Справа № 127/9714/13-а
Суддя: Романчук Р. В.
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/9714/13-а
Провадження № 2-а/127/405/13
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Вступна та резолютивна частини

17.12.2013 р.
м.
Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

у складі головуючого - судді Романчук
Р.В.,

при секретарі Алексюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Лівобережного
міжрайонного центру зайнятості м.
Вінниці, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
Управління Пенсійного фонду України в
м. Вінниці про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до
Лівобережного міжрайонного центру
зайнятості м. Вінниці, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору Управління Пенсійного
фонду України в м. Вінниці про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити дії - відмовити.

Судові витрати залишити без
відшкодування.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення
через Вінницький міський суд
Вінницької області до Вінницького
апеляційного адміністративного суду. У
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ

Повне рішення буде виготовлено 23.12.2013 р.

Справа № 127/9714/13-а

Провадження № 2-а/127/405/13

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.2013 р.
м.
Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

у складі головуючого - судді Романчук
Р.В.,

при секретарі Алексюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Лівобережного
міжрайонного центру зайнятості м.
Вінниці, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
Управління Пенсійного фонду України в
м. Вінниці про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького
міського суду Вінницької області з
адміністративним позовом до
Лівобережного міжрайонного центру
зайнятості м. Вінниці, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору Управління Пенсійного
фонду України в м. Вінниці про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити дії, мотивуючи позов тим, що у
зв'язку з важким фінансовим станом на
підприємстві, 28 вересня 2012 року він
звільнився із займаної посади за
згодою сторін ( п. 1 ст. 36 КЗпП України),
про що свідчить запис в трудовій книжці
за № 44 від 28 вересня 2012 року. 25 жовтня 2012
року він звернувся за місцем
реєстрації до Лівобережного
міжрайонного центру зайнятості м.
Вінниці з метою отримати статус
безробітного, отримати допомогу по
безробіттю та подальше
працевлаштування. 01 листопада 2012 року
згідно запрошення він прибув до центру
зайнятості. В ході розмови з приводу
надання йому статусу безробітного зі
спеціалістом з працевлаштування
центру зайнятості спеціаліст
повідомила, що йому відмовлено в
набутті статусу безробітного, оскільки
згідно електронної бази даних він
зареєстрований, як фізична особа
підприємець та запропонувала йому
написати заяву про зняття з реєстрації
як безробітного та відмовитись від
послуг центру зайнятості. Він
відмовився написати заяву про зняття
його з реєстрації як безробітного,
оскільки ніколи не був фізичною особою
підприємцем та повідомив, що ця
інформація є неправдивою. Після чого,
спеціаліст скасувала візит позивача до
центру зайнятості і порекомендувала
звернутись до директора центру
зайнятості з письмовим зверненням
стосовно роз'яснень прав щодо
отримання статусу безробітного, що ним
було зроблено. 18 листопада 2012 року на
своє звернення щодо спростування
неправдивих відомостей, він отримав
листа від директора центру за № С-20 від
15.11.2012 року, в якому зазначалось, що
згідно електронної бази, позивач
зареєстрований, як фізична
особа-підприємець і це унеможливлює
надання йому статусу безробітного,
крім того, повідомила, що проінформує
його додатково після отримання
відповідей з відповідних державних
структур на запити щодо реєстрації
позивача, як фізичної особи-підприємця.
Вважає, що відповідачем порушено його
права та просить визнати дії
відповідача стосовно відмови в наданні
йому статусу безробітного
неправомірними, зобов'язати
відповідача надати йому статус
безробітного та виплатити допомогу з
безробіття.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позов підтримав з наведених у ньому
підстав та суду пояснив, що 28 вересня 2012
року він звільнився із займаної посади
за згодою сторін. 25 жовтня 2012 року
звернувся до Лівобережного
міжрайонного центру зайнятості м.
Вінниці з метою отримати статус
безробітного, допомогу по безробіттю
та подальше працевлаштування. 01
листопада 2012 року згідно запрошення
він прибув до центру зайнятості,
спеціаліст з працевлаштування центру
зайнятості повідомила, що йому
відмовлено в набутті статусу
безробітного, оскільки згідно
електронної бази даних він
зареєстрований, як фізична особа -
підприємець та запропонувала йому
написати заяву про зняття з реєстрації
як безробітного та відмовитись від
послуг центру зайнятості. Він
відмовився написати заяву, оскільки
ніколи не був фізичною особою -
підприємцем, дана інформація є
неправдивою. Після чого, він звернувся
до директора центру зайнятості з
письмовим зверненням. 18 листопада 2012
року на своє звернення отримав листа
від директора центру, в якому
зазначалось, що згідно електронної
бази, він зареєстрований, як фізична
особа-підприємець і це унеможливлює
надання йому статусу безробітного,
крім того, повідомила, що проінформує
його додатково після отримання
відповідей з відповідних державних
структур на запити щодо реєстрації
його, як фізичної особи-підприємця.
Однак, відповіді йому так і не надали,
тому він змушений звернутися до суду.
Просить позов задовольнити.

Представник відповідача Лівобережного
міжрайонного центру зайнятості м.
Вінниці Качурішин О.В. в судовому
засіданні пояснив, що 25 жовтня 2012 року
позивач звернувся за місцем реєстрації
до Лівобережного міжрайонного центру
зайнятості м. Вінниці з метою отримати
статус безробітного. 28.02.2013 року
головним спеціалістом Ленінського
районного центру зайнятості м. Вінниці
проведено перевірку достовірності
поданих роботодавцем даних, зазначених
в довідках, У відповіді Управління
Пенсійного фонду України в м. Вінниці
від 26.11.2012 року було вказано, що ОСОБА_1
являється фізичною особою-підприємцем.
Матеріали справи щодо позивача в
Лівобережному міжрайонному центрі
зайнятості м. Вінниці не збереглися,
лише збереглася інформація на
електонних носіях. Зазначив, що позивач
є самозайнятою особою, підстав для
надання йому статусу безробітного та
виплати допомоги з безробіття немає.
Просить в позові відмовити.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору Управління Пенсійного
фонду України в м. Вінниці Павич О.С. в
судовому засіданні пояснила, що у
відповіді на запит Лівобережного
міжрайонного центру зайнятості м.
Вінниці від 26.11.2012 року було помилково
вказано, що ОСОБА_1 являється фізичною
особою-підприємцем, оскільки ОСОБА_1
зареєстрований як самозайнята особа. В
подальшому уточнили дану інформацію та
надіслали лист до Лівобережного
міжрайонного центру зайнятості м.
Вінниці, в якому повідомили, що ОСОБА_1 є
самозайнятою особою.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
пояснила, що вона є працівником
Управління Пенсійного фонду України в
м. Вінниці, вона займалася підготовкою
відповіді на запит Лівобережного
міжрайонного центру зайнятості м.
Вінниці. У відповіді від 26.11.2012 року
було помилково вказано, що ОСОБА_1
являється фізичною особою-підприємцем,
оскільки ОСОБА_1 зареєстрований як
самозайнята особа.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали
адміністративної справи, оцінивши
надані докази, суд прийшов до висновку,
що позов є необгрунтованим та
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

В судовому засіданні з пояснень сторін
та наданих суду доказів встановлено
наступне.

28 вересня 2012 року позивач звільнився із
посади юрисконсульта ПП
"Приват-Продукт" за угодою сторін ( п. 1
ст. 36 КЗпП України), про що свідчить
запис в трудовій книжці за № 44.

25 жовтня 2012 року позивач звернувся до
Лівобережного міжрайонного центру
зайнятості м. Вінниці з метою пошуку
роботи.

З інформації щодо відвідування особою
ЦЗ, надані послуги та прийняті рішення
щодо ОСОБА_1 вбачається, що в день
звернення 25.10.2012 р. в Лівобережному
міжрайонному центрі зайнятості ОСОБА_1
було надано профінформаційну послугу
та проведено підбір роботи, 26.10.2012 р.
видано направлення на
працевлаштування до ПВТЦ «Мелодія» на
посаду юриста, 30.10.2012 р. надано
професійну консультацію, , здійснено
підбір роботи, 31.10.2012 р. надано
профінформаційну послугу, групову
послугу. 02.11.2012 року знято з обліку в
зв'язку з нез'явленням в зазначений
день для надання статусу безробітного.

Як вбачається з витягу із наказів про
прийняті рішення щодо ОСОБА_1 від 02.11.2012
року №НТ121102 ОСОБА_1 знято з обліку
відповідно до п. 20 Порядку реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу і
безробітних у зв'язку з неявкою у
визначений день громадянина,
зареєстрованого як такого, що шукає
роботу, для надання статусу
безробітного та невідвідування центру
зайнятості протягом більше як 30
календарних днів без поважних причин
після закінчення встановленого строку
відповідно до абзацу 2 пп. 2 п. 20 Порядку
з 01.11.2012 року.

Як вбачається з листа управління
Пенсійного фонду України в м. Вінниці
від 26.11.2012 року №4056/06-42-1/03, ОСОБА_1
зареєстрований в Пенсійному фонді
24.10.2012 року, і являється фізичною особою
підприємцем.

15 листопада 2012 року на звернення
позивача відповідачем було надано
відповідь вих №С-20, в якій зазначалось,
що виявлено факт наявності інформації
про реєстрацію позивача як фізичної
особи-підприємця, що унеможливлює
отримання статусу безробітного, тому
було прийнято рішення про зняття
позивача з обліку відповідно до абзацу
2 підпункту 2 пункту 20 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних.

З листа Лівобережного міжрайонного
центру зайнятості №01-13/1171 від 15.05.2013
року до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
вбачається, що Лівобережний
міжрайонний центр зайнятості просить
підтвердити чи зареєстрований ОСОБА_1,
як платник податків фізична особа -
підприємець, оскільки при перевірці
довідників ПОУ (ЄДРС) та ПОУ (ФЗДССУВБ)
ОСОБА_1 зазначений як фізична особа -
підприємець за даними Пенсійного фонду
України.

Як вбачається з довідки про взяття на
облік платника податків від 22.10.2012 року
адвокат ОСОБА_1 узятий на облік в
органах державної податкової служби
22.10.2012 року за №114612, на дату видачі
довідки перебуває на обліку у
Вінницькій ОДПІ.

З повідомлення про взяття на облік
платника єдиного внеску від 24.10.2012 року
№4064 вбачається, що платник єдиного
внеску адвокат ОСОБА_1 узятий на облік в
управлінні Пенсійного фонду України в
м. Вінниці 24.10.2012 року.

Законом України «Про зайнятість
населення» від 05.07.2012 року визначено
основні правові гарантії держави щодо
захисту прав громадян на працю та
реалізації їхніх прав на соціальний
захист від безробіття.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про зайнятість населення» відносини у
сфері зайнятості населення
регулюються Конституцією України, цим
Законом, Кодексом законів про працю
України, Господарським та Цивільним
кодексами України, Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", іншими актами
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про зайнятість населення» до
зайнятого населення належать особи,
які працюють за наймом на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, особи, які
забезпечують себе роботою самостійно
(у тому числі члени особистих
селянських господарств), проходять
військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

Статтею 43 Закону предбачено, що статусу
безробітного може набути: 1) особа
працездатного віку до призначення
пенсії (зокрема на пільгових умовах або
за вислугу років), яка через
відсутність роботи не має заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів, готова та здатна приступити до
роботи; 2) інвалід, який не досяг
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" пенсійного віку
та отримує пенсію по інвалідності або
соціальну допомогу відповідно до
законів України "Про державну
соціальну допомогу інвалідам з
дитинства та дітям-інвалідам" та "Про
державну соціальну допомогу особам,
які не мають права на пенсію, та
інвалідам"; 3) особа, молодша 16-річного
віку, яка працювала і була звільнена у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці, зокрема
припиненням або перепрофілюванням
підприємств, установ та організацій,
скороченням чисельності (штату)
працівників. Статус безробітного
надається зазначеним у частині першій
цієї статті особам за їх особистою
заявою у разі відсутності підходящої
роботи з першого дня реєстрації у
територіальних органах центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції,
незалежно від зареєстрованого місця
проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та
ведення обліку громадян, які шукають
роботу, і безробітних у територіальних
органах центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері зайнятості населення
та трудової міграції, визначається
Кабінетом Міністрів України.

Порядок та строки прийняття рішення
про надання статусу безробітного
визначені Порядком реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу, і
безробітних затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України №219 від
14.02.2007 року, який був чинним на час
звернення позивача в центр зайнятості.

Приписами п. 10 Порядку №219 визначено
обов'язок для громадян, зареєстрованих
у державній службі, як таких, що шукають
роботу, і безробітних виконувати всі
рекомендації працівників центру
зайнятості, надані у письмовій формі,
та відвідувати його в установлений
строк.

Так, абзацом 3 пунктом 11 Порядку №219
передбачено, що за відсутності
підходящої роботи рішення про надання
громадянам статусу безробітних
приймається державною службою
зайнятості за їх особистою заявою з
восьмого дня після реєстрації у центрі
зайнятості за місцем проживання як
таких, що шукають роботу, і
оформляється наказом центру
зайнятості, номер і дата якого
зазначаються у картці. З наказом про
надання чи ненадання статусу
безробітного, визначення розміру і
строку виплати допомоги по безробіттю
чи припинення виплати такої допомоги
громадянин повинен ознайомитися та
поставити свій підпис в картці обліку
прийнятих рішень центру зайнятості.

Згідно пункту 12 Порядку №219 для
одержання статусу безробітного
громадянин особисто подає у день, що
настає після закінчення встановленого
строку пошуку підходящої роботи, до
центру зайнятості заяву із зазначенням
у ній інформації про те, що він не
зареєстрований як фізична особа -
підприємець та не займається видами
діяльності, що визначені ч. 3 ст. 1
Закону України «Про зайнятість
населення», і не отримує пенсію на
пільгових умовах.

Крім того, п. 20 Порядку №219 встановлено,
що громадяни, зареєстровані як такі, що
шукають роботу та безробітні,
знімаються з обліку у разі неявки у
визначений день для надання статусу
безробітного та невідвідування центру
зайнятості пенсіонером протягом більш
як 30 календарних днів без поважних
причин після закінчення встановленого
строку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
від 05.07.2012 року №5076-VI, який набув
чинності 15.08.2012 року, адвокат - фізична
особа, яка здійснює адвокатську
діяльність на підставах та в порядку,
що передбачені цим Законом.

Згідно ст. ст. 4, 6 Закону № 5076-VI, адвокат
може здійснювати адвокатську
діяльність індивідуально або в
організаційно-правових формах
адвокатського бюро чи адвокатського
об'єднання (організаційні форми
адвокатської діяльності). Адвокатом
може бути фізична особа, яка має повну
вищу юридичну освіту, володіє
державною мовою, має стаж роботи в
галузі права не менше двох років,
склала кваліфікаційний іспит, пройшла
стажування (крім випадків,
встановлених цим Законом), склала
присягу адвоката України та отримала
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю.

Відповідно до ст. 13 Закону № 5076-VI,
адвокат, який здійснює адвокатську
діяльність індивідуально, є
самозайнятою особою.

В той же час, згідно п. 14.1.226 ст. 14
Податкового кодексу України,
самозайнята особа - платник податку,
який є фізичною особою - підприємцем
або провадить незалежну професійну
діяльність за умови, що така особа не є
працівником в межах такої
підприємницької чи незалежної
професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність -
участь фізичної особи у науковій,
літературній, артистичній, художній,
освітній або викладацькій діяльності,
діяльність лікарів, приватних
нотаріусів, адвокатів, аудиторів,
бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи
архітекторів, особи, зайнятої
релігійною (місіонерською) діяльністю,
іншою подібною діяльністю за умови, що
така особа не є працівником або
фізичною особою - підприємцем та
використовує найману працю не більш як
чотирьох фізичних осіб.

Згідно п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу
України, особи, які мають намір
здійснювати незалежну професійну
діяльність, зобов'язані стати на облік
в органах державної податкової служби
за місцем свого постійного проживання
як самозайняті особи та отримати
довідку про взяття на облік згідно із
статтею 65 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні
позивач має свідоцтво на право
зайняття адвокатською діяльністю, як
вбачається з довідки про взяття на
облік платника податків від 22.10.2012 року
адвокат ОСОБА_1 узятий на облік в
органах державної податкової служби
22.10.2012 року за №114612, на дату видачі
довідки перебуває на обліку у
Вінницькій ОДПІ. З повідомлення про
взяття на облік платника єдиного
внеску від 24.10.2012 року №4064 вбачається,
що платник єдиного внеску адвокат
ОСОБА_1 узятий на облік в управлінні
Пенсійного фонду України в м. Вінниці
24.10.2012 року.

Відповідно до ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересі вюридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову

Відповідно до ст.ст. 11, 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Оцінивши за правилами, встановленими
ст. 86 КАС України наявні у матеріалах
справи докази та пояснення, надані під
час розгляду справи, з урахуванням
встановлених у судовому засіданні
обставин справи та вищезазначених
положень чинного законодавства
України суд вважає, що заявлений
адміністративний позов є
необґрунтованим та не підлягає
задоволенню.

Виріщуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд приходить до
висновку, що оскільки в задоволені
позову позивачеві відмовлено, судові
витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 6, 8, 9, 11, 69 - 71, 94, 98, 158-163, 167 КАС
України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до
Лівобережного міжрайонного центру
зайнятості м. Вінниці, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору Управління Пенсійного
фонду України в м. Вінниці про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити дії - відмовити.

Судові витрати залишити без
відшкодування.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення
через Вінницький міський суд
Вінницької області до Вінницького
апеляційного адміністративного суду. У
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

СУДДЯ