Справа № 2-а-107/11/1532
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2013-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2013 р.Справа № 2-а-107/11/1532

Категорія: 10.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Паринюк Сергій Іванович

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Димерлія О.О.

судді: Єщенка О.В.

судді: Зуєвої Л.Є.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Ширяївському районі Одеської області
на постанову Штряївського районного
суду Одеської області 01 липня 2011 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України у Ширяївському районі Одеської
області про стягнення недоплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ширяївського районного
суду Одеської області від 01 липня 2011
року позов задоволено частково.
Визнано незаконною діяльність
відповідача щодо нарахування та
виплати на користь позивача підвищення
до пенсії як дитині війни. Зобов'язано
УПФУ в Ширяївському районі Одеської
області провести нарахування та
виплату позивачу надбавку до пенсії,
передбачену ст.6 ЗУ "Про соціальний
захист дітей війни" у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком за період
часу з 09.07.07 р. по 31.12.07 р., з 22.05.08 р. по
31.12.08 р.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просить скасувати
оскаржуване судове рішення та прийняти
нову постанову про відмову у
задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги УПФУ у Ширяївському
районі Одеськох області, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Позивач має статус: "дитина війни" (в
розумінні Закону України "Про
соціальних захист дітей війни"), що
підтверджується відповідним
посвідченням.

У період з 2007 по 2008 роки включно позивач
не отримував щомісячну державну
соціальну допомогу у розмірі,
передбаченому ст. 6 Закону України "Про
соціальних захист дітей війни".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що вимоги за 2006 рік та за
період з 01 січня по 09 липня 2007 року не
підлягають задоволенню, оскільки дія
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" у ці періоди була
призупинена. Також, суд першої
інстанції виходив з того, що у зв'язку з
ухваленнями Рішень Конституційного
Суду України від 09 липня 2007 року
№6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року №10-пр/2008
право позивача на отримання щомісячної
державної допомоги в заявленому
розмірі підлягало реалізації з 09 липня
по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31
грудня 2008 року.

Судова колегія вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71, 72 КАС України, ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни",
Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 та від 22
травня 2008 року №10-пр/2008.

В апеляційній скарзі вказується, що,
дійсно, Законом України "Про Державний
бюджет України на 2007 рік" було зупинено
на 2007 рік дію ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".
Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року, зупинення дії ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" визнано таким, що не
відповідає Конституції України. Однак,
судом першої інстанції не враховано
положення ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", згідно
якому - фінансове забезпечення
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.
Проте, Законом України "Про Державний
бюджет України на 2007 рік" такі видатки
не передбачено. Крім того механізм
реалізації положень ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" через встановлення порядку
виплати та розміру фінансування
підвищення до пенсії затверджено
Кабінетом Міністрів України лише з 22
травня 2008 року шляхом прийняття
постанови "Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян". Також, апелянт вказує, що
розмір мінімальної пенсії за віком,
встановлений ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", не застосовується для
перерахунку або підвищення пенсії.

Судова колегія не приймає ці доводи
відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції
України - громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених Законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
мають статус дитини війни, на їх
соціальну захищеність шляхом надання
пільг і державної соціальної підтримки
визначені та закріплені в Законі
України "Про соціальний захист дітей
війни".

На підставі ст. 6 названого Закону дітям
війни пенсії або щомісячне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищується на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є
визначальним для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч.2 ст. 46 Конституції України, а також ч.2
ст. 3 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", відповідно до якої
державні соціальні гарантії дітям
війни, встановлені цим Законом, не
можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 зупинення
дії ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" на 2007 рік,
передбачене п.12 ст. 71 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2007
рік", визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним).

Подібні відносини склалися і в 2008 році,
оскільки зміни до ст. 6 Закону, що
внесені п.41 розділу 2 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" визнані
неконституційними рішенням
Конституційного Суду України 22 травня
2008 року №10-рп/2008.

Таким чином, у періоди: з 09 липня по 31
грудня 2007 року та починаючи з 22 травня
2008 року по 31 грудня 2008 року право
позивача на отримання щомісячної
державної соціальної допомоги
відповідно до ст. 6 Законі України "Про
соціальний захист дітей війни"
підлягало реалізації, що було вірно
встановлено судом першої інстанції.

Крім того, за чинним законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається виключно за правилами,
встановленими ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Отже, положення ч.3 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", згідно якого -
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, не може бути підставою для
відмови позивачу в реалізації
конституційної гарантії та права на
отримання щомісячного підвищення
пенсії виходячи з розміру мінімальної
пенсії за віком, як це встановлено ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни".

Також, є безпідставними посилання
відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначеного
підвищення пенсії у вказаному розмірі,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань, які встановлені ст. 46
Конституції України та Законом України
"Про соціальний захист дітей війни".

Разом з тим, судова колегія зазначає, що
суд першої інстанції помилково вважав,
що позивачем пропущений строк
звернення до суду з поважних причин,
оскільки несвідомість позивача про
опубліковані нормативні акти не є
поважною причиною.

Однак, з матеріалів справи вбачається,
що апелянт не наполягав на відмові в
задоволенні позову у зв'язку з
пропущенням позивачем строку
звернення до суду і, тому, відповідно до
ч.1 ст. 100 КАС України, підстав не
задовольняти позовні вимоги за період
з 09 липня по 31 грудня 2007 року,та за
період часу з 22 травня 2008 р. по 31.12.08 р. не
має.

Враховуючи все вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення справи, не
допустив, у зв'язку з чим, згідно п.4 ч.1
ст. 202 КАС України, судове рішення не
підлягає скасуванню. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Ширяївському районі Одеської області
залишити без задоволення, а постанову
Ширяївського районного суду Одеської
області від 01 липня 2011 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною
та оскарженню не підлягає.

Суддя, доповідач:

Судді: