Справа № 801/8091/13-а
Суддя: Петренко В.В.
Дата ухвалення: 2013-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2013 р. (14:59) Справа №801/8091/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Петренко В.В., за
участю секретаря Коваленко Х.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом

ОСОБА_1

до Євпаторійського міського центру
зайнятості

про визнання протиправним та
скасування наказу,

за участю сторін:

позивач - ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_1;

представник відповідача - Посипай
Світлана Сергіївна, довіреність №3085
від 05.09.13, паспорт серії НОМЕР_2.

Суть спору: ОСОБА_1 звернувся до
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим з
адміністративнім позовом до
Євпаторійського міського центру
зайнятості про визнання протиправним
та скасування наказу №64 "Про
повернення незаконно отриманого
матеріального забезпечення по
безробіттю ОСОБА_1 (ПК НОМЕР_3)", виданий
Євпаторійським міським центром
зайнятості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
час звернення до Євпаторійського
міського центру зайнятості з заявою
про надання статусу безробітного
позивач не відносився до зайнятого
населення, підприємницькою діяльністю
не займався, а внесення відповідного
запису до ЄДРПОУ про припинення
підприємницької діяльності на
підставі судового рішення не залежить
від волі позивача, більш того стало
наслідком невиконання своїх посадових
обов'язків державним реєстратором.

У судовому засіданні, яке відбулося
19.12.2013 року позивач наполягав на
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Представник відповідача проти
задоволення адміністративного позову
заперечував.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, розглянувши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1 статтю 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України
справою адміністративної юрисдикції є
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 5 частини 2 статті 17 КАС
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 34 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" № 1533-III від 02.03.2000 року
забезпечення збору страхових внесків,
контроль правильності їх нарахування
та своєчасності сплати віднесено до
обов'язків Фонду загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття (далі Фонд).

Згідно з частиною другою статті 12
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" № 1533-III від 02.03.2000 року
функції робочих органів виконавчої
дирекції Фонду покладаються на центр
зайнятості Автономної Республіки Крим,
обласні, Київський і Севастопольський
міські, районні, міськрайонні, міські
та районні у містах центри зайнятості.

Відповідно до п.6 ст.10 Закону 1533 функції
виконавчої дирекції Фонду виконує
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, та його територіальні органи,
що здійснюють свою діяльність
відповідно до Закону України "Про
зайнятість населення" та цього Закону.
Відповідно ч.З розділу VIII "Прикінцеві
положення" Закону 1533 функції
виконавчої дирекції Фонду, які
здійснювалися органами державної
службі зайнятості відповідно до цього
Закону, починаючи з 2013 року
покладаються на центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, та його
територіальні органи.

Згідно до ст. 3 Указу Президента України
"Про Державну службу зайнятості
України" № 19/2013 від 16.01.2013 року Державна
служба зайнятості України є
правонаступником відповідних органів
державної служби зайнятості.
Відповідно до пп. 2 п. 5 цього Указу до
завершення здійснення заходів,
пов'язаних з утворенням Державної
служби зайнятості України та її
територіальних органів, забезпечити
виконання їх функцій відповідними
органами державної служби зайнятості.

Відповідно до п.1 Положення Про
Державну службу зайнятості України,
затвердженого Указом Президента
України "Про Державну службу
зайнятості України" № 19/2013 від 16.01.2013
року (далі - Положення 19), Державна
служба зайнятості України входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері зайнятості населення
та трудової міграції.

Відповідно до п.п. 4, 5 Розділу XII
"Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України По зайнятість
населення" № 5067 -VI від 05.07.2012 року, який
набрав чинності 01.01.2011 року (далі Закон
5067), центральний орган виконавчої
влади. що реалізує державну політику
сфері зайнятості населення та трудової
міграції, та його територіальні
підрозділи є правонаступниками
відповідних органів державної служби
зайнятості. До приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом закони та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Отже, судом встановлено, що відповідач
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики у сфері зайнятості
населення та трудової міграції.

Таким чином, відповідач, реалізуючі
свої завдання та функції у відносинах з
фізичними та юридичними особами є
органом виконавчої влади та,
відповідно, суб'єктом владних
повноважень.

Суд зазначає, що відповідно до ст.6
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" право на матеріальне
забезпечення на випадок безробіття
(далі - забезпечення) та соціальні
послуги мають застраховані особи.

Матеріали справи свідчать про те, що
ОСОБА_1 12.03.2013 року подав заяву до
Євпаторійського міського центру
зайнятості в якій просив надати статус
безробітного, в заяві позивачем було
зазначено, що пенсію не отримує, не має
права на пенсію за віком, у тому числі
на пільгових умовах та на пенсію за
вислугу років, зобов'язувався у разі
настання права на отримання пенсії
відповідно до діючого законодавства
негайно повідомити Євпаторійський
міський центр зайнятості (а.с.40-41).

19.03.2013 року позивач звернувся до
Євпаторійського міського центру
зайнятості з заявою в якій просив
призначити йому допомогу по безробіттю
відповідно до Законів України «Про
зайнятість населення» та «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» (а.с.42).

Як свідчить витяг із наказів про
прийняті рішення по особі: ОСОБА_1 ПК
НОМЕР_3, наказом від 18.03.2013 року №НТ 130318
ОСОБА_1 надано статус безробітного,
наказом від 19.03.2013 року №НТ 130319
призначено допомогу по безробіттю з
19.03.2013 року по 13.03.2014 рік (а.с.44).

Відповідно до службової записки від
22.07.2013 року встановлено, що 22.07.2013 року
під час прийому безробітного ОСОБА_1 (ПК
НОМЕР_3) встановлено, що позивач
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності з 05.07.2001
року по теперішній час (а.с.47).

На підставі службової записки від
22.07.2013 року центром зайнятості було
проведено розслідування страхового
випадку та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення, за
результатами якого складено акт №45 від
22.07.2013 року (а.с.49). Розслідуванням
встановлено, що згідно даних з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_1
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності з 05.07.2001
року по наступний час, період
перебування на обліку в
Євпаторійському міському центрі
зайнятості як безробітного з 12.03.2013
року по 18.07.2013 рік, період отримання
допомоги по безробіттю з 19.03.2013 року по
18.07.2013 рік, що є порушенням ст.4 Закону
України «Про зайнятість населення»,
незаконно отримані кошти у період
перебування на обліку у центрі
зайнятості необхідно утримати з
безробітного ОСОБА_1

Наказом від 22.07.2013 року №НТ130722
припинено реєстрацію безробітного та
зобов'язано повернути виплати.

Відповідно до довідки-розрахунку за
період з 19.03.2013 року по 18.07.2013 рік
поверненню підлягає отримана допомога
по безробіттю у розмірі 17978,18грн. (а.с.48).

24.07.2013 року Євпаторійським міським
центром зайнятості видано наказ №64 про
повернення незаконно отриманого
матеріального забезпечення по
безробіттю ОСОБА_1 (ПК НОМЕР_3) в якому
визначено позивачу добровільно
повернути незаконно отримане
матеріальне забезпечення по
безробіттю за період з 19.03.2013 року по
18.07.2013 рік у розмірі 17978,18грн. протягом
15-ти денного строку, з моменту
ознайомлення з наказом під особистий
підпис (а.с.51).

29.07.2013 року вих.№2495 відповідачем
винесено вимогу про відшкодування
коштів у сумі 17978,18грн., яка отримана
позивачем 30.07.2013 року (а.с.52).

Не погодившись з наказом №64 від 24.07.2013
року про повернення незаконно
отриманого матеріального забезпечення
позивач звернувся до суду. Розглянувши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.2 ст.36 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Частиною 3 статті 36 цього Закону
передбачено, що сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Як вбачається із ч.1, 2 ст.22 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" право на виплату
допомоги по безробіттю мають
застраховані та незастраховані особи,
які в установленому законом порядку
визнані безробітними.

Згідно ст.2 Закону України "Про
зайнятість населення" безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Порядок призначення та виплати особі
державної допомоги по безробіттю
передбачений Порядком надання
допомоги по безробіттю, у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженим наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України N 307 від 20.11.2000 та
зареєстрованим в Мінюсті України
14.12.200р. №915/5136.

Відповідно до п.6.14. зазначеного
Положення, якщо під час одержання
допомоги по безробіттю безробітний
своєчасно не подав відомості про
обставини, що впливають на умови її
виплати, у тому числі встановлені під
час розслідування страхових випадків
та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин.

Згідно п. б ч. 3 ст. 1 Закону України " Про
зайнятість населення" в Україні до
зайнятого населення належить
громадяни, що проживають на території
держави на законних підставах:
громадяни, які самостійно забезпечують
себе роботою, включаючи підприємців.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_1
зареєстрований у якості фізичної
особи-підприємця 05.07.2001 року. Рішенням
Господарського суду АР Крим від 02.11.2004
року у справі №2-16/14367-2004 скасована
державна реєстрація суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_1
(а.с.13).

В пункті 3 резолютивної частини рішення
від 02.11.2004 року у справі №2-16/14367-2004
зазначено, що фізична особа - ОСОБА_1
позбавляється статусу підприємця з
дати включення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця (зворотній
бік а.с.13)

На думку позивача наявність судового
рішення про скасування його
підприємницької діяльності свідчить
про відсутність в нього статусу
підприємця, а тому на день звернення до
Євпаторійськогоо міського центру
зайнятості 12.03.2013 року він не був
самозайнятою особою.

Проте, такі твердження позивача є
помилковими і ґрунтуються на невірному
розумінні норм діючого законодавства
щодо порядку припинення
підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.3 ст.46 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців"(далі
-Закон №755) фізична особа-підприємець
позбавляється статусу підприємця з
дати внесення до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця.

Порядок державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця за судовим
рішенням, що не пов'язано з її
банкрутством, визначений ст.49, 49-1 цього
Закону.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 23.09.2013 року
державним реєстратором внесено запис
23.11.2004 року щодо судового рішення про
припинення підприємницької діяльності
(а.с.71). Процедура реєстрації припинення
підприємницької діяльності позивача
не проведена. Запис про проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності позивача
відсутній.

Таким чином, наявність судового
рішення про скасування державної
реєстрації суб'єкта підприємницької
діяльності та внесення до Єдиного
державного реєстру запису про таке
рішення суду без проведення процедури
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця,
передбаченої Законом №755, не
позбавляє позивача статусу підприємця
і така особа, відповідно до ст.1 закону
України "Про зайнятість населення"
належить до зайнятого населення.

З урахуванням викладених обставин, суд
приходить до висновку про
безпідставність доводів позивача, які
спростовуються матеріалами справи та
встановленими обставинами, оскільки
позивач будучи зареєстрованим в якості
суб'єкта підприємницької діяльності не
мав права на отримання статусу
безробітного, у зв'язку з тим, що
належить до категорії зайнятого
населення.

Отже, позовні вимоги про визнання
протиправним та скасування наказу №64
"Про повернення незаконно отриманого
матеріального забезпечення по
безробіттю ОСОБА_1 (ПК НОМЕР_3)", виданий
Євпаторійським міським центром
зайнятості є безпідставними, не
обґрунтованими та не підтверджуються
матеріалами справи.

Відповідно до ст. 70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

В свою чергу, ч. 2 ст. 71 КАС України
визначає, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, особливістю адміністративного
судочинства є те, що тягар доказування
в спорі покладається на відповідача -
орган публічної влади (суб'єкта владних
повноважень), який повинен надати суду
всі матеріали, які свідчать про його
правомірні дії.

Судом встановлено, що відповідач
відповідно до ст. 71 КАС України, діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, урахував усі
обставини, що мають значення при
прийнятті рішень, на обов'язковість
урахування яких прямо вказують
законодавчі акти, так і інші обставини,
що мають значення у конкретній
ситуації.

За таких обставин враховуючи
викладене, оцінивши надані сторонами
докази та матеріали справи у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
правові підстави для задоволення вимог
позивача відсутні, у зв'язку з чим суд
відмовляє в задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

Під час судового засідання, яке
відбулось 19.12.2013 року були оголошені
вступна та резолютивна частини
постанови. Відповідно до ст. 160 КАС
України постанову складено у повному
обсязі 23.12.2013 року.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 71, 158-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя В.В.Петренко