Справа № 824/1555/13-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 824/1555/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Ковтюк В.О.
Суддя-доповідач: Совгира Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Матохнюка Д.Б.

при секретарі: Лозінській Н.В.

за участю представників сторін:

позивач : Бершадська Тетяна
Олексіївна

відповідач (апелянт) : Фуштей Микола
Васильович

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у м. Чернівцях
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Чернівецькій області на постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 07
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом публічного
акціонерного товариства "Чернівецький
завод Індустрія" до державної
податкової інспекції у м. Чернівцях
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Чернівецькій області про скасування
податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство
«Чернівецький завод "Індустрія"
звернулося з адміністративним позовом
до державної податкової інспекції у м.
Чернівцях Головного управління
Міндоходів у Чернівецькій області
(відповідач) про скасування податкових
повідомлень-рішень від 06.06.13р. №
та № та від 13.09.13р. №.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 07 листопада
2013 року вказаний адміністративний
позов було задоволено. Не погоджуючись
із прийнятим судовим рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу в
якій просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позову. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Під час судового засідання представник
відповідача підтримав свою апеляційну
скаргу та просив суд її задовольнити з
підстав, викладених в ній.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечувала проти
апеляційної скарги та просила суд
відмовити в її задоволенні посилаючись
на те, що судом першої інстанції було
винесено законне і обґрунтоване
рішення, а підстави для його зміни чи
скасування - відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу державної податкової інспекції
у м. Чернівцях Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Чернівецькій області - залишити без
задоволення, а постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду 07
листопада 2013 року - без змін виходячи із
наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що в період з 22.04.13 р.
по 13.05.13 р. відповідачем проведено
документальну планову перевірку
публічного акціонерного товариства
«Чернівецький завод «Індустрія» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.11р. по 31.12.12 року, про що 24
травня 2013 року складено Акт №659/22-1/00191299
(т.1, а.с.63-137). В Акті, зокрема зазначено,
що позивачем між іншим порушено:

- п.44.1 ст.44, п.п.138.2, 138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1
ст.139 Податкового кодексу України в
результаті чого занижено податок на
прибуток в періоді, що перевірявся, на
загальну суму 137595,00 грн. (за I квартал 2012
року - 110363,00 грн. та за II квартал 2012 року -
27232,00 грн.);

- п.44.1 ст.44, п.п.198.3, 198.5. 198.6 ст.198
Податкового кодексу України в
результаті чого занижено податок на
додану вартість в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 142779,00
грн., в тому числі за серпень 2011р. - 2740,00
грн., за вересень 2011р. - 1325,00 грн., за
жовтень 2011 р. - 1198,00 грн., за березень 2012
р. - 137516,00 грн.

За наслідками розгляду Акту 06.06.13р. були
прийняті податкові
повідомлення-рішення:

- № в якому зазначено, що за
порушення позивачем вимог п.44.1 ст.44,
п.п.198.3, 198.5. 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України та у відповідності до п.123.1 ст.123
Податкового кодексу України збільшено
суму грошового зобов'язання за
основним платежем ПДВ із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) на 142779,00
грн. та нараховані штрафні санкції в
розмірі 35694,75 грн.;

- №000218210 в якому зазначено, що за
порушення позивачем вимог п.44.1 ст.44,
п.п.138.2, 138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України та у
відповідності до п.123.1 ст.123 Податкового
кодексу України збільшено суму
грошового зобов'язання за основним
платежем «Податок на прибуток
приватних підприємств» на 137595,00 грн. та
нараховані штрафні санкції в розмірі
34398,75 грн. (т1, а.с.9-10).

13.09.13р. податковим
повідомленням-рішенням №
донараховано позивачу штрафні санкції
за ПДВ із вироблених в Україні товарів
(робіт, послуг) за порушення п.44.1 ст.44,
п.п.198.3, 198.5. 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України та у відповідності до п.123.1 ст.123
Податкового кодексу України в сумі
35694,75 грн. (т.2, а.с.17).

14 червня 2013р. позивачем подано скаргу
на податкові повідомлення-рішення від
06.06.13р. - № та №000218210 до Головного
управління Міндоходів у Чернівецькій
області.

В період з 04.07.13р. по 10.07.13р. було
проведено документальну позапланову
перевірку ПАТ «Чернівецький завод
«Індустрія» з питань дотримання вимог
податкового законодавства, що стали
предметом оскарження (податок на
прибуток, податок на додану вартість)
за період з 01.07.11р. по 31.12.12р. За
наслідками перевірки 12 липня 2013 року
складено акт №899/22-1/00191299 (далі - Акт
перевірки).

Розглядаючи даний позов суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
рішення відповідача не відповідають
вимогам Податкового Кодексу, тобто є
протиправними та підлягають
скасуванню. Колегія суддів
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції.

Щодо податкового повідомлення-рішення,
в якому вказано на порушення позивачем
п.44.1 ст.44, п.п.138.2, 138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1
ст.139 Податкового кодексу України в
результаті чого занижено податок на
прибуток в періоді, що перевірявся, на
загальну суму 137595,00 грн., внаслідок не
підтвердження здійснення витрат з
придбання металопродукції (катанка
ф.6,5) від постачальника ТОВ «Мікротекс»
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами
(зокрема, видаткові накладні та
товаротранспортні накладні не
відповідають вимогам щодо змісту
первинних документів, відсутність
сертифіката якості заводу-виробника)
та податкове повідомлення-рішення, в
якому вказано на порушення позивачем
п.44.1 ст.44, п.п.198.3, 198.5. 198.6 ст.198
Податкового кодексу України в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за березень 2012 р. на
суму 137516,00 грн., зокрема через
безпідставне включення до складу
податкового кредиту податку на додану
вартість з вартості отриманої
металопродукції від постачальника ТОВ
«Мікротекс», колегія суддів зазначає
наступне.

Колегією суддів було встановлено
обставини, за яких здійсненні
господарські операції між позивачем та
ТОВ «Мікротекс» мали реальний
характер, підтвердженням чого слугують
наявні у матеріалах справи докази їх
виконання.

позивачем було укладено з ТОВ
«Мікротекс» 12 вересня 2011 року договір
№106 (далі - Договір №106) та 10 січня 2012
року договір №9 (далі - Договір №9)
купівлі-продажу металопродукції.

Поставка товару за даними договорами
була здійснена у кількості,
асортименті та по номенклатурі товару
згідно із Специфікаціями до Договорів,
що були досліджені в судовому
засіданні.

Виконання Договорів №106 та №9
підтверджується:

- видатковими накладними від
15.03.12р.№; від 21.02.12р. №; від
22.03.12р. №, від 30.03.12р. №; від
12.03.12р. №; від 14.03.12р. №.

- податковими накладними від 12.03.12р. №15;
від 06.03.12р. №2; від 12.03.12р. №23; 13.03.12р. №24;
від. 14.03.12р. №29; від 15.03.12р. №30; 21.03.12р. №50;
29.03.12р. №66; від 16.03.12р. №45; від 19.03.12р. №46;
від 2203.12р. №60; від 30.03.12 №86; від 20.03.12р.
№47; від 27.03.12р. №66.

- приймальними актами від 12.03.12р. №21, від
21.03.12р. №38, №42, 43, від 22.03.12р. №47, від
23.03.12р. №53, від 30.03.12р.№69.

Крім того, оборотно-сальдовою
відомістю, картками складського обліку
та лімітно-забірними картками
підтверджено, що металопродукція
належним чином відображена в
бухгалтерському обліку, зокрема в
березні 2012 року відображено в
регістрах бухгалтерського обліку
придбання катанки ф.6.5. Оплата за
вказаними договорами проводилась, що
підтверджується виписками з рахунків
публічного акціонерного товариства
«Чернівецький завод «Індустрія».
Зазначені докази доводять
оприбуткування металопродукції, рух
коштів за рахунками та рух товарів на
складі, та використання їх у власному
виробництві.

Витрати Позивача на придбання товару у
ТОВ «Мікротекс» в сумі 687582,00 грн.
підтверджені первинними документами
(видатковими накладними, податковими
накладними, товаротранспортними
накладними, приймальними актами), які
складені відповідно до вимог Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
містять всі необхідні реквізити.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно п.138.2. ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Пункт 138.8. статті 138 ПК України визначає,
що собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Відповідно до п.п.139.1 п.139.1 ст.139 ПК
України не включаються до складу
витрат: 139.1.9. витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно п.п.14.1.181. п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 статті 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3. ст.198 ПК України передбачає,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Пункт 201.1. ст.201 Податкового кодексу
України передбачає, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України); ї)
номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
України.

Отже, аналіз вищезазначених норм дає
підстави зробити висновок, що
Податковий кодекс України ставить в
залежність включення сум валових
витрат лише з їх підтвердженням
відповідними документами. А податкова
накладна, яка видається платником
податку, що поставляє товар є єдиною та
достатньою підставою для нарахування
податкового кредиту останнього, за
умови здійснення самої господарської
операції.

Щодо недотримання позивачем порядку
ведення бухгалтерського обліку і
фінансової звітності, а також
ненадання для перевірки документів,
які мають юридичну силу та доказовість,
зокрема відповідач вказує на деякі
недоліки в оформленні документів,
судом зазначається наступне.

Відповідно до п.1.1 розділу 1 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку
Затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24 травня 1995 р. N 88
Зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 р. за N168/704
(далі Положення №88), це Положення
встановлює порядок створення,
прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності (надалі -
підприємства), установ та організацій,
основна діяльність яких фінансується
за рахунок коштів бюджету (надалі -
установи).

Відповідно до п.2.4. розділу 2 цього
Положення, первинні документи (на
паперових і машинозчитуваних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Залежно від характеру операції та
технології обробки даних до первинних
документів можуть бути включені
додаткові реквізити: ідентифікаційний
код підприємства, установи з
Державного реєстру, номер документа,
підстава для здійснення операцій, дані
про документ, що засвідчує
особу-одержувача тощо.

Частиною1 ст.3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні"№996 від 16 липня 1999
року (далі Закон №996), метою ведення
бухгалтерського обліку і складання
фінансової звітності є надання
користувачам для прийняття рішень
повної, правдивої та неупередженої
інформації про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства.

Згідно ст.9 Закону №996 підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 ст.9 Закону №996 визначено, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

З наданих в ході судового розгляду
справи документів (видаткових
накладних) вбачається, що контрагентом
позивача зазначено всі реквізити та
дотримано порядок складання
документів, які обумовлені вимогами
ст.9 Закону №996 та Положення №88. В тому
числі в цих документах зазначено
особисті підписи представників
підприємств та печатки за допомогою
чого їх можна ідентифікувати, що є
основною вимогою цих норм, а тому
посилання представників відповідача
про відсутність юридичної сили цих
документів через відсутність
розшифровки підпису є безпідставними
та побудовані виходячи із припущень.

Таким чином, в ході господарської
діяльності позивачем правомірно
включено до бухгалтерського обліку
видаткові накладні, отримані від ТОВ
«Мікротекс», оскільки не було підстав,
які б забороняли у відповідності до
п.2.15 та п.2.16 Положення №88, приймати ці
документи до виконання.

ТОВ «Мікротекс» на момент
взаємовідносин з позивачем, було
зареєстроване належним чином в якості
платника ПДВ, більше того ТОВ
«Мікротекс» у своїй податковій
звітності відобразили операції з ПАТ
«Чернівецький завод «Індустрія». Даний
факт підтвердили в судовому засіданні
представники відповідача, на
підтвердження чого надали копії
декларацій.

З вищевикладеного вбачається, що
контрагент, з якими позивач мав
фінансово-господарські зв'язки, на дату
здійснення операцій являвся
зареєстрованими належним чином
платником ПДВ, його установчі
документи не визнавалися судами
недійсними.

Щодо відсутності товарно-транспортних
накладних, то як слідує з укладених
договорів транспортні витрати
здійснювались за рахунок продавця
металопродукції, тобто вартість
товарів визначена з урахуванням
вартості перевезення, а тому наявність
чи відсутність перевізних документів у
позивача не свідчить про відсутність
господарської операції з вказаним
контрагентом. Під час перевірки не
виявлено фактів віднесення позивачем
до складу валових витрат - витрат на
транспортування.

Щодо тверджень апелянта, що позивачем
порушено вимоги п.44.1ст.44, п.198.6 ст.198 ПК
України, зокрема безпідставно включено
до складу податкового кредиту податку
на додану вартість з вартості
отриманих паливно-мастильних
матеріалів від постачальників ТОВ
«ЗНГ-Техно-Нафта» та ПП Торгівельна
компанія «Укр-Петроль», внаслідок чого
відповідачем донараховано податку на
додану вартість на загальну суму
5263,45грн. у зв'язку з відсутністю в
податкових накладних обов'язкового
реквізиту, а саме: коду товару згідно з
УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та
товарів, ввезених на митну територію
України) суд зазначає наступне.

В судовому засіданні досліджені
податкові накладні видані:

- ТОВ «ЗНГ-Техно-Нафта» від 08.08.2011р.№296,
від 16.08.2011р. №577, від 12.08.2011р. №466, від
30.09.2011р. №1229, від 11.10.11р. №439 на загальну
суму 1485,92грн.;

- ПП Торгівельна компанія «Укр-Петроль»
від 11.08.2011р. №395, від 25.08.2011р №723, від
17.08.2011р. №526, від 08.09.2011р. №314, від 22.09.2011р.
№640, від 10.10.2011р. №292, від 14.10.2011р. №565, від
27.10.2011р. №851 (а.с.193-205 т.1).

В ході апеляційного розгляду справи,
позивачем не було доведено, що ним під
час перевірки надавались податкові
накладні із зазначеними кодами товарів
згідно з УКТ ЗЕД, разом з тим суд вважає
необґрунтованими твердження
відповідача, що вищезазначені
податкові накладні повинні містити
коди товарів згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до п.201.2. ст.201 Податкового
кодексу України, у редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, форма та порядок
заповнення податкової накладної
затверджується центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної фінансової
політики.

У відповідності до абз.8 п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України порядок
ведення Єдиного реєстру податкових
накладних встановлюється Кабінетом
Міністрів України.

Згідно п.5 Постанови Кабінету Міністрів
України "Про затвердження Порядку
ведення Єдиного реєстру податкових
накладних", продавець складає
податкову накладну та/або розрахунок
коригування у форматі (відповідно до
стандарту), затвердженому Державною
податковою службою, з використанням
спеціалізованого програмного
забезпечення.

Нова форма податкової накладної,
відповідно до якої необхідно зазначати
в окремих рядках код товару згідно з
УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та
товарів, ввезених на митну територію
України), затверджена наказом
Міністерства фінансів України 01
листопада 2011 р.

Таким чином твердження відповідача, що
вищезазначені податкові накладні за
період серпень-жовтень 2011р. повинні
містити коди УКТ ЗЕД після набрання
чинності вищезазначених змін до
податкового законодавства, не
відповідає дійсності, оскільки форма
податкової накладної, яка передбачає
зазначення кодів УКТ ЗЕД, була
затверджена лише 01 листопада 2011 р.,
тобто після дати видачі податкових
накладних.

На момент виникнення спірних
правовідносин був чинний наказ
Державної податкової адміністрації
України від 21 грудня 2010 р. №969, в якій
зазначення кодів УКТ ЗЕД не
передбачалося. Спірні податкові
накладні відповідають вимогам наказу
Державної податкової адміністрації
України від 21 грудня 2010 р. №969 та
вимогам п.201.1 ст.201 Податкового кодексу
України, які діяли на момент виникнення
спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в постанові від 07
листопада 2013 року, та не можуть бути
підставами для її скасування.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне і обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
державної податкової інспекції у м.
Чернівцях Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Чернівецькій області - залишити без
задоволення, а постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 07
листопада 2013 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у м. Чернівцях
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Чернівецькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від
07 листопада 2013 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
27 січня 2014 року.

Головуючий суддя
Совгира Д. І.

Судді
Курко О. П.

Матохнюк Д.Б.