Справа № 813/8506/13-а
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/8506/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд
у складі: головуючого - судді Сакалоша
за участю секретаря судового засідання
представника позивача - Рижановської
представника відповідача -
розглянувши у м. Львові у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Старком
Груп» до Державної податкової
інспекції у Залізничному районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -
На розгляд Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ТзОВ «Старком Груп» до
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті із
порушенням вимог законодавства,
оскільки право позивача на податковий
кредит підтверджується усіма
необхідними первинними
бухгалтерськими документами, а
висновки відповідача стосовно
нереальності господарських операцій,
здійснених із контрагентами позивача -
ТзОВ «Фасадем-сервіс», ТзОВ «Перший
фінансовий Взвод», ТзОВ «Деюре групп»,
ТзОВ «Еворі Інвестмент» є
необґрунтованими та не підтвердженими
доказами. У позивача наявні усі
необхідні первинні документи, які
дають право включити суми податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту. Відтак, позивач вважає
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення протиправними та
такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою суду від 14.11.2013 року відкрито
провадження у справі. Хід розгляду
справи відображений в ухвалах суду. В
судовому засіданні 23.01.2014 року
відповідно до вимог ч.3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
проголошено вступну та резолютивну
Представник позивача позовні вимоги
підтримала в повному обсязі з підстав
викладених у позові, просила суд
адміністративний позов задовольнити в
повному обсязі. Пояснила, що висновки
акту перевірки відповідача, на
підставі яких було прийняті
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, суперечать
вимогам податкового законодавства.
Представник відповідача проти позову
заперечив, зазначив, що під час
проведення перевірки було встановлено,
що господарські операції позивача із
контрагентами, наведеними в Акті
перевірки, не мали реального характеру.
Документи, представлені позивачем як
докази фактичного здійснення
господарських операцій з
вищевказаними контрагентами, не можуть
свідчити про виконання такими
підприємства своїх договірних
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення відповідача, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
Державною податковою інспекцією у
Залізничному районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТзОВ «Старком Груп» з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за період з 29.06.2010 по
30.06.2013 років, результати якої
відображені в Акті від 07.10.2013 року №
У висновках акту перевірки ТзОВ
«Старком Груп» відповідач визначив, що
останнім порушено вимоги:
1. п. 14.1.27 п. 14.1. ст. 14, п. 44.1 п.44.3 ст. 44,
п. 138.2, 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, пп.139.1.9. п. 139.1 ст.
139 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток в сумі 138915 грн.
2. пп.14.1.36, 14.1.56, пп.14.1.191,14.1.231 ст. 14, п.
44.6 ст. 44. п. 198.2, 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст.
200 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 355120
На підставі висновків зазначеного
Акту перевірки відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення від
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем - податок на прибуток на
суму 149 181,00 грн., з них за основним
платежем - 138 915,0 грн., за штрафними
грошового зобов'язання за платежем -
податок на додану вартість на суму 410 347
грн., з них за основним платежем - 355120,0
грн., за штрафними (фінансовими)
Податковим органом встановлено, що в
період, який перевірявся контрагентами
позивача були ТзОВ «Фасадем-сервіс»,
ТзОВ «Перший фінансовий Взвод», ТзОВ
«Деюре групп», ТзОВ «Еворі Інвестмент».
Вищевказані контрагенти позивача
власних виробничих потужностей,
трудових ресурсів, належних
адміністративно-господарських
можливостей для здійснення
господарської діяльності не мають, що
виключає можливість виконання взятих
на себе зобов'язань згідно договорів
укладених з ТзОВ «Старком - Груп» та
свідчить про фіктивний характер
До таких висновків податковий орган
дійшов грунтуючись на інформації
здобутій в ході проведення перевірки
ТзОВ «Фасадем-сервіс», ТзОВ «Перший
фінансовий Взвод», ТзОВ «Деюре Групи»,
ТзОВ «Еворі Інвестмент».
Відтак, судом взято до уваги те, що при
перевірці ТзОВ «Старком - Груп» не
доведено реальність здійснення
господарських операцій з
контрагентами, не підтвердилось
реальність часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна (технічного персоналу,
основних фондів, виробничих активі
складських приміщень і транспортних
засобів), які економічно необхідні для
здійснення діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності
Таким чином, в ході проведення
перевірки ТзОВ ТзОВ «Старком - Груп» за
період, що перевірявся встановлено
неможливість фактичного здійснення
ТзОВ ТзОВ «Старком - Груп»
господарських операцій з
Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд враховував
наступні обставини справи та норми
діючого на момент виникнення спірних
правовідносин законодавства.
Порядок обчислення та сплати податку
на додану вартість регулюється
Розділом V Податкового кодексу України
№ 2755-VІ від 02.12.2010 року (далі - ПК
Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - це сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з Розділом V
Згідно з п. 198.1. ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх
ввезенні на митну територію України (у
тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого
вести облік результатів спільної
в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
Як вбачається з п. 198.2. ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг,
що підтверджено податковою накладною.
Водночас відповідно до пункту 198.3
статті 198 ПК України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльне і платника
- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому мислі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.
Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податку на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.
Пунктом 198.6. ст. 198 ПК України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог ст.201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11
ст.201 цього Кодексу.
Відповідно до п.200.1 ст. 200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті до
бюджету або відшкодуванню з бюджету,
визначається, як різниця між загальною
сумою податкових зобов'язань, що
виникли у зв'язку з будь-яким продажем
товарів (робіт, послуг) протягом
звітного періоду та сумою такого
Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків та зборів, ведення
яких передбачено законодавством.
Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення зберігання яких
передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.
Суд виходить з того, що відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» при складанні податкової
звітності з метою правильного
відображення господарської операції
повинні враховуватись відповідні
документи первинного обліку, а по
зазначених операціях придбання
результатів робіт (послуг) повинні бути
Згідно з ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують
грошовий вимірник, ґрунтуються на
даних бухгалтерського обліку.
Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій, згідно з
вимогами п.1 ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.
Судом взято до уваги лист Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 року № 742/11/13-11, згідно якого для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, тобто достовірні первинні
документи. Для з'ясування обставин
реальності вчинення господарської
операції судам належить ретельно
перевіряти доводи податкових органів
про фактичне нездійснення
господарської операції, викладені в
актах перевірки або підтверджені
Відповідно до Положення господарські
операції - це факти підприємницької
діяльності та іншої діяльності, що
впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.
Отже, основою формування
бухгалтерського, а відтак податкового
обліку є господарська операція, яка
впливає на стан зобов'язань, в тому
числі і податкових. Надання
податковому органу до перевірки всіх
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів тощо.
Таким чином, відображенню у податковій
звітності підлягає лише та
господарська операція, яка фактично
відбулась, а не та, зміст якої лише
відображений на первинних документах,
відповідно тоді така господарська
операція, яка фактично відбулась і
створює відповідні податкові наслідки
для платника шляхом формування ним
складу податкового кредиту та валових
витрат. Тому господарська операція, яка
фактично не відбулась є нікчемною,
оскільки не спрямована на реальне
настання правових наслідків, а
спрямована лише на формування
платником податкового кредиту та
валових витрат у зв'язку із
відображенням її змісту у первинних
Відповідач стверджує, що фактичного
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентами не
У зв'язку з наведеним, а також
враховуючи принцип офіційного
з'ясування обставин справи,
передбачений частинами четвертою та
п'ятою ст. 11 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд запропонував
представнику позивачу представити
документи, які спростовують доводи
податкового органу щодо наявності
порушень та підтверджують реальність
господарських операцій, проведених із
вищевказаними контрагентами.
Проте представником позивача ні в ході
проведення податкової перевірки, ні в
ході судового розгляду справи не
представлено жодних документів, які б
підтверджували реальність здійснення
господарських операцій із вказаними
вище контрагентами, натомість
останньою в судовому засіданні було
надано пояснення, що така первинна
документація не надається.
Також, суд бере до уваги те, що
податковими органами доведено, а
позивачем не спростовано факту, що у
контрагентів позивача відсутні
основні засоби, складські приміщення,
виробничі потужності для здійснення
будь-яких видів господарської
діяльності та трудові ресурси
необхідні для виконання договірних
Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачем не доведено фактичний
характер господарських операцій,
здійснених із вищезазначеними
Згідно з частиною другою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Виходячи зі змісту наведеної норми,
саме на податкові органи покладається
обов'язок надати достатні докази на
обґрунтування висновків про порушення
платником податків норм податкового
законодавства, на підставі яких такому
платникові визначено відповідні
грошові зобов'язання.
Відповідачем доведено належними та
допустимими доказами підставність
висновків, викладених в Акті перевірки
від 07.10.2013 року № 844/22-10/37162829, та
прийнятих на його підставі податкових
повідомлень-рішень від 21.12.2012 року №
При цьому, такі доводи відповідача не
спростовані позивачем.
Аналізуючи діюче законодавство та
обставини справи, суд приходить до
висновку, що відсутні правові підстави
вважати вищезазначені податкові
повідомлення-рішення неправомірним.
Таким чином, сукупність вищенаведених,
підтверджених документально та
встановлених обставин дає суду
підстави визнати позовні вимоги
необґрунтованими та такими, що не
підлягають до задоволення.
Відповідно до ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати. Оскільки
відповідачем не представлено суду
документального підтвердження судових
витрат, то такі не підлягають
стягненню з позивача.
На підставі вищенаведеного,
керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 КАС
п о с т а н о в и в :
У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.
Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 27
січня 2014 року.

Суддя
Сакалош В.М.