Справа № 2а-10255/11/2670
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Лічевецький І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі:
Бойку А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційні
скарги представника Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Сантрейд» - Лень Романа
Володимировича та представника
Акціонерного товариства «БТА Банк» -
Лефор Галини Іванівни на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 16 липня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Заступника
Прокурора м. Києва до Київської
міської ради, треті особи без
самостійних вимог на предмет спору:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сантрейд», Головне
управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації, Закрите акціонерне
товариство «Українська
промислово-інвестиційна компанія
«Проміндустрія», Акціонерне
товариство «БТА Банк», Олександрівська
клінічна лікарня м. Києва про визнання
протиправними та скасування рішень
№355/1565, №830/4628, №832/4270 від 27.05.2010 року
№832/4270, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року Заступник Прокурора м.
Києва звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Київської
міської ради, треті особи без
самостійних вимог на предмет спору:
товариство з обмеженою
відповідальністю «Сантрейд»,
Головне управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації, Закрите акціонерне
товариство «Українська
промислово-інвестиційна компанія
«Проміндустрія», акціонерне
товариство «БТА Банк», Олександрівська
клінічна лікарня м. Києва про визнання
протиправними та скасування рішень
№355/1565, №830/4628, №832/4270 від 27.05.2010 року
№832/4270. Свої вимоги обґрунтовує тим, що
скаржуваними рішеннями порушено
вимоги земельного законодавства щодо
передачі в орендне користування
земель, віднесених до охоронних зон та
на яких розташовані об'єкти, що
належать до культурної спадщини, а
також вимоги містобудівного
законодавства.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.12.2011 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного від 26.06.2012 року
судове рішення суду першої інстанції
скасовано, провадження в частині вимог
про визнання протиправним та
скасуванні рішення від 24.06.2004 року
закрито, в задоволенні решти вимог
відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 18.04.2013 року скасовано
зазначені вище постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду, а справу
направлено до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
липня 2013 року задоволено вказаний
позов. Визнано протиправними та
скасовано рішення Київської міської
ради від 24.06.2004 року № 355/1565 «Про
передачу закритому акціонерному
товариству «Українська
промислово-інвестиційна корпорація
«Проміндустрія» земельних ділянок для
будівництва двох житлових будинків на
вул. Мечнікова, 5-а, 5-б, офісного центру
на вул. Мечникова, 1 та медичного
комплексу у складі поліклініки,
адміністративно-господарського
комплексу та учбово-лабораторного
корпусу на вул. Шовковичній, 39/1 у
Печерському районі м. Києва». Визнано
протиправними та скасовано рішення
Київської міської ради від 27.05.2010 №
830/4268 «»Про внесення змін до договору
оренди земельної ділянки від 14.12.2004
№82-6-00256». Визнано протиправними та
скасовано рішення Київської міської
ради від 27.05.2010 року № 832/4270 «Про
внесення змін до договору оренди
земельної ділянки від 14.12.2004 № 82-6-00258».

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Сантрейд» - Лень Роман Володимирович
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нову
постанову про відмову у задоволенні
даного позову.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Акціонерного
товариства «БТА Банк» - Лефор Галина
Іванівна подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та закрити провадження в частині вимог
про скасування рішення № 355/1565 від
26.04.2004 року.

Розглянувши доводи апеляційних скарг,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що Рішенням Київської
міської ради від 24 червня 2004 року №
355/1565 "Про передачу закритому
акціонерному товариству "Українська
промислово-інвестиційна корпорація
"Проміндустрія" земельних ділянок для
будівництва двох житлових будинків на
вул. Мечникова, 5-а, 5-б, офісного
центру на вул. Мечникова, 1 та медичного
комплексу у складі поліклініки,
адміністративно-господарського
комплексу та учбово-лабораторного
корпусу на вул. Шовковичній, 39/1 у
Печерському районі м. Києва", зокрема:

1. Вилучено з користування Київської
центральної міської клінічної лікарні
земельні ділянки загальною площею 2,43
га, відведені відповідно до рішення
виконавчого комітету Київської
міської Ради депутатів трудящих від
22.03.1960 року № 450 "Про відвід земельної
ділянки Київській міській лікарні ім.
Жовтневої революції в Печерському
районі" (договір про сумісну діяльність
від 18.11.2002 року № 18/11-1).

2. Затверджено проект відведення
земельних ділянок закритому
акціонерному товариству "Українська
промислово-інвестиційна корпорація
"Проміндустрія" для будівництва двох
житлових будинків на вул. Мечникова, 5-а,
5-б, офісного центру на вул. Мечникова, 1
та медичного комплексу у складі
поліклініки,
адміністративно-господарського
комплексу та учбово-лабораторного
корпусу на вул. Шовковичній, 39/1 у
Печерському районі м. Києва.

3. Передано закритому акціонерному
товариству "Українська
промислово-інвестиційна корпорація
"Проміндустрія", за умови виконання
пункту 4 цього рішення, земельні
ділянки для будівництва двох житлових
будинків на вул. Мечникова, 5-а, 5-б,
офісного центру на вул. Мечникова, 1 та
медичного комплексу у складі
поліклініки,
адміністративно-господарського
комплексу та учбово-лабораторного
корпусу на вул. Шовковичній, 39/1 у
Печерському районі м. Києва за рахунок
земель, вилучених відповідно до п. 1
цього рішення.

В подальшому Рішеннями Київської
міської ради від 27.05.2010 року № 830/4268 та №
832/4270 були внесені зміни до договорів
оренди земельної ділянки від 14.12.2004
року № 82-6-00256 та № 82-6-00258, а саме: внесено
зміни щодо строку дії відповідних
договорів, та зазначено, що договір
оренди земельної ділянки від 14.12.2004
року № 82-6-00256 між Київською міською
радою та товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія «Сантрейд»
для будівництва офісного центру на вул.
Мечнікова, 1, у Печерському районі м.
Києва укладено на 20 років; договір
оренди земельної ділянки від 14.12.2004
року № 82-6-00258 між Київською міською
радою та товариством з обмеженою
відповідальністю «Компанія «Сантрейд»
для будівництва та обслуговування
багатофункціонального
торговельно-офісно-розважального
центру на вул. Шовковичній 39/1, у
Печерському районі м. Києва укладено на
15 років, відповідно.

На зазначене рішення відповідача
позивачем 22.06.2011 року внесено протест,
який станом на 29.06.2011 року Київською
міською радою розглянутий не був.

Не погоджуючись з зазначеними
рішеннями відповідача, позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
прокуратуру» протест на акт, що
суперечить закону, приноситься
прокурором, його заступником до органу,
який його видав, або до вищестоящого
органу. У такому ж порядку приноситься
протест на незаконні рішення чи дії
посадової особи.

У протесті прокурор ставить питання
про скасування акта або приведення
його у відповідність з законом, а також
припинення незаконної дії посадової
особи, поновлення порушеного права.

Протест прокурора зупиняє дію
опротестованого акта і підлягає
обов'язковому розгляду відповідним
органом або посадовою особою у
десятиденний строк після його
надходження. Про наслідки розгляду
протесту в цей же строк повідомляється
прокурору.

У разі відхилення протесту або
ухилення від його розгляду прокурор
може звернутися з заявою до суду про
визнання акта незаконним. Заяву до суду
може бути подано протягом п'ятнадцяти
днів з моменту одержання повідомлення
про відхилення протесту або закінчення
передбаченого законом строку для його
розгляду. Подача такої заяви зупиняє
дію правового акта.

Судом першої інстанції було
встановлено, що протест прокурора від
22.08.2011 року вмотивований тим, що
відповідач прийняв рішення про
відчуження в орендне користування з
правом забудови земельної ділянки,
віднесеної до державного реєстру як
пам'ятка історії монументального
мистецтва та археології національного
значення без відповідного погодження з
Верховною Радою України.

Відповідно до постанов Кабінету
Міністрів України № 466 від 12.08.1992 року
та від 27.12.2011 року № 1761 та наказу
Міністерства культури і мистецтв
України від 15.06.1999 року № 393 комплекс
садиби Інституту фізіології ім.
Богомольця внесено до державного
реєстру, як пам'ятка історії
монументального мистецтва та
археології національного значення

Згідно з висновком Головного
управління культури, мистецтв та
охорони культурної спадщини від 16.06.2004
року № 001-07/1984 та розпорядження
Київської міської державної
адміністрації від 17.05.2002 року № 979
Кловський монастир в межах: вул. Пилипа
Орлика, вул. Академіка Богомольця,
вул. Шовковична є археологічною
охоронною зоною, а земельна ділянка, що
передана оскаржуваним рішенням ЗАТ
"Українська промислово-інвестиційна
корпорація "Проміндустрія" належить до
зони регулювання першої категорії.

Згідно з Розпорядженням Київської
міської державної адміністрації від
17.05.2002 року № 979 статус заповідників і
зон охорони пам'яток історії та
культури на території м. Києва
визначається відповідно до Закону
України "Про охорону культурної
спадщини", Закону України "Про музеї та
музейну справу", Закону України "Про
архітектурну діяльність", Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", Закону України "Про місцеві
державні адміністрації", Закону
України "Про столицю України -
місто-герой Київ", Земельного кодексу
України.

Зазначеним Розпорядженням також
встановлено, що в межах зон регулювання
забудови повинен бути врахований
композиційний характер традиційного
історичного середовища. Збереження
планувально-просторової композиції,
візуальних зв'язків, співмасштабне
нове будівництво. В зонах регулювання
забудови допускається нове
будівництво із збереженням основних
прийомів характерних для історичної
забудови традиційного історичного
середовища пам'яток: регламентація
висоти, розміру, будівельних
матеріалів і оздоблення фасадів
будинків чи споруд, їх пластика,
кольорове вирішення, характер
покрівель та інше архітектурно-художнє
вирішення; благоустрій та озеленення
території.

Згідно зі ст.112 Земельного кодексу
України охоронні зони створюються,
зокрема, навколо особливо цінних
природних об'єктів, об'єктів культурної
спадщини, гідрометеорологічних
станцій тощо з метою охорони і захисту
їх від несприятливих антропогенних
впливів.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 32 Закону
України "Про охорону культурної
спадщини" з метою захисту традиційного
характеру середовища населених місць
вони заносяться до Списку історичних
населених місць України. Список
історичних населених місць України за
поданням центрального органу
виконавчої влади у сфері охорони
культурної спадщини затверджується
Кабінетом Міністрів України. Межі та
режими використання історичних
ареалів населених місць, обмеження
господарської діяльності на
територіях історичних ареалів
населених місць визначаються у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, відповідною
науково-проектною документацією, яка
затверджується центральним органом
виконавчої влади у сфері охорони
культурної спадщини або
уповноваженими ним органами охорони
культурної спадщини. На охоронюваних
археологічних територіях, у межах зон
охорони пам'яток, історичних ареалів
населених місць, занесених до Списку
історичних населених місць України,
забороняються містобудівні,
архітектурні чи ландшафтні
перетворення, будівельні,
меліоративні, шляхові, земляні роботи
без дозволу відповідного органу
охорони культурної спадщини.

Відповідно до затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 13 березня 2002 року № 318 Порядку
визначення меж та режимів використання
історичних ареалів населених місць,
обмеження господарської діяльності на
території історичних ареалів
населених місць історичний ареал - це
найбільш освоєна в минулому і добре
збережена частина території
населеного місця, що відрізняється
традиційним характером середовища і
значною кількістю об'єктів культурної
спадщини від інших, менш освоєних або
погано збережених частин населеного
місця.

Збереження традиційного характеру
середовища історичних ареалів, охорона
і раціональне використання
розташованих в їх межах нерухомих
об'єктів культурної спадщини,
збереження її містоформуючої ролі є
пріоритетним напрямом містобудівної
діяльності в межах історичних ареалів.

Опрацюванню проектної документації на
будівництво, реконструкцію будівель і
споруд у межах історичних ареалів
повинно передувати розроблення
історико-містобудівних обґрунтувань.

Судом першої інстанції було
встановлено, що проект землеустрою
щодо відведення земельних ділянок був
погоджений з Головним управлінням
містобудування, архітектури та дизайну
міського середовища (висновок від
17.06.2004 року № 19-5409), головним державним
санітарним лікарем м. Києва (висновок
від 11.06.2004 року № 4177), Державним
управлінням екології та природних
ресурсів в м. Києві (висновок від 15.06.2004
року № 08-8-20/3448), Головним управлінням
культури, мистецтв та охорони
культурної спадщини (висновок від
16.06.2004 року № 001-07/1984) та Головним
управлінням земельних ресурсів (КМДА)
(висновок від 30.06.2004 року № 03-85/816-В) (т. 1
а.с. 67-75).

Крім цього, в матеріалах справи наявний
позитивний висновок Головного
управління земельних ресурсів (КМДА)
щодо державної землевпорядної
експертизи № 6066 до проекту (технічної
документації): відведення земельних
ділянок ЗАТ «Українська
промислово-інвестиційна корпорація
«Промідустрія»для будівництва двох
житлових будинків на вул. Мечникова, 5-а,
5-б офісного центру на вул. Мечникова 1
та медичного комплексу у складі
поліклініки,
адміністративно-господарського
комплексу та учбово-лабораторного
корпусу на вул. Шовковичній, 39/1 у
Печерському районі м. Києва.

Матеріали справи також містять
позитивні висновки щодо цих земельних
ділянок Київської міської
санітарно-епідеміологічної станції
від 11.06.2004 року, Державного управління
екології та природних ресурсів в м.
Києві від 15.06.2004 року, Головного
управління культури, мистецтв та
охорони культурної спадщини ВО КМР
(КМДА) від 16.06.2004 року, ГУ
містобудування, архітектури та дизайну
міського середовища виконавчого
органу КМР (КМДА) від 17.04.2004 року та
позитивний висновок державної
землевпорядної експертизи від 18.06.2004
року.

Також судом першої інстанції було
встановлено, що оскаржуваними
рішеннями відповідач розпорядився
земельними діленими ділянками,
розташованими за адресами земельних
ділянок для будівництва двох житлових
будинків на вул. Мечникова, 5-а, 5-б,
офісного центру на вул. Мечникова, 1 та
медичним комплексом у складі
поліклініки,
адміністративно-господарського
комплексу та учбово-лабораторного
корпусу на вул. Шовковичній, 39/1 у
Печерському районі м. Києва без
врахування вимог щодо розроблення
історико-містобудівних обґрунтувань.

При цьому колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
неможливість застосування до спірних
правовідносин ст. 150 Земельного кодексу
України з огляду на наступне.

Перелік категорій земель наведений в
статті 19 Земельного кодексу України.

Стаття 53 Земельного кодексу України
визначає склад земель
історико-культурного призначення, до
яких, зокрема, належать землі, на яких
розташовані історичні або меморіальні
садиби.

Відповідно до статті 44 Земельного
кодексу України до складу земель
природно-заповідного фонду
включаються природні території та
об'єкти (природні заповідники,
національні природні парки, біосферні
заповідники, регіональні ландшафтні
парки, заказники, пам'ятки природи,
заповідні урочища), а також штучно
створені об'єкти (ботанічні сади,
дендрологічні парки, зоологічні парки,
парки-пам'ятки садово-паркового
мистецтва).

Стаття 150 Земельного кодексу України
встановлює перелік особливо цінних
земель, до яких відносяться землі
природно-заповідного фонду; землі
історико-культурного призначення.

Як зазначено вище, згідно постанови
Кабінету Міністрів України від 27.12.2001
року № 1761 "Про занесення пам'яток
історії, монументального мистецтва та
археології національного значення до
Державного реєстру нерухомих пам'яток
України" комплекс садиби Інституту
фізіології імені О.О. Богомольця
Національної академії наук за
місцезнаходженням вул. О. Богомольця, 4
занесено до Державного реєстру
нерухомих пам'яток України як пам'ятка
історії національного значення.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про охорону культурної спадщини":

- об'єкт культурної спадщини - визначне
місце, споруда (витвір), комплекс
(ансамбль), їхні частини, пов'язані з
ними рухомі предмети, а також території
чи водні об'єкти, інші природні,
природно-антропогенні або створені
людиною об'єкти незалежно від стану
збереженості, що донесли до нашого часу
цінність з археологічного,
естетичного, етнологічного,
історичного, архітектурного,
мистецького, наукового чи художнього
погляду і зберегли свою автентичність;

- пам'ятка - об'єкт культурної спадщини,
який занесено до Державного реєстру
нерухомих пам'яток України;

- зони охорони пам'ятки (далі - зони
охорони) - встановлювані навколо
пам'ятки охоронна зона, зона
регулювання забудови, зона
охоронюваного ландшафту, зона охорони
археологічного культурного шару, в
межах яких діє спеціальний режим їх
використання.

Відповідно статті 32 Закону України "Про
охорону культурної спадщини" з метою
захисту традиційного характеру
середовища окремих пам'яток,
комплексів (ансамблів) навколо них
повинні встановлюватися зони охорони
пам'яток: охоронні зони, зони
регулювання забудови, зони
охоронюваного ландшафту, зони охорони
археологічного культурного шару. Межі
та режими використання зон охорони
пам'яток визначаються відповідною
науково-проектною документацією та
затверджуються відповідним органом
охорони культурної спадщини.

Згідно статті 5 Закону України "Про
охорону культурної спадщини" до
повноважень центрального органу
виконавчої влади у сфері охорони
культурної спадщини належить
визначення меж територій пам'яток
національного значення та
затвердження їх зон охорони, а також
встановлення режиму використання
пам'яток національного значення, їхніх
територій, зон охорони.

Відповідно до статті 34 Закону України
"Про охорону культурної спадщини"
території пам'яток, охоронних зон,
заповідників, музеїв-заповідників,
охоронювані археологічні території
належать до земель
історико-культурного призначення,
включаються до державних земельних
кадастрів, планів землекористування,
проектів землеустрою, іншої
проектно-планувальної та
містобудівної документації.

Згідно частини 2 статті 54 Земельного
кодексу України навколо
історико-культурних заповідників,
меморіальних парків, давніх поховань,
архітектурних ансамблів і комплексів
встановлюються охоронні зони з
забороною діяльності, яка шкідливо
впливає або може вплинути на
додержання режиму використання цих
земель.

Стаття 3 Закону України "Про
природно-заповідний фонд" пам'ятки
природи, дендрологічні парки
відносяться до природно-заповідного
фонду України.

Відповідно до статті 39 Закону України
"Про природно-заповідний фонд" в разі
необхідності охоронні зони можуть
установлюватися на територіях,
прилеглих до окремих ділянок
національних природних парків,
регіональних ландшафтних парків, а
також навколо заказників, пам'яток
природи, заповідних урочищ, ботанічних
садів, дендрологічних парків,
зоологічних парків та парків-пам'яток
садово-паркового мистецтва.

Згідно частини 3 статті 53 Закону
України "Про природно-заповідний фонд"
рішення про організацію чи оголошення
територій та об'єктів
природно-заповідного фонду місцевого
значення та встановлення охоронних зон
територій та об'єктів
природно-заповідного фонду
приймається обласними, Київською та
Севастопольською міськими радами.

Як зазначено вище, ділянка будівництва
розташована в зоні регулювання
забудови I категорії.

Оскільки спірні земельні ділянки не
віднесені до особливо цінних земель, що
виключає необхідність погодження з
Верховною Радою України, суд вважає, що
відповідачем не було порушено порядок
вилучення особливо цінних земель.

Також, судом першої інстанції було
встановлено, що передані оскаржуваним
рішенням відповідачем земельні
ділянки знаходилися у постійному
користуванні Центральної клінічної
міської лікарні.

Олександрівська клінічна лікарня
міста Києва є правонаступником
Центральної міської клінічної лікарні,
створена відповідно до рішення
Київської міської ради від 25.10.2007 року
№ 1076/3909.

Як вбачається зі змісту рішення
Київської міської ради 24 червня 2004 року
№ 355/1565, вилучення земельної ділянки з
користування ЦМКЛ відбулось на
підставі ст. 149 Земельного кодексу
України, що є підставою для припинення
права користування земельною ділянкою
на підставі п. б) ч. 1 ст. 141 Земельного
кодексу України

Відповідно до статі 149 Земельного
кодексу України земельні ділянки,
надані у постійне користування із
земель державної та комунальної
власності, можуть вилучатися для
суспільних та інших потреб за рішенням
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок
провадиться за згодою
землекористувачів на підставі рішень
Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевих державних адміністрацій,
сільських, селищних, міських рад
відповідно до їх повноважень.

З аналізу зазначених норм права
вбачається, що Київська міська рада має
право на припинення права постійного
користування земельною ділянкою у разі
відмови землекористувача від права
користування земельною ділянкою та у
випадку вилучення земельної ділянки за
згодою землекористувача для
суспільних та інших потреб.

При цьому за наявністю згоди
землекористувача на вилучення
земельної ділянки відповідний орган
приймає рішення про вилучення
земельної ділянки. Згода
землекористувача на вилучення
земельної ділянки повинна бути подана
у письмовій формі. За відсутності такої
згоди вилучення відбувається на
підставі рішення про примусове
вилучення земельної ділянки. В
останньому випадку в силу положення ч.
10 ст. 149 Земельного кодексу України у
разі незгоди землекористувача з
вилученням земельної ділянки питання
вирішується у судовому порядку.

Питання вилучення землі зацікавлені
органи зобов'язані винести на
вирішення зазначених органів, оскільки
проголошуючи землю об'єктом права
власності Українського народу в особі
органів державної влади і місцевого
самоврядування, держава, як суб'єкт
права державної власності законодавчо
розпоряджається землею, у
відповідності до ст. 14 Конституції
України.

Статтею 143 Земельного кодексу України
визначені підстави для примусового
припинення прав на земельну ділянку.
Суд звертає увагу, що судом не
встановлено наявність підстав для
примусового припинення права
постійного користування ЦМКЛ на
зазначену земельну ділянку.

Судом першої інстанції встановлено, що
листом від 24.01.2003 року Центральна
міська клінічна лікарня повідомила
Начальника Головного управління
земельних ресурсів про досягнення
домовленості про будівництво за
рахунок корпорації
патологоанатомічного відділення,
господарчого блоку та нової
поліклініки в разі будівництва на
території лікарні двох житлових
будинків та офісного центру ЗАТ "УПІК
"Проміндустрія". Враховуючи, що
будівництво двох нових допоміжних
споруд лікарні та поліклініки значно
покращить матеріально-технічну базу
ЦМКЛ і відповідно дасть можливість
поліпшити якість надання медичної
допомоги мешканцям м. Києва,
адміністрація центральної міської
клінічної лікарні надає згоду на
розташування двох житлових будинків та
офісного центру на вільній території
лікарні.

Надаючи правову оцінку наявному в
матеріалах справи листі-згоді від
24.01.2003 року Центральної міської
клінічної лікарні, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про обґрунтованість
твердження позивача про ненадання ЦМКЛ
згоди на вилучення спірної земельної
ділянки, оскільки останній надав згоду
на будівництво за рахунок корпорації
патологоанатомічного відділення,
господарчого блоку та нової
поліклініки в разі будівництва на
території лікарні двох житлових
будинків та офісного центру.

Колегія суддів звертає увагу, що у
вказаному листі ЦМКЛ взагалі не
йдеться мова про надання згоди на
вилучення земельних ділянок.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що вищевказаний лист
не може вважатися згодою
землекористувача на вилучення наданої
йому в постійне користування земельної
ділянки.

При цьому прийняття рішення про
вилучення землі слід відрізняти від
погодження місць розташування
об'єктів, розмірів, передбачуваних для
вилучення земельних ділянок. Отримавши
висновки компетентних органів селищні,
сільські, міські ради протягом 10 днів
приймають рішення про погодження місця
розташування того об'єкту під який
мають право самостійно вилучати
земельну ділянку, або мотивоване
рішення про відмову. У разі відмови
власника землі або землі користувача,
селищної ради у погодженні місця
розташування об'єкта, ці питання
вирішуються у судовому порядку (ст. 151
ЗК України).

Отже, землекористувачем (ЦМКЛ) згода на
вилучення наданої йому у постійне
користування земельної ділянки не
надавалась, відповідачем рішення про
вилучення зазначеної земельної
ділянки не приймалось, в судовому
порядку питання вилучення спірної
земельної ділянки не вирішувалось.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що у відповідача
були відсутні підстави для вилучення
земельних ділянок наданих у постійне
користування Центральної міської
клінічної лікарні та зазначених у
оскаржуваному рішенні.

Згідно із частиною третьою статті 124
Земельного кодексу України передача в
оренду земельних ділянок громадянам і
юридичним особам із зміною їх
цільового призначення та із земель
запасу під забудову здійснюється за
проектами відведення в порядку,
встановленому статтями 118, 123 цього
Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 123
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) надання земельних
ділянок юридичним особам у постійне
користування здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування за
проектами відведення цих ділянок.

Частинами третьою, четвертою та п'ятою
статті 123 Земельного кодексу
встановлено, що юридична особа,
зацікавлена в одержанні земельної
ділянки у постійне користування із
земель державної або комунальної
власності, звертається з відповідним
клопотанням до районної, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій або сільської, селищної,
міської ради. До клопотання про
відведення земельної ділянки
додаються матеріали, передбачені
частиною п'ятнадцятою статті 151 цього
Кодексу, документи, що обґрунтовують її
розмір, призначення та місце
розташування. Відповідна районна
державна адміністрація або сільська,
селищна, міська рада розглядає
клопотання у місячний строк і дає згоду
на розроблення проекту відведення
земельної ділянки.

Згідно із частиною шостою статті 123
Земельного кодексу України проект
відведення земельної ділянки
погоджується із землекористувачем,
органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури та охорони
культурної спадщини і після одержання
висновку державної землевпорядної
експертизи по об'єктах, які їй
підлягають, подається до відповідної
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради, які розглядають
його у місячний строк і, в межах своїх
повноважень, визначених цим Кодексом,
приймають рішення про надання
земельної ділянки.

З аналізу зазначених норм права
вбачається, що надання земельної
ділянки в користування здійснюється на
підставі проекту відведення земельної
ділянки, який після погодження з
відповідними органами розглядається у
місячний строк міською радою, яка
приймає рішення про надання земельної
ділянки.

Відповідно до частини третьої статті 186
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на момент винесення
оскаржуваного рішення) прогнозні
матеріали використання і охорони
земель, проекти землеустрою, матеріали
державного земельного кадастру,
проекти з питань використання і
охорони земель, реформування земельних
відносин, а також техніко-економічні
матеріали обґрунтувань використання і
охорони земель підлягають державній
експертизі, яка здійснюється органом
по земельних ресурсах відповідно до
закону.

Пунктами 9, 10, та 11 Порядку розроблення
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
N 677 від 26.05.2004, встановлено, що проект
відведення земельної ділянки
виконавець погоджує із землевласником
або землекористувачем, органом
земельних ресурсів, природоохоронним
органом, санітарно-епідеміологічною
службою, органом містобудування і
архітектури та охорони культурної
спадщини. Погоджений проект відведення
земельної ділянки підлягає державній
експертизі, яка проводиться органом
земельних ресурсів відповідно до
законодавства. Після одержання
позитивного висновку державної
експертизи проект відведення
земельної ділянки розглядається
сільською, селищною, міською радою,
районною, Київською та
Севастопольською міською
держадміністрацією, затверджується
ними або в установленому порядку
подається до інших органів, до
повноважень яких належить надання у
користування або передача у власність
земельних ділянок.

Абзацом 7 статті 9 Закону України "Про
державну експертизу землевпорядної
документації" встановлено, що
обов'язковій державній експертизі
підлягають проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок особливо
цінних земель, земель
лісогосподарського призначення, а
також земель водного фонду,
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення

Частиною першою статті 31 зазначеного
Закону встановлено, що обов'язкова
державна експертиза проводиться за
клопотанням (заявами) замовників чи
розробників об'єктів державної
експертизи, а при вирішенні земельних
спорів - також за клопотанням
відповідних органів виконавчої влади
та органів місцевого самоврядування.

Згідно із статтею 35 Закону України "Про
державну експертизу землевпорядної
документації" результатом проведення
державної експертизи є висновок
державної експертизи. Висновки
державної експертизи повинні містити
оцінку допустимості та можливості
прийняття рішення щодо об'єкта
державної експертизи і враховувати
соціально-економічні наслідки. Якщо
об'єкт державної експертизи
підготовлений згідно з вимогами
законодавства, встановленими
стандартами, нормами і правилами, то
він позитивно оцінюється та
погоджується. У разі необхідності
погодження може обумовлюватися
певними умовами щодо додаткового
опрацювання окремих питань та внесення
коректив, виконання яких не потребує
суттєвих доробок. Позитивні висновки
державної експертизи щодо об'єктів
обов'язкової державної експертизи є
підставою для прийняття відповідного
рішення органами виконавчої влади чи
органами місцевого самоврядування,
відкриття фінансування робіт з
реалізації заходів, передбачених
відповідною документацією. Реалізація
заходів, передбачених документацією із
землеустрою та документацією з оцінки
земель, види яких визначені законом, а
також матеріалами і документацією
державного земельного кадастру щодо
об'єктів обов'язкової державної
експертизи, без позитивних висновків
державної експертизи забороняється. У
разі якщо об'єкт державної експертизи
не повною мірою відповідає вимогам
законодавства, встановленим
стандартам, нормам і правилам, він
повертається на доопрацювання. При
цьому вказуються конкретні вимоги,
відповідно до яких необхідно внести
зміни і доповнення до об'єкта державної
експертизи. Об'єкт державної
експертизи, який не відповідає вимогам
законодавства, встановленим
стандартам, нормам і правилам,
оцінюється негативно і не
погоджується. Негативна оцінка об'єкта
державної експертизи повинна бути
всебічно обґрунтована відповідно до
вимог законодавства, встановлених
стандартів, норм і правил. Висновки
державної експертизи після їх
затвердження спеціально уповноваженим
органом виконавчої влади у сфері
державної експертизи є обов'язковими
для прийняття до розгляду замовником і
врахування при прийнятті відповідного
рішення щодо об'єктів державної
експертизи.

З аналізу зазначених норм права
вбачається, що розроблений проект
відведення земельної ділянки
погоджується із землекористувачем,
органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури та охорони
культурної спадщини та після отримання
зазначених погоджень проект підлягає
державній експертизі, висновок якої є
обов'язковим для врахування при
прийнятті відповідного рішення щодо
об'єкту державної експертизи.

Також колегія суддів звертає увагу, що
в матеріалах справи відсутні докази
проведення державної експертизи
землевпорядної документації, на
підставі якої прийнято рішення
Київської міської ради від 24.06.2004
року № 355/1565.

З системного аналізу викладеного
вбачається, що рішення Київської
міської ради від 24.06.2004 року № 355/1565
прийнято з численними порушеннями
вимог Земельного кодексу України,
оскільки не було проведено державну
експертизу землевпорядної
документації, на підставі якої
прийнято зазначене рішення, за
результатом розгляду проекту
землеустрою відповідачем неправомірно
припинено право постійного
користування земельною ділянкою ЦМКЛ,
оскільки не було отримано згоди
останньої на припинення права
постійного користування земельною
ділянкою, а тому позовні вимоги в
частині визнання протиправним та
скасування рішення Київської
міської ради від 24.06.2004 № 355/1565 на
думку суду є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів вважає
необгрунтованим посилання
відповідача на рішення Господарського
суду міста Києва від 27.03.2008 року у
справі за позовом Заступника прокурора
міста Києва в інтересах держави в особі
Державного агентства земельних
ресурсів України до Київської міської
ради, треті особи Закрите акціонерне
товариство "Українська
промислово-інвестиційна корпорація
"Проміндустрія", Головне управління
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) про
визнання недійсним рішення Київської
міської ради № 355/1565 від 24.06.2004 року, у
задоволенні якого було відмовлено
рішенням від 27.03.2008 року у справі № 3/118.
Зазначене рішення суду залишене без
змін судами апеляційної та касаційної
інстанцій відповідно Постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 13.05.2008 року та
Постановою Вищого господарського суду
України від 26.08.2008 року.

Відповідно до ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Лише в
цій частині рішення суду приймається
як доказ та не потребує доведення. У той
же час, навіть цьому доказу не
надається переваги (п. 2 ст. 86 КАС
України), а сторона заперечуючи проти
наявності обставин може спростувати
доводи, що базуються на рішенні суду у
загальному порядку.

Разом з тим, зі змісту рішення суду від
27.03.2008 року у справі № 3/118 вбачається, що
прокурор звертався до суду в інтересах
держави в особі Державного агентства
земельних ресурсів України. В той же
час до адміністративного суду прокурор
звернувся від свого імені з огляду на
те, що відповідачем не розглянуто
протест Прокуратури м. Києва. Крім того,
при зверненні до господарського суду м.
Києва прокурором були визначені
правові підстави позовної заяви, які не
співпадають з підставами
адміністративного позову у даній
справі, а відтак на думку суду відсутні
підстави для застосування ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Також, судом першої інстанції було
встановлено, що 17 березня 2006 року між
ТОВ «Компанія «Сантрейд» та ЗАТ
«Українська промислово-інвестиційна
корпорація «Проміндустрія» було
укладено інвестиційний договір,
відповідно до якого на земельній
ділянці по вул. Шовковичній, 39/1 та по
вул. Мечникова, 1 повинен був бути
побудований багатофункціональний
торговельно-розважальний центр.

Згідно п. 4.1.1.1 Інвестиційного договору,
обов'язком ЗАТ Українська
промислово-інвестиційна корпорація
«Проміндустрія» було належне
виконання своїх обов'язків як
землекористувача вказаної земельної
ділянки.

Відповідно до п. 4.2.7 Інвестиційного
договору, у випадку невиконання ЗАТ
«Українська промислово-інвестиційна
корпорація «Проміндустрія» своїх
зобов'язань як землекористувача та/або
як замовника будівництва об'єкту, яке
ставить під загрозу можливість
реалізувати інвестиційний проект з
будівництва об'єкту, на користь ТОВ
«Компанія «Сантрейд», на тих же умовах,
на яких орендувало земельну ділянку
ЗАТ «Українська
промислово-інвестиційна корпорація
«Проміндустрія» відступається право
оренди земельної ділянки по вул.
Шовковичній, 39/1 та по вул. Мечникова, 1.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Солом'янського районного
суду м. Києві від 29.12.2009 року по справі №
2а-1267-1/09 за ТОВ «Компанія «Сантрейд»
визнано право користування земельною
ділянкою, розташованою за адресою: м.
Київ на вул. Шовковична, 39/1 на умовах
договору оренди земельної ділянки від
19.10.2004 року, нотаріально посвідченого
Петровою Т.М., державним нотаріусом
Першої київської державної
нотаріальної контори та
зареєстрованого в реєстрі за № 17-10544,
укладеного між Київською міською радою
та ЗАТ «Українська
промислово-інвестиційна корпорація
«Проміндустрія», продовжено при цьому
строк користування зазначеною
земельною ділянкою ще на 5 років до 2014
року та змінено її цільове призначення
на наступне: «Для будівництва та
обслуговування багатофункціонального
торгівельно-офісно-розважального
центру». Також, зазначеною постановою
визнано укладеною між Київрадою та ТОВ
«Компанія «Сантрейд» додаткову угоду
до договору оренди земельної ділянки
від 19.10.2004 року, нотаріально
посвідченого Петровою Т.М., державним
нотаріусом Першої київської державної
нотаріальної контори та
зареєстрованого в реєстрі за № 17-10544,
якою замінюється землекористувач
земельної ділянки по вул. Шовковична,
39/1.

При цьому, в резолютивній частині даної
постанови викладено редакцію п'яти
додаткових угод (т. 1 а.с. 100-107).

Як вбачаться з матеріалів справи, на
виконання постанови Солом'янського
районного суду м. Києва від 29.12.2009 року
КП «Київський інститут земельних
відносин» була розроблена технічна
документація зі складання додаткової
угоди до договору оренди земельної
ділянки від 14.12.2004 року № 82-6-00258 ТОВ
«Компанія «Сантрейд» для будівництва
та обслуговування
багатофункціонального
торгівельно-офісно-розважального
центру на вул. Шовковичній, 39/1 у
Печерському районі м. Києва.

Актами від 02.03.2010 року та від 04.03.2010 року
ТОВ «Компанія «Сантрейд» була передана
земельна ділянка площею 0,3854 га для
будівництва офісного центру на вул.
Мечникова, 1 у Печерському районі м.
Києва (а.с. 217, 252)

Крім того, 20 травня 2010 року, на
виконання постанови Солом'янського
районного суду м. Києва від 29.12.2009 року,
між Київською міською радою та ТОВ
«Компанія «Сантрейд» було укладено
додаткову угоду до договору оренди
земельної ділянки від 19.10.2004 року
(зареєстрованого у книзі записів
державної реєстрації договорів 14.12.2004
року), відповідно до якої, у преамбулі
договору оренди змінено орендаря із
ЗАТ «Українська
промислово-інвестиційна корпорація
«Проміндустрія» на ТОВ «Компанія
«Сантрейд»(а.с. 131).

Як зазначено вище, Рішенням Київської
міської ради від 27.05.2010 року № 832/4270 до
пп. 3.1. п. 3 та пп. 8.4. п. 8 договору оренди
земельної ділянки від 14.12.2004 року №
82-6-00258, укладеного між Київською
міською радою та ТОВ «Компанія
«Сантрейд» були внесені зміни щодо
строку дії договору та питання пайової
участі. Згідно п. 3 вказаного рішення,
було вирішено укласти з ТОВ «Компанія
«Сантрейд» договір оренди земельної
ділянки площею 0,2231 га для будівництва
та обслуговування
багатофункціонального
торговельно-офісно-розважального
центру на вул. Шовковичній, 39/1 у
Печерському районі м. Києва на умовах,
визначених у договорі оренди земельної
ділянки від 14.12.2004 року № 82-6-00258, з
урахування пунктів 1, 2 цього рішення як
заміну первісного зобов'язання
(новація) без зміни інших істотних умов
договору ( т. 1 а.с. 133-134).

Також, Рішенням Київської міської ради
від 27.05.2010 року № 830/4268 до пп. 3.1. п. 3 та пп.
8.4. п. 8 договору оренди земельної
ділянки від 14.12.2004 року № 82-6-00256,
укладеного між Київською міською радою
та ТОВ «Компанія «Сантрейд» внесені
зміни щодо строку дії договору та
питання пайової участі. Згідно п. 3
вказаного рішення, було вирішено
укласти з ТОВ «Компанія «Сантрейд»
договір оренди земельної ділянки
площею 0,3584 га для будівництва офісного
центру на вул. Мечникова, 1 у
Печерському районі м. Києва на умовах,
визначених у договорі оренди земельної
ділянки від 14.12.2004 року № 82-6-00256, з
урахування пунктів 1, 2 цього рішення як
заміну первісного зобов'язання
(новація) без зміни інших істотних умов
договору (т. 1 а.с. 135-136).

Відповідно до ст. 8-1 Закону України «Про
оренду землі», у редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
право на оренду земельної ділянки
державної або комунально власності не
могло бути відчужено її орендарем
іншим особам, внесено до статутного
фонду чи передано у заставу.

Отже, підстав для реалізації умови
Інвестиційного договору від 17.03.2006 на
думку колегії суддів не було.

Також, судом першої інстанції було
встановлено та сторонами не
заперечувалося, що вподальшому
постанова Солом'янського районного
суду м. Києва від 29.12.2009 була
скасована.

Отже, хоча й на час прийняття спірних
рішень постанова Солом'янського
районного суду м. Києва від 29.12.2009
була чинна, проте враховуючи, що на час
вирішення даної справи зазначену
постанову скасовано, оскільки у
відповідача в силу вимог закону були
відсутні підстави для реалізації умови
Інвестиційного договору від 17.03.2006 року
та, як наслідок, прийняття спірних
рішень, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про наявність підстав
задоволення позовних вимог та
скасування рішень Київської міської
ради від 27.05.2010 року № 830/4268 та від 27.05.2010
року № 832/4270.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення даного позову.

Відтак, доводи апеляційних скарг
спростовуються наведеним, а тому
підстав для їх задоволення немає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія «Сантрейд»
- Лень Романа Володимировича та
представника Акціонерного товариства
«БТА Банк» - Лефор Галини Іванівни -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 16 липня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.