСОБА_4 (по батькові не
вказано), в той же час, на обліку в
позивача перебуває ОСОБА_4, який
отримує пенсію по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
профзахворювання. Тобто, витрати
позивача на виплату та доставку пенсії
ОСОБА_4 не були предметом звірки в
зв'язку з чим відсутні підстави для
стягнення коштів

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини.

Позивач та відповідач підписали акти
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період грудень 2012 року.

Позивачем пред'явлено позов про
стягнення заборгованості в зв'язку з
понесенням витрат на виплату основного
розміру пенсії та адресної допомоги
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання на користь осіб не
включених до актів щомісячної звірки, а
саме ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_4 в розмірі 4290,94 грн.

Відповідно до списків осіб, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання за вказаний період,
загальна сума витрат, що підлягає
відшкодуванню складає: основний розмір
пенсії стосовно ОСОБА_5 становить 150,00
грн., витрати на виплату та доставку - 1,19
грн., адресна допомога - 734,00 грн.,
витрати на виплату та доставку
адресної допомоги - 5,79 грн.; стосовно
ОСОБА_6 основний розмір пенсії
становить 150,00 грн., адресна допомога -
584,00 грн., стосовно ОСОБА_7 основний
розмір пенсії становить 150,00 грн.,
витрати на виплату та доставку - 1,19 грн.,
адресна допомога - 734,00 грн., витрати на
виплату та доставку адресної допомоги -
5,79 грн.; стосовно ОСОБА_8 основний
розмір пенсії становить 11,06 грн.,
цільова допомога - 41,80 грн., адресна
допомога - 831,14 грн.;стосовно ОСОБА_4
основний розмір пенсії становить 144,26
грн., витрати на виплату та доставку - 1,14
грн., адресна допомога - 739,74 грн.,
витрати на виплату та доставку
адресної допомоги - 5,84 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
дійшла висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
мотивів.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійне
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону. При цьому право на таке
забезпечення, яке встановлено в
Україні, не залежить від того, у якій з
колишніх республік СРСР стався
нещасний випадок на виробництві із
застрахованою особою або виникло
професійне захворювання, пов'язане з
виконанням нею трудових обов'язків.

Відповідно до абзацу другого пункту 3
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійне
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом також
зазначеним у статті 8 цього Закону
особам, які потерпіли до набрання ним
чинності та мали право на зазначені
страхові виплати і соціальні послуги.

Таким чином, обов'язок Фонду
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
цьому Фонду страхові платежі
підприємства, що ліквідувалися та на
яких було ушкоджено здоров'я
потерпілого.

Відповідно до абзацу 7 пункту 3
Прикінцевих положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійне
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» Фонд є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України від 14.10.1992 року № 2694-XII
«Про охорону праці», які ліквідуються.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних держав у
сфері пенсійного забезпечення від
13.03.1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитись лише на підставі
двосторонніх договорів.

ОСОБА_4 у списках, переданих позивачем
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України у м.
Сімферополі Автономної Республіки
Крим для проведення звірки, та у
документах пенсійної справи значиться
як ОСОБА_4 (а.с. 89-92), тобто стосовно
вказаної особи не встановлено
невідповідності в документах.

Враховуючи вищевикладене, суд
касаційної інстанції вважає
правильним висновок судів попередніх
інстанцій, що страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особам, які стали інвалідами внаслідок
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР в
разі виплати її органами Пенсійного
фонду України, є відділення Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, у даному випадку,
ВД ФССНВ та ПЗ у м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим.

Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Верховного Суду України у
справах № 21-361а-11 від 21.11.2011 року та №
21-333а-11 від 05.12.2011 року.

Доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та встановленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування оскаржуваних судових
рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 КАС України суд
касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що при
ухваленні оскаржуваних судових рішень,
суди першої та апеляційної інстанції
не допустили порушень норм
матеріального та процесуального права,
які могли б бути підставою для
скасування чи зміни судових рішень.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 220-1, 230, 231 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим відхилити,
а ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 16 вересня 2012 року та постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 31 липня
2013 року у справі № 801/5922/13-а - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, встановлених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
І.Я. Олендер

Судді
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска