Справа № 822/4287/13-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/4287/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Польовий
Суддя-доповідач: Курко О. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Курка О. П.

суддів: Матохнюка Д.Б. Совгири Д. І.

при секретарі: Швець А.І.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2

представника позивача:Афадєєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
департаменту соціального захисту
населення Хмельницької обласної
державної адміністрації на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до департаменту
соціального захисту населення
Хмельницької обласної державної
адміністрації про зобов'язання вчинити
дії , -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 (Позивач)
звернувся до Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до департаменту соціального
захисту населення Хмельницької
обласної державної адміністрації
(Відповідач) про зобов'язання вчинити
дії.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2013
року позов задоволено.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
Відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати та
ухвалити нову постанову, якою
відмовити в задоволені позову. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування всіх обставин справи що
призвело до неправильного її
вирішення.

Представник Позивача в судовому
засіданні заперечив проти доводів
апеляційної скарги, у зв'язку з чим
просив залишити її без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Відповідач в судове засідання по
справі уповноваженого представника не
направив, хоча про розгляд справи
повідомлений судом згідно вимог ст.35
КАС України.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Враховуючи викладене та відсутність
заперечень Позивача, згідно ч.4 ст.128 КАС
України суд вважає за можливе розгляд
справи провести у відсутність
представника Відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Позивача, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити, а постанову суду першої
інстанції - скасувати, виходячи з
наступного.

Рішенням № 1174 від 26.06.2006 року Головного
управління праці та соціального
захисту населення Хмельницької
облдержадміністрації про умови видачі
(продажу) інвалідам спецавтотранспорту
згідно медичних показань, відповідно
до акту обстеження обл. МСЕК дід
Позивача - ОСОБА_3, інвалід війни, група
інвалідності ІІ, згідно п. 42 Порядку
надання автомобілів, отриманих як
гуманітарна допомога, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 07.02.2001 року №128 "Про внесення змін до
Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями" був забезпечений
безкоштовно автомобілем марки OPEL Vectra,
2000 р.в., кузов НОМЕР_2, ввезеного як
гуманітарна допомога.

У ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
Серії НОМЕР_1.

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Відповідача із заявою про
переоформлення автомобіля на своє ім'я.
Позивач зазначає, що на підставі ч.2 ст.38
ЗУ «Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» після смерті
інваліда, дитини-інваліда автомобіль,
виданий безоплатно чи на пільгових
умовах, у тому числі визнаний
гуманітарною допомогою, за бажанням
членів його сім'ї може бути переданий
у їх власність безоплатно у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України. Технічні та інші засоби
реабілітації можуть бути залишені у
власності членів сім'ї померлого
інваліда, дитини-інваліда в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України. Відповідно до п.37 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого постановою КМУ від
08.09.1997 року №999, який був чинний на
момент отримання інвалідом автомобіля,
після смерті інваліда автомобіль, яким
він був забезпечений безоплатно або на
пільгових умовах, залишається його
сім'ї та знімається з обліку в органах
соціального захисту населення.
Перереєстрація автомобіля на ім'я
одного з членів сім'ї інваліда, який на
час смерті інваліда проживав разом з
ним, проводиться Державтоінспекцією з
дозволу органу соціального захисту
населення, де інвалід перебував на
обліку як власник транспорту.

Листом від 09.08.2013 року №03/03-9947 Позивачу
було відмовлено у здійсненні
зазначених дій. Відповідач мотивував
свою відмову тим, що п.41 "Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями",
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 19.07.2006 р. № 999
передбачено, що після смерті інваліда
автомобіль, визнаний гуманітарною
допомогою, яким інвалід був
забезпечений через головне управління
соціального захисту і користувався
менше 10 років, може бути переданий у
власність одному із членів сім'ї
інваліда за рішенням Міністерства
соціальної політики України за умови
сплати податків і зборів за ставками,
діючими на день здійснення митного
оформлення автомобіля.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд
першої інстанції зазначив, що
відповідно до ч.3 ст.5 Цивільного
кодексу України якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності, а тому дійшов висновку, що у
даному випадку спірні відносини
регулюються нормативно-правовим актом,
чинним на момент надання інваліду
гуманітарної допомоги, тобто Порядком
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого постановою КМУ від
08.09.1997 року №999.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками Хмельницького
окружного адміністративного суду, з
огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного
положення Конституції України
міститься в Рішенні Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року №
1-рп/99, відповідно до пункту 2 якого дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

У справі, що розглядається, такою
подією (фактом) є смерть інваліда
ОСОБА_3, а не надання йому автомобіля, як
помилково визначено судом першої
інстанції.

Порядок 1997 року був затверджений у
зв'язку з прийняттям законів України
від 22 грудня 1995 року № 488 «Про внесення
змін і доповнень до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та від 6 червня 1996
року № 230 «Про внесення змін і
доповнень до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з метою
впорядкування забезпечення
автомобілями різних категорій
інвалідів та спрямований на захист
інтересів інвалідів.

Згідно з пунктом 37 Порядку 1997 року в
редакції, чинній на час надання
спірного автомобіля ОСОБА_3, після
смерті інваліда автомобіль, яким він
був забезпечений безоплатно або на
пільгових умовах, залишається його
сім'ї та знімається з обліку в органах
соціального захисту населення.

Відповідно до статті 5 Цивільного
кодексу України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи. Якщо
цивільні відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Визнання закону таким, що втратив
чинність, припиняє його дію в повному
обсязі.

Частиною четвертою статті 4 ЦК
визначено, що актами цивільного
законодавства є також постанови
Кабінету Міністрів України.

Порядок 1997 року був визнаний таким, що
втратив чинність, постановою Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 року.

Таким чином, питання про вилучення
після смерті інваліда в його сім'ї
автомобіля, отриманого інвалідом як
гуманітарна допомога, має вирішуватись
на підставі нормативно-правових актів,
чинних на час смерті інваліда, якому
автомобіль надавався як гуманітарна
допомога.

У справі, що розглядається, таким
нормативно-правовим актом є Порядок 2006
року, відповідно до пункту 41 якого у
редакції, чинній на час смерті ОСОБА_3 -
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, автомобіль,
отриманий інвалідом як гуманітарна
допомога, після його смерті
повертається (вилучається) головному
управлінню соціального захисту і
здається підприємству, що здійснює
заготівлю та переробку металобрухту,
або видається в порядку черговості
інваліду, який перебуває на обліку.

Враховуючи наведене та заслухавши
пояснення Позивача, колегія суддів
апеляційної інстанції дійшла висновку,
що оскільки права та обов'язки у ОСОБА_2
щодо спірного автомобіля, виникли
після смерті інваліда, а не в момент
забезпечення ОСОБА_3 автомобілем,
застосуванню до спірних правовідносин
підлягає Порядок 2006 року, а тому
підстави для задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 відсутні.

Аналогічна правова позиція висловлена
у постанові Верховного Cуду України від
17.12.2013 року у справі № 21-437а13.

Відповідно до частини 1 статті 244
Кодексу адміністративного судочинства
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції при
прийнятті оскаржуваного рішення
порушено норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, а тому оскаржувана постанова
підлягає скасуванню з прийняттям
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Згідно зі ст. 202 КАС України підставами
для скасування постанови або ухвали
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу департаменту
соціального захисту населення
Хмельницької обласної державної
адміністрації задовольнити.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до департаменту
соціального захисту населення
Хмельницької обласної державної
адміністрації про зобов'язання вчинити
дії, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
відмовити ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі "27" січня 2014 р. .

Головуючий
Курко О. П.

Судді
Матохнюк Д.Б.

Совгира Д. І.