Справа № 810/7001/13-а
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року 810/7001/13-а

Приміщення суду за адресою: місто Київ,
бульвар Лесі Українки, 26, зал судових
засідань № 1018

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Леонтовича А.М.

при секретарі -
Бончевій О.С.

за участю представників сторін:

від позивача:
Косенко О.В.

від відповідача:
не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом до провиконувача обов'язків
Кагарлицького міжрайонного прокурора
Київської області Кагарлицької
міської ради Київської області
визнання протиправним та скасування
рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Виконувач обов'язків Кагарлицького
міжрайонного прокурора (далі - позивач)
звернувся до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Кагарлицької міської ради Київської
області (далі - відповідач) про визнання
протиправним та скасування пункту 5
рішення Кагарлицької міської ради
Київської області «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні» від 12 грудня 2013 року №373-LXIV-VI, в
частині підняття прапору Євросоюзу на
щоглі в центрі міста.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що 12 грудня 2013 року
Кагарлицькою міською радою прийняте
рішення №373-LXIV-VI, пунктом 5 якого було
вирішено підняти прапор Євросоюзу на
щоглі у центрі міста на період
проведення акцій з євроінтеграції
України. Позивач стверджує, що вказане
рішення суперечить суперечить чинному
законодавству та прийняте з
перевищенням повноважень наданих
конституцією та Законом України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
оскільки, ні вказаним законом, ні
Конституцією України не передбачені
норми, яки б відносили до компетенції
сільських, селищних, міських рад
питання використання поряд з державною
символікою та символікою
територіальної громади іншої
символіки.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі, просив суд позов
задовольнити.

Відповідач явку уповноваженого
представника не забезпечив, заперечень
на позов не надав, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином. 21 січня 2014 року через канцелярію
суду надійшло клопотання відповідача
про розгляд справи за відсутності
представника відповідача. За таких
обставин суд ухвалив здійснювати
розгляд справи за відсутності
представника відповідача
повідомленого належним чином.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, врахувавши норми закону, які
діяли на момент виникнення
правовідносин між сторонами, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що 12 грудня 2013 року
на шістдесят четвертій сесії шостого
скликання Кагарлицької міської ради
прийняте рішення № 373-LXIV-VI "Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні". Зокрема, пунктом п'ятим
вказаного рішення вирішено на період
проведення акцій з підтримки
євроінтеграції України підняти прапор
Євросоюзу на щоглі в центрі міста (а.с.
11)

17 грудня 2013 року виконувачем обов'язків
Кагарлицького міжрайонного прокурора
винесено постанову №209 про проведення
перевірки в порядку нагляду за
додержанням і застосуванням законів у
Кагарлицькій міській раді Київської
області, яку вручено відповідачеві 17
грудня 2013 року (а.с. 13).

За наслідками виявлених під час
перевірки порушень закону, без
внесення подання, виконувач обов'язків
Кагарлицького міжрайонного прокурора
звернувся до суду щодо визнання
протиправним та скасування пункту 5
рішення Кагарлицької міської ради від
12 грудня 2013 року №373-LXIV-VI.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи усім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Компетенція органів місцевого
самоврядування визначена Конституцією
України, Законом України «Про місцеве
самоврядування в України» та іншими
законами.

Відповідно до статті 140 Конституції
України та Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», місцеве
самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

У силу положень статті 143 Конституції
України, територіальні громади села,
селища, міста безпосередньо або через
утворені ними органи місцевого
самоврядування, зокрема, затверджують
програми соціально-економічного та
культурного розвитку і контролюють їх
виконання, вирішують інші питання
місцевого значення, віднесені законом
до їхньої компетенції.

Відповідно до Конституції України,
систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування визначає Закон України
«Про місцеве самоврядування в
Україні».

Загальна компетенція сільських,
селищних, міських рад визначена
статтею 25 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», відповідно
до якої сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією, цим та
іншими законами до їх відання.

Перелік питань, які належать до
виключної компетенції сільських,
селищних, міських рад визначений
статтею 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Таким чином, місцеве самоврядування є
одним із проявів здійснення народом, у
формі територіальної громади, влади,
яка, в свою чергу, не належить до жодної
із гілок державної влади, що
характеризується самостійністю у
вирішенні певного кола питань.

З системного аналізу вказаних норм, суд
дійшов висновку, що до виключної
компетенції сільських, селищних,
міських рад належать повноваження
щодо організації і контролю за
діяльністю виконавчих органів:
утворення виконавчого комітету ради,
визначення його чисельності,
затвердження та внесення змін до його
персонального складу; розпуск
виконкому; затвердження за пропозицією
сільського, селищного, міського голови
структури виконавчих органів ради,
загальної чисельності апарату ради та
її виконавчих органів, витрат на їх
утримання; скасування актів виконавчих
органів ради, які не відповідають
Конституції чи законам України, іншим
актам законодавства, рішенням ради,
прийнятим у межах її повноважень;
заслуховування звітів керівників
виконавчих органів ради та посадових
осіб, яких вона призначає або
затверджує.

Відтак, компетенція місцевих рад є
правовою формою виразу їх функцій, вона
водночас служить і правовим засобом їх
реалізації. Закон України «Про місцеве
самоврядування в Україні» розрізняє
загальну і виключну компетенцію
місцевих рад (статті 25, 26). Здійснюючи
загальну компетенцію, місцеві ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією та
законами України до їх відання. До
виключної компетенції належать
питання, які перебувають у віданні рад
і підлягають розгляду тільки на їх
пленарних засіданнях.

Так, предметом відання місцевого
самоврядування є не будь-які питання
суспільного життя, а питання саме
місцевого значення, тобто ті, що
пов'язані передусім із життєдіяльністю
територіальних громад. Це, як правило,
найважливіші питання місцевого
значення, розгляд і вирішення яких не
може бути делеговано іншим органам.

Висновки аналогічного характеру
наведені у пункті 4 рішення
Конституційного Суду України від 26
березня 2002 року №6-рп/2002 у справі за
конституційним поданням Міністерства
внутрішніх справ України щодо
офіційного тлумачення положення
частини другої статті 28 Закону України
"Про статус депутатів місцевих Рад
народних депутатів".

Стаття 23 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» встановлює,
що на будинках, де працюють ради та їх
виконавчі комітети, піднімається
Державний Прапор України.

Частиною першою статті 20 Конституції
України визначено перелік державних
символів України. Ними є Державний
Прапор України, Державний Герб України
і Державний Гімн України.

Державний Прапор України - стяг із двох
рівновеликих горизонтальних смуг
синього і жовтого кольорів. Великий
Державний Герб України встановлюється
з урахуванням малого Державного Герба
України та герба Війська Запорізького
законом, що приймається не менш як
двома третинами від конституційного
складу Верховної Ради України.
Головним елементом великого
Державного Герба України є Знак Княжої
Держави Володимира Великого (малий
Державний Герб України).

Державні символи є підтвердженням
факту існування держави, її
суверенітету та спрямовані на
зміцнення її авторитету. Держава
встановлює порядок використання
державних символів та належну систему
їх правового захисту, за яких
забезпечується повага та гідне
ставлення до державних символів.

Відповідно до пункту 4 частини другої
статті 92 Конституції України, виключно
законами України встановлюється
порядок використання і захисту
державних символів.

Законами України передбачається також
наявність власної символіки
територіальних громад, об'єднань
громадян тощо. Так, відповідно до
статті 22 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні",
територіальні громади сіл, селищ, міст,
районів у містах, а також райони і
області можуть мати власну символіку
(герб, прапор тощо), що відображає їх
історичні, культурні,
соціально-економічні та інші місцеві
особливості і традиції.

У силу положень частини 3 статі 22 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" зміст, опис та порядок
використання такої символіки
визначаються відповідною радою згідно
із законом.

Кагарлицька міська рада рішенням № 211
від 12 липня 2012 року затвердила герб,
прапор та гімн міста Кагарлик. Зразки
зображення символіки міста Кагарлик та
їх опис наявні у матеріалах справи (
а.с. 12).

Згідно цього рішення прапор Євросоюзу
не відноситься до місцевої символіки
міста Кагарлик, водночас Конституція
України та Закон України «Про місцеве
самоврядування в Україні» не містять
норм, які б відносили до компетенції
сільських, селищних, міських рад
питання використання поряд з державною
символікою та символікою
територіальної громади іншої
символіки.

Відсутність у законодавчих актах
прямої заборони вивішування прапору
Євросоюзу на приміщенні або площі
поблизу адміністративної будівлі
міської ради не наділяє відповідача
правом на використання іншої, а ніж
передбаченої законом символіки,
оскільки Кагарлицька міська рада є
органом місцевого самоврядування та в
силу вимог частини 2 статті 19
Конституції України зобов'язана діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України.

Із системного аналізу наведених норм,
суд дійшов висновку, що відповідач,
приймаючи від імені територіальної
громади міста Кагарлик оспорюване
рішення, вирішив питання, які не
стосуються життєдіяльності даної
територіальної громади та не належать
до його компетенції.

Відповідно до частини 1 статті 144
Конституції України, органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
передбачено, що рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень.

Рішенням Конституційного Суду України
від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 у справі за
конституційним поданням Харківської
міської ради щодо офіційного
тлумачення положень частини другої
статті 19, статті 144 Конституції України,
статті 25, частини чотирнадцятої статті
46, частин першої, десятої статті 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" (справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування), органи місцевого
самоврядування, вирішуючи питання
місцевого значення, представляючи
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст, приймають
нормативні та ненормативні акти. До
нормативних належать акти, які
встановлюють, змінюють чи припиняють
норми права, мають локальний характер,
розраховані на широке коло осіб та
застосовуються неодноразово, а
ненормативні акти передбачають
конкретні приписи, звернені до
окремого суб'єкта чи юридичної особи,
застосовуються одноразово і після
реалізації вичерпують свою дію (пункт
4).

Таким чином, незалежно від того, чи має
рішення органів місцевого
самоврядування нормативний характер,
воно є обов'язковим до виконання в
межах відповідної територіальної
громади.

Суд вважає за необхідне наголосити, що
за своїм змістом оспорюване рішення
не стосується питань територіальної
громади, викладення його у формі
рішення міської ради та, як наслідок,
надання йому ознак обов'язкового
виконання є виходом за межі
повноважень відповідача.

Відтак, приймаючи оскаржуване рішення,
відповідачем вирішено питання, що
перебувають за межами наданих йому
законодавством повноважень місцевого
значення, зокрема Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
який і визначає повноваження міської
ради.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в
Україні"передбачено, що акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів які б спростовували доводи
позивача відповідач не надав.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 9, 11, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
пункт 5 рішення Кагарлицької міської
ради Київської області "Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні" від 12 грудня 2013 року №373-LXIV-VI.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя
Леонтович А.М.