Справа № 2а-7504/11
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року м.
Київ К/9991/16283/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши у попередньому розгляді
справу за касаційною скаргою
управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області на
постанову Селидівського міського суду
Донецької області від 10 листопада 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 січня 2012
року у справі № 2а-7504/11 за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Селидове Донецької
області, третя особа ДП
"Селидіввугілля" в особі ВП "Шахта
Курахівська" про визнання
неправомірними дії та зобов'язання
вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2011 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до управління Пенсійного
фонду України в м. Селидове Донецької
області, третя особа ДП
"Селидіввугілля" в особі ВП "Шахта
Курахівська", в якому просила визнати
неправомірними дії, скасувати рішення
№472 від 18.02.2011 р. щодо відмови у
перерахунку пенсії та зобов'язання
здійснити перерахунок пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
вона перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного Фонду України в м. Селидове
Донецької області як отримувач пенсії
за віком та продовжує працювати. ОСОБА_1
звернулася 14.02.2011 р. до відповідача із
заявою про перерахунок пенсії по
збільшенню страхового стажу і
заробітній платі. Рішенням № 472 від
18.02.2011 р. їй було відмовлено у
перерахунку пенсії, оскільки страховий
стаж становить 1 рік 5 місяців, замість
необхідних 2-х років, що не відповідає
дійсності, оскільки це обумовлено
несплатою щомісячних страхових
внесків підприємством ВП "Шахта
Курахівська" ДП "Селидіввугілля" до
Пенсійного Фонду України.

Постановою Селидівського міського
суду Донецької області від 10 листопада
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 січня 2012
року, позовні вимоги задоволені
частково. Визнані неправомірними дії
управління Пенсійного фонду України в
м.Селидове щодо відмови у перерахунку
пенсії позивачу, скасоване рішення
відповідача № 472 від 18.02.2011р. в частині
відмови у перерахунку пенсії по стажу
та зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок пенсії позивачу по стажу з
урахуванням періоду роботи з 01.06.2010р. по
31.12.2010р. у відповідності до ст.42 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" в
редакції закону від 09.07.2003 р. № 1058-IV з
01.02.2011р.

Не погоджуючись з ухваленими по справі
рішеннями управління Пенсійного фонду
України в м. Селидове Донецької області
звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів першої і
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали касаційної
скарги, проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що відсутні підстави для скасування
судових рішень, а касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач знаходиться на
обліку у відповідача та отримує пенсію
за віком, при цьому продовжує працювати
та отримувати заробітну плату. Позивач
14.02.2011 р. звернулася до відповідача із
заявою про перерахунок пенсії по
збільшенню страхового стажу у
відповідності зі ст.42 Закону № 1058,
починаючи з 01.02.2011 р. Рішенням № 472 від
18.02.2011р. позивачу було відмовлено у
зв'язку з відсутністю у неї двох років
страхового стажу, яке обумовлене
несплатою підприємством ВП "Шахта
"Курахівська" ДП "Селидіввугілля"
страхових внесків за період з 01.06.2010 р.
по 31.12.2010 р.

Частково задовольняючи позовні вимоги
суди першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що не зарахування
періоду роботи позивача з 01.06.2010 р. по
31.12.2010 р. відповідно до ст.42 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" з 01.02.2011
року, з підстав несплати щомісячних
страхових внесків підприємством -
роботодавцем, є неправомірним.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
і апеляційної інстанцій виходячи з
наступного.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, Законом України
№1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року № 530 "Про деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян".

Відповідно до статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених Законом.

Згідно ч.1 ст.1 Закону № 1058 термін
"страховий стаж" визначений, як період
(строк), протягом якого особа підлягала
державному соціальному страхуванню,
або за яку сплачувався збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування згідно із законодавством,
що діяло раніше, та/або підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню згідно із цим
Законом і за який сплачені страхові
внески, а страховий стаж у солідарній
системи визначений частиною першою
статті 24 Закону як період (строк),
протягом якого особа підлягає
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню та за який
щомісяця сплачені страхові внески в
сумі не меншій, ніж мінімальний
страховий внесок.

Страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
найманих працівників та інших осіб, які
належать до кола осіб, які підлягають
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванню та зазначені у
статті 11 Закону № 1058, сплачуються їх
роботодавцями та безпосередньо
застрахованими особами.

Механізм обов'язкового пенсійного
страхування передбачає відповідні
державні гарантії реалізації
застрахованими особами своїх
пенсійних прав.

Зокрема, згідно з частиною першої
статті 16 Закону № 1058, застрахована
особа має право отримувати від
страхувальника підтвердження про
сплату страхових внесків, вимагати від
страхувальників сплати внесків, у тому
числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов'язок
страхувальника нараховувати,
обчислювати і сплачувати в установлені
строки та в повному обсязі страхові
внески (пункт 6 частини другої статті 17
Закону) незалежно від фінансового
стану платника (частини дванадцята
статті 20 Закону).

Судами встановлено, що ВП "Шахта
"Курахівська" ДП "Селидіввугілля"
страхові внески за період з 01.06.2010 р. по
31.12.2010 р. були сплачені, при цьому всі
нараховані та утримані суми
перераховані в УПФУ в м.Селидове.

Таким чином, вірним є висновок судів
про визнання дій відповідача щодо
відмови у перерахунку пенсії по стажу
неправомірними та скасуванні рішення
УПФУ в м.Селидове № 472 від 18.02.2011р. про
відмову в перерахунку пенсії позивача
в частині відмови у перерахунку пенсії
по стажу, правильним.

Питання, пов'язані з перерахунком
пенсії стосовно осіб, які продовжували
працювати, врегульовані в частині 4
статті 42 Закону № 1058-ІУ, в якій
визначено, що у разі якщо застрахована
особа після призначення пенсії
продовжувала працювати, провадиться
перерахунок пенсії з урахуванням
страхового стажу після призначення
пенсії. Кожний наступний перерахунок
пенсії провадиться не раніш як через
два роки після попереднього
перерахунку з урахуванням страхового
стажу після призначення пенсії.
Перерахунок пенсії здійснюється із
заробітної плати (доходу), з якої була
обчислена пенсія, або за періоди
страхового стажу, зазначені в частині
першій статті 40 цього Закону.

Відповідно до підпункту "б" підпункту 10
пункту 35 розділу II "Внесення змін до
деяких законодавчих актів України"
Закону України від 28 грудня 2007 року №
107-УІ "Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", частина 4
статті 42 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" була викладена у новій
редакції: "У разі якщо застрахована
особа після призначення пенсії
продовжувала працювати, провадиться
перерахунок пенсії з урахуванням не
менш ніж 24 місяців страхового стажу
після призначення (попереднього
перерахунку) пенсії незалежно від
перерв в роботі. Перерахунок пенсії
здійснюється із заробітної плати
(доходу), з якої була обчислена пенсія.
За бажанням пенсіонера перерахунок
пенсії провадиться із заробітної плати
за періоди страхового стажу, зазначені
в частині першій статті 40 цього Закону,
із застосуванням показника середньої
заробітної плати працівників в
середньому на одну застраховану особу
в цілому по Україні, з якої сплачено
страхові внески та яка відповідно до
цього закону враховується для
обчислення пенсії, за календарний рік,
що передує року перерахування пенсії".

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп-2008 у справі
про страхові виплати зміни, внесені
підпунктом "б" підпункту 10 пункту 35
розділу II Закону України від 28 грудня
2007 року № 107-УІ, визнані такими, що не
відповідають Конституції У країни (є
неконституційними).

За правилами, встановленими у статті 152
Конституції України, статті 73 Закону
"Про Конституційний Суд України",
положення, визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
рішення про їх неконституційність та
не підлягають застосуванню. Рішення
Конституційного Суду України є
обов'язковими до виконання на
території України, остаточними і не
можуть бути оскаржені та мають
преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що є
неконституційними.

Таким чином, на підставі вказаного
Рішення Конституційного Суду України
нова редакція частини 4 статті 42 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
втратила чинність, унаслідок чого
відновлена попередня редакція даної
статті згідно до Закону від 9 липня 2003
року № 1058-ІУ, яка є чинною на теперішній
час.

Незважаючи на прийняте Конституційним
Судом Рішення, у підпункті 3 пункту 11
постанови від 28 травня 2008 року № 530
"Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян" Кабінет
Міністрів України фактично відтворив
редакцію частини 4 статі 42 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 28
грудня 2007 року № 107-УІ, яка визнана
неконституційною: "У разі коли
застрахована особа після призначення
пенсії відповідно до Закону
продовжувала працювати, проводиться
перерахунок пенсії з урахуванням не
менш як 24 місяців страхового стажу
після призначення (попереднього
перерахунку) пенсії незалежно від
перерв у роботі. Перерахунок пенсії
проводиться із заробітної плати
(доходу), з якої була обчислена пенсія.
За бажанням пенсіонера перерахунок
пенсії проводиться із заробітної плати
за періоди страхового стажу, зазначені
в частині першій статті 40 цього Закону,
із застосуванням показника середньої
заробітної плати працівників у
середньому на одну застраховану особу
в цілому по Україні, з якої сплачені
страхові внески та яка відповідно до
цього Закону враховується для
обчислення пенсії, за календарний рік,
що передує року перерахування пенсії.
При цьому з періоду, за який
враховується заробітна плата (дохід)
для перерахунку пенсії, період, що
настає після призначення пенсії, не
підлягає виключенню згідно з абзацом
третім частини першої статті 40 Закону".

Таким чином, питання визначення
порядку і умов проведення перерахунку
пенсій особам, які після її призначення
продовжували працювати, регулюються
нормою частини 4 статті 42 Закону № 1058 в
редакції від 9 липня 2003 року та
положеннями постанови Кабінету
Міністрів України №530 від 28 травня 2008
року "Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян".

Приписами частини 3 статті 4 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
встановлено, що виключно законами про
пенсійне забезпечення визначаються
види пенсійного забезпечення, умови та
порядок пенсійного забезпечення. У
статті 5 цього Закону наголошується, що
цей Закон регулює відносини, що
виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону. Виключно цим законом
визначаються: види пенсійних виплат;
умови набуття права та порядок
визначення розмірів пенсійних виплат.

У разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, як визначено в
частині 4 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд застосовує правовий акт,
який має вищу юридичну силу.

За таких обставин, виходячи з
встановленого статтею 8 Конституції
України принципу верховенства права,
дії нормативно-правового акту у часі,
загальних засад пріоритетності
законів на підзаконними актами, суд
вважає, що при вирішенні даного
адміністративного спору підлягають
застосуванню положення частини 4
статті 42 Закону України від 9 липня 2003
року № 1058, які є чинними на час
звернення позивача із заявою про
перерахунок пенсії.

Правова норма зазначеного Закону
єдиною підставою для перерахунку
пенсії визнає урахування страхового
стажу після призначення пенсії. У
формулі заробітної плати для
перерахунку пенсії не містяться вимоги
про застосування показника середньої
заробітної плати працівників у
середньому на одну застраховану особу
в цілому по Україні, з якої сплачено
страхові внески та яка відповідно до
цього Закону враховується для
обчислення пенсії, за календарний рік,
що передує року перерахування пенсії.

Таким чином, проаналізувавши
встановлені фактичні обставини по
справі, оцінивши представлені докази в
їх сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про правомірність висновку
суду першої інстанції щодо
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_1 по стажу з
урахуванням періоду роботи з 01.06.2010р. по
31.12.2010р. відповідно до вимог ст. 42 Закону
України № 1058 з 01.02.2011р.

Враховуючи викладене, суди першої і
апеляційної інстанцій дійшли вірного
висновку про часткове задоволення
позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами
першої і апеляційної інстанцій
винесені законні і обґрунтовані
рішення, постановлені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області відхилити.

Постанову Селидівського міського суду
Донецької області від 10 листопада 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13 січня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: