Справа № 809/3765/13-а
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"15" січня 2014 р.
Справа № 809/3765/13-a

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Боброва Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання
Дмитрашко О.М.,

позивача - не з'явився,

представника позивача - не з'явився,

представника відповідача - Карканова
Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до управління Укртрансінспекції в
Івано-Франківській області

про визнання протиправною та
скасування постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 14.11.2013 року за №004849,-

ВСТАНОВИВ:

03.12.2013 року ОСОБА_2 (надалі - позивач)
звернувся з адміністративним позовом
до управління Укртрансінспекції в
Івано-Франківській області (надалі -
відповідач) про визнання протиправною
та скасування постанови про
застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 14.11.2013 року за №004849.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про
їх зміну, мотивовані тим, що
відповідачем у порушення Конституції
України, Закону України «Про
автомобільний транспорт» незаконно
винесена постанова від 14.11.2013 року за
№004849 про застосування до позивача
адміністративно-господарських санкцій
за перевезення водієм вантажу
автомобілем марки «Мерседес 817»
державний номер НОМЕР_1 без
індивідуальної контрольної книжки
водія. Відповідальність за перевезення
вантажу без індивідуальної
контрольної книжки водія чітко не
регламентована статтею 48 Закону
України «Про автомобільний транспорт».
Дані правовідносини регулюються
постановою Кабінету Міністрів України
від 25.02.2009 року за №207 «Про затвердження
Переліку документів, необхідних для
здійснення перевезення вантажу
автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні», якою
встановлено вичерпний перелік
документів, що необхідні для
перевезення вантажу. Вказана постанова
має вищу юридичну силу ніж наказ
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 07.06.2010 року за №340 «Про
затвердження Положення про робочий час
і час відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів», який передбачає
ведення водієм індивідуальної
контрольної книжки. Крім того, вантаж
перевозив водій ОСОБА_3, а не ОСОБА_2
Тому, просить визнати постанову від
14.11.2013 року за №004849 протиправною і
скасувати її.

Позивач та його представник, які були
присутні в судових засіданнях 17.12.2013
року, 24.12.2013 року та 10.01.2014 року позовні
вимоги підтримали повністю, з підстав
викладених в позовній заяві. Просили
позов задовольнити повністю.

В судове засідання, призначене на 9:15
год. 15.01.2014 року позивач та його
представник подали клопотання про
розгляд справи без їх участі. У зв'язку
з викладеним, відповідно до частини 4
статті 122 КАС України суд розглянув і
вирішив дану адміністративну справу
без участі позивача та його
представника.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив, з
підстав зазначених в письмовому
запереченні від 09.01.2014 року за №04-10/21.
Просив у задоволенні позову відмовити
повністю.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення позивача та представників
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та доповнення до них, дослідивши
і оцінивши докази, суд установив
наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_2 з 21.02.1995
року зареєстрований як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (а.с. 47).

На підставі направлення на перевірку
від 15.10.2013 року за №008505 працівниками
управління Укртрансінспекції в
Тернопільській області о 9:50 год. 18.10.2013
року складений акт перевірки
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт за №019761, у
якому зазначені порушення
законодавства про автомобільний
транспорт під час надання позивачем
послуг з перевезення вантажу,
відповідальність за які передбачена
абзацом 3 частиною 1 статтею 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
а саме - надання послуг з перевезення
вантажів без оформлення
індивідуальної контрольної книжки
водія (а.с. 46, 68).

На підставі вказаного акта перевірки
за допущені порушенням вимог закону
управлінням Укртрансінспекції в
Івано-Франківській області винесена
постанова від 14.11.2013 року за №004949 про
застосування до ОСОБА_2
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 1700,00 грн. Постанова отримана
відповідачем, однак сума фінансових
санкцій ним сплачена не була (а.с. 8, 44,
50-51).

Відповідач, який належним чином
повідомлявся про дату, час та місце
розгляду справи про порушення ним
законодавства про автомобільний
транспорт, у встановлений час 14.07.2013
року для участі в розгляді справи не
прибув (а.с. 48-49).

Судом установлено, що 18.10.2013 року водій
ОСОБА_3 керував автомобілем марки
«Мерседес-Бенц 817» державний номер
НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2,
автомобільною дорогою М-12 за маршрутом
Київ - Івано-Франківськ та перевозив
вантаж - комп'ютерну техніку для
Головного управління статистики в
Івано-Франківській області (а.с. 69).

У ході перевірки відповідач виявив
відсутність у водія індивідуальної
контрольної книжки, обов'язковість
ведення якої передбачено нормами
статті 48 Закону України «Про
автомобільний транспорт» та наказу
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 07.06.2010 року за №340 «Про
затвердження Положення про робочий час
і час відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів».

Вказані обставини підтверджені в
судовому засіданні дослідженими
матеріалами даної адміністративної
справи та не заперечувалися позивачем
і його представником.

Цивільний кодексу України від 16.01.2003
року за №435-IV (надалі - Кодекс)
відповідно до частини 1 статті 1 регулює
особисті немайнові та майнові
відносини (цивільні відносини),
засновані на юридичній рівності,
вільному волевиявленні, майновій
самостійності їх учасників.

Відповідно до частини 1 статті 316
Кодексу правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Згідно частини 1 статті 319 Кодексу
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Статтею 320 Кодексу встановлено, що
власник має право використовувати своє
майно для здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом. Законом можуть
бути встановлені умови використання
власником свого майна для здійснення
підприємницької діяльності.

У відповідності до частин 1 та 2 статті
1187 Кодексу джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

У зв'язку з вказаними нормами
Цивільного кодексу України, суд не бере
до уваги посилання позивача, викладені
у письмових доповненнях до
адміністративного позову від 14.01.2014
року про те, що правопорушення згідно
акту від 18.10.2013 року за №019761 він не
вчиняв, оскільки водієм автомобіля, що
перевозив вантаж був ОСОБА_3

У зв'язку з вищевказаним, суд зазначає,
що позивач має право звернутися з
регресним позовом до ОСОБА_3 про
стягнення з нього на користь власника
транспортного засобу завданих збитків
у сумі 1700,00 грн.

Тому, суд дійшов висновку, що рішення
про накладення на позивача стягнення
за порушення вимог абзацу 3 частини 1
статті 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт» прийнято
правомірно, так як він є власником
транспортного засобу на якому вчинене
правопорушення.

При цьому, суд застосував наступне
правове регулювання спірних
правовідносин.

Закон України «Про автомобільний
транспорт» від 05.04.2001 року за №2344-ІІІ
(надалі - Закон №2344-ІІІ) визначає засади
організації та діяльності
автомобільного транспорту

Статтею 1 Закону №2344-ІІІ визначено, що
автомобільний перевізник - це фізична
або юридична особа, яка здійснює на
комерційній основі чи за власний кошт
перевезення пасажирів чи (та) вантажів
транспортними засобами.

Відповідно до статті 3 Закону №2344-ІІІ
цей Закон регулює відносини між
автомобільними перевізниками,
замовниками транспортних послуг,
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування, пасажирами,
власниками транспортних засобів, а
також їх відносини з юридичними та
фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності, які
забезпечують діяльність
автомобільного транспорту та безпеку
перевезень.

Згідно частини 1 статті 47 Закону
№2344-ІІІ до внутрішніх перевезень
вантажів відносяться перевезення
вантажів між пунктами відправлення та
призначення, розташованими в Україні,
та комплекс допоміжних операцій,
пов'язаних з цими перевезеннями, а
також технологічні перевезення
вантажів, що здійснюються в межах
одного виробничого об'єкта без виїзду
на автомобільні дороги загального
користування.

Частинами 1 та 2 статті 48 Закону №2344-ІІІ
встановлено, що автомобільні
перевізники, водії повинні мати і
пред'являти особам, які уповноважені
здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні
перевезення. Документами для
здійснення внутрішніх перевезень
вантажів є: для автомобільного
перевізника - документ, що засвідчує
використання транспортного засобу на
законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством; для водія -
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
законодавством.

Пунктами 1.2 та 1.3 наказу Міністерства
транспорту та зв'язку України від 07.06.2010
року за №340 «Про затвердження
Положення про робочий час і час
відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів» (надалі - Наказ
№340) встановлено, що це Положення
встановлює особливості регулювання
робочого часу та часу відпочинку
водіїв колісних транспортних засобів
та порядок його обліку. Вимоги цього
Положення поширюються на
автомобільних перевізників та водіїв,
які здійснюють внутрішні перевезення
пасажирів чи/та вантажів колісними
транспортними засобами.

Згідно пункту 6.1 Наказу №340 автобуси, що
використовуються для нерегулярних і
регулярних спеціальних пасажирських
перевезень, для регулярних
пасажирських перевезень на міжміських
автобусних маршрутах протяжністю
понад 50 км, вантажні автомобілі з
повною масою понад 3,5 тонн повинні бути
обладнані діючими та повіреними
тахографами.

Дане положення набирає чинності для
перевезення вантажів колісними
транспортними засобами з повною масою
від 3,5 тонн до 12 тонн - з 01.06.2015 року.

Відповідно до пункту 6.3 Наказу №340 до
набрання чинності пунктом 6.1 цього
розділу водій, який керує ТЗ, що
зазначений у пункті 6.1 цього розділу та
не обладнаний тахографом, веде
індивідуальну контрольну книжку водія.

Згідно абзацу 3 частини 1 статті 60
Закону №2344-ІІІ за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт до автомобільних
перевізників застосовуються
адміністративно-господарські штрафи
за надання послуг з перевезень
пасажирів та вантажів без оформлення
документів, перелік яких визначений
статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

У відповідності до частини 6 статті 60
Закону №2344-ІІІ порядок стягнення у
вигляді штрафу за порушення, викладені
у цій статті, та порядок оскарження
постанови по справі про правопорушення
визначає Кабінет Міністрів України.

Статтею 6 Закону №2344-ІІІ визначено, що
державному контролю підлягають усі
транспортні засоби українських та
іноземних перевізників, що здійснюють
автомобільні перевезення пасажирів та
вантажів на території України.
Державний контроль автомобільних
перевізників здійснюється шляхом
проведення планових, позапланових і
рейдових перевірок (перевірок на
дорозі).

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів
України від 8 листопада 2006 року №1567 Про
затвердження Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті (надалі - Порядок №1567)
встановлено, що органами державного
контролю на автомобільному транспорті
є Укртрансінспекція, її територіальні
органи - управління в Автономній
Республіці Крим, обласні, Київське та
Севастопольське міські, районні
управління.

Згідно пунктів 21, 27 та 28 Порядку №1567 у
разі виявлення в ході перевірки
транспортного засобу порушення
законодавства про автомобільний
транспорт посадовими особами, що
провели перевірку, складається акт.

У разі неявки уповноваженої особи
суб'єкта господарювання справа про
порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник органу
державного контролю або його заступник
виносить постанову про застосування
адміністративно-господарських
штрафів.

Адміністративно-господарський штраф
повинен бути перерахований суб'єктом
господарювання на зазначений у
постанові рахунок не пізніше ніж
протягом п'ятнадцяти днів після
отримання ним копії постанови про
застосування
адміністративно-господарських
штрафів, про що повідомляється орган
державного контролю, посадовою особою
якого винесено відповідну постанову.

У зв'язку з викладеним, суд не бере до
уваги посилання відповідача про те, що
відповідальність за перевезення
вантажу без індивідуальної
контрольної книжки водія регулюється
постановою Кабінету Міністрів України
№207 від 25.02.2009 року «Про затвердження
Переліку документів, необхідних для
здійснення перевезення вантажу
автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні», яка має вищу
юридичну силу ніж Наказ №340, оскільки
вказані нормативно-правові акти
регулюють різні правовідносини.

Крім того, факт перевезення вантажу, а
саме комп'ютерної техніки з м. Києва в
м. Івано-Франківськ автомобілем
марки «Мерседес-Бенц 817» державний
номер НОМЕР_1 підтверджується
товарно-транспортною накладною (а.с. 69)

Також, в акті проведення перевірки
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт від 18.10.2013 року
за №019761 у графі пояснення водія про
причини порушення ОСОБА_3 зазначив, що
індивідуальну контрольну книжку водія
залишив дома, чим підтвердив те, що
перевозив вантаж без індивідуальної
контрольної книжки водія.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги
необґрунтовані та безпідставні, тому в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_2 до управління
Укртрансінспекції в
Івано-Франківській області про
визнання протиправною та скасування
постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 14.11.2013 року за №004849 слід відмовити
повністю.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до управління
Укртрансінспекції в
Івано-Франківській області про
визнання протиправною та скасування
постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
від 14.11.2013 року за №004849 - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки, встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
/підпис/ Ю.О.
Бобров

Постанова в повному обсязі
складена 20.01.2014 року.