Справа № 818/8096/13-а
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 р.Справа № 818/8096/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Сумської міжрайонної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 20.11.2013р. по справі №
818/8096/13-а

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Лебединський
машинобудівний
дослідно-експериментальний завод
"Темп"

до Сумської міжрайонної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області

про визнання дій протиправними та
скасування податкового повідомлення -
рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство "Лебединський
машинобудівний
дослідно-експериментальний завод
"Темп", звернувся до суду з позовом до
Сумської міжрайонної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області, в якому просив визнати
протиправним рішення Сумської
міжрайонної державної податкової
інспекції (Лебединське відділення)
Державної податкової служби «Про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки ПАТ
«Лебединський МБДЕ завод «ТЕМП» (код
СДРПОУ 02971676) оформлене наказом № 488 від
27.06.2013 р., визнати протиправними дії
Сумської міжрайонної державної
податкової інспекції (Лебединське
відділення) Державної податкової
служби з проведення документальної
позапланової виїзної перевірки ПАТ
«Лебединський МБДЕ завод «ТЕМП» (код
СДРПОУ 02971676), результати якої оформлені
у акті № 179/22/02971676 від 11.07.2013 р. «Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ПАТ
«Лебединський МБДЕ завод «ТЕМП» (код
СДРПОУ 02971676) з питань правомірності
формування податкового кредиту за
період з 01.07.2012 р. по 30.09.2012 р. по
господарським операціям з ТОВ ВКФ
«Будтранспостач» , код СДРПОУ 13439878,
скасувати повідомлення-рішення
Сумської МДПІ № від 29.07.2013 року.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 20.11.2013 року
адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства "Лебединський
машинобудівний дослідно -
експериментальний завод "Темп" -
задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
Сумської об'єднаної державної
податкової інспекції від 29.07.2013 року
№ про зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 83 918грн.

В задоволенні інших вимог відмовлено
за необґрунтованістю.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на не
повне з'ясування обставин справи та
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваної постанови, норм
матеріального та процесуального права,
відповідач просить постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 20.11.2013 року скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач, посилається на
прийняття судом першої інстанції
оскаржуваної постанови при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, приписів п. 198.1, п.198.3п.198.6 ст. 198
Податкового кодексу України, ст. 159
Кодексу адміністративного судочинства
України, ст. 129 Конституції України, що
призвело до неправильного вирішення
справи, а також на доводи та обставини
викладені в апеляційній скарзі.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
переглядає рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши, в межах
доводів апеляційної скарги рішення
суду першої інстанції, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що позивач, ПАТ
"Лебединський МДЕЗ Темп"
зареєстрований як юридична особа -
суб'єкт підприємницької діяльності в м.
Лебедин, вул. Першогвардійська, буд. 86
та є платником податку на додану
вартість з 17.07.1997 року (т.1, а.с.33-35).

У період з 27.06.2013 року до 04.07.2013 року
посадовою особою відповідача
проводилася документальна позапланова
виїзна перевірка, ПАТ "Лебединський
МДЕЗ Темп" з питань правомірності
формування податкового кредиту за
період з 01.07.2012 року до 30.09.2012 року по
господарським операціям з ТОВ ВКФ
«Будтранспостач» .

За результатами перевірки складено акт
від 11.07.2013 року №179/22/02971676 (т.1, а.с.15-27), в
яким встановлено порушення позивачем
абзацу а п.198.1, п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
позивачем завищено залишок від'ємного
значення з податку на додану вартість
за період з 01.07.2012 року до 30.09.2012 року в
сумі 32 533грн., в тому числі за липень 2012
року на 2090грн., серпень 2012 року на суму
29699грн. та вересень 2012 року на суму 774
грн. та завищено від'ємне значення
різниці між сумою податкових
зобов'язань та податкового кредиту за
період з 01.09.2012 року до 30.09.2012 року на
суму 51385 грн.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем винесено прийнято
податкове повідомлення-рішення від
29.07.2013 року №, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 83 918грн.00коп. (т.1, а.с.28).

Не погоджуючись з винесеним податковим
повідомленням-рішенням, позивач
звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення
Сумської об'єднаної державної
податкової інспекції від 29.07.2013 року
№ про зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 83 918грн, суд
першої інстанції виходив того, що при
прийнятті оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, відповідач діяв
не в межах наданих повноважень та не у
спосіб, передбачений Конституцією та
Законами України.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступних підстав.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
податковий кредит визначено як суму, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
Кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).

Водночас згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового
Кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Згідно із п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних
правових норм, можливо дійти до
висновку, що для отримання права на
податковий кредит із сум податку на
додану вартість, сплачених в ціні
придбаного товару (робіт, послуг),
платник ПДВ повинен мати податкові
накладні, видані на реально отриманий
товар (роботи, послуги), призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факт
здійснення господарської операції.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документу,
дату і місце складання, назву
підприємства, від імені якого
складається документ, зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції, посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий підпис або
інші дані, що мають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійснені господарської операції.

Згідно п.п.1.2.п.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за №168/704), записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів.

Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку первинні
документи - це письмові свідоцтва, що
фіксують та підтверджують
господарські операції.

Згідно з п.п.2.4 п.2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, первинні
документи для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п.п. 2.16 п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
законодавчим та нормативним актам.

Колегія суддів зауважує, що первинні
документи, які складені суб'єктами
господарської діяльності на операції,
що суперечать законодавчим і
нормативним актам, та такі що не
відповідають сутності і не несуть
доказовості відносно змісту
здійсненної операції не є документами,
які можуть бути підставою для
відображення в облікових регістрах
бухгалтерського та податкового обліку.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братись до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції. Тобто,
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. При цьому,
оцінюватись при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Як вбачається з матеріалів справи,
24.07.2012 року, з метою закупівлі
комплектуючих деталей до рукавів Р17Б
та корпуса КК 190, між ПАТ "Лебединський
МДЕЗ Темп" (покупець) та ТОВ ВКФ
«Будтранспостач» (постачальник)
укладено договір № 307 (а.с. т. 1 ст.149-150).

Згідно п. 1.1 даного договору
постачальник зобов'язується
передавати у власність покупцеві
товар, кількість, асортимент і ціна
якого вказана в накладних,
специфікації та виставлених рахунках,
а покупець зобов'язується приймати
товар та своєчасно здійснювати оплату
на умовах даного договору. Документи на
товар, які постачальник зобов'язаний
передати покупцю: рахунок, податкову
накладну, видаткову накладну. Товар
постачається покупцю транспортом на
умовах само вивозу (п.4.2 договору). Даний
договір набирає чинності з моменту
підписання його сторонами і діє до 31
грудня 2013 року (п. 7.4 договору), а в
частині розрахунку до повного
виконання.

На підтвердження виконання умов
вказаного договору постачання №307 від
24.07.2012 року (т.1, а.с.149-150), укладеного між
ПАТ " Лебединський МДЕЗ Темп" та ТОВ ВКФ
«Будтранспостач», позивачем надано до
матеріалів справи:

- копії видаткових накладних на
отримання товару №0915 від 15.09.2012р., №0912
від 12.09.2012 року, №0910 від 10.09.2012р, №0906 від
06.09.2012р., №0905 від 05.09.2012р., №0731 від
31.07.2012р., №0806 від 06.07.2012р. (т.1, а.с.170-176);

- копії податкових накладних №11 від
06.08.2012р., №3 від 31.07.2012р., №915 від 15.09.2012р.,
№912 від 12.09.2012р., №906 від 06.09.2012р., №905 від
05.09.2012 р., №910 від 10.09.2012 р (т.1, а.с.178-184);

- рахунки-фактури №09/15 від 15.09.2012р., №09/12
від 12.09.2012р., №09/10 від 10.09.2012р., №09/06 від
06.09.2012р., №09/05 від 05.09.2012р., №0803 від
03.08.2012р., №0731 від 31.06.2012р. (т.1, а.с.185-191),
виставленими продавцем покупцю для
оплати товару;

- копії товарно-транспортних накладних
№044710 від 12.09.2012р., №б/н від 06.09.2012р., №б/н
від 08.09.2012р., №б/н від 10.09.2012 р., №б/н від
31.07.2012р., №844714 від 06.08.2012р., №13 (т.1,
а.с.219-225), договори на транспортне
обслуговування №143 від 21.03.2011 року (т.1,
а.с.197-199), акти приймання-передачі
виконаних робіт №30 від 26.09.2012р., №28 від
08.08.2012 р., №26 від 20.06.2012р., №26 від 18.07.2012 р.
(т.1, а.с.200-204), рахунки для оплати за
виконану роботу по перевезенню товару
№28 від 08.08.2012р., №26 від 20.07.2012р., №22 від
12.07.2012р., №24 від 24.06.2012 р. (т.1, а.с.205-209),
карткою клієнта (т.1, а.с.210), платіжні
дорученнями на оплату послуг з
транспортування товару від ТОВ ВКФ
«Будтранспостач» (т.1, а.с.211-215),
подорожні листи (транспорт позивача)
№257 від 05.08.2012 р., №264 від 09.09.2012р., №270 від
12.09.2012р. (т.1, а.с.216-218) підтверджують
перевезення придбаних товарів;

- накази та посвідченнями про
відрядження працівників, які
здійснювали перевезення придбаних
товарів (т. 1 а.с.153-165), копії сторінок із
книги реєстрації видачі довіреностей
(т.3, а.с.72-75).

Оплата товару за період з 01.07.2012 року до
30.09.2012 року проведена в повному обсязі,
що підтверджується платіжними
дорученнями №3810 від 20.09.2012 р., №3702 від
31.08.2012 р., №3660 від 30.08.2012 р., №3557 від
07.08.2012р. (т.1, а.с.193-196), карткою клієнта
(т.1, а.с.192);

Оприбуткування по складу ПАТ
"Лебединський МДЕЗ Темп", зберігання на
складі та вибуття зі складу на
виробництво комплектуючих (головка,
наконечник 1а Р17Б, корпус КК190),
повернення на склад готової продукції
(рукава Р17Б, головки, крану кінцевого
КК190, наконечника Р17Б обробленого)
підтверджується копіями приходних
ордерів №19 від 15.09.2012 р., №14 від 12.09.2012р.,
№11 від 10.09.2012р., №10 від 06.09.2012р., №6 від
05.09.2012р., №51 від 31.07.2012р., №9 від 06.09.2012р.
(т.1, а.с.226-232), лімітно-забірними
картками №320, №326, №276, №236, №235, №234 (т.1,
а.с.233-238), картками складського обліку
матеріалів №54001, №540012,№540037, №540038 (т.1,
а.с.246-250), картками рахунків 201 щодо
переміщення товару зі складу (т.2, а.с.1-7).

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено переміщення
комплектуючих деталей до рукавів Р17Б
та корпуса КК 190 від ТОВ ВКФ
«Будтранспостач» до позивача та
фактичність здійснених між позивачем
та ТОВ ВКФ «Будтранспостач»
господарських операцій згідно
договору постачання №307 від 24.07.2012 року
та зв'язок між придбанням позивачем
комплектуючих деталей у ТОВ ВКФ
«Будтранспостач» та власною
господарською діяльністю, а також
подальше використання позивачем
придбаних у ТОВ ВКФ «Будтранспостач»
деталей в оподатковуваних операціях в
межах власної господарської
діяльності (т.2, а.с.67-251, т.3, а.с.1-9).

Придбані за договором постачання №307
від 24.07.2012 року комплектуючі деталі
використані для виробництва готової
продукції (з'єднувальних кранів Р17Б та
крана кінцевого КК190), яка в подальшому
була реалізована іншим суб'єктам
господарювання (ТОВ «ТД Сумський ЗГТВ,
Лебединський МБДЕЗ», ТОВ
«Трансмагістраль Інженергінг», ТОВ
«Гірничотранспортна компанія», ТОВ
«Попаснянський вагоно-ремонтний
завод», ТОВ «Лемт-транс»), в тому числі і
за межі митної території України (ТОО
«Green Line Technologi» (Казахстан) та ТОВ
«Дзельця Сагадниекс» (Латвия)).

Також, в матеріалах справи містяться
копії сертифікатів відповідності на
виготовлену ПАТ "Лебединський МДЕЗ
Темп" продукцію для гальмівних систем
залізничного рухомого складу (т.1,
а.с.239-240). Оскільки одним із видів
діяльності позивача за КВЕД-2010 є
«виробництво залізничних локомотивів
і рухомого складу» (т.1, а.с.35), то
придбання у ТОВ ВКФ «Будтранспостач»
відповідних комплектуючих деталей
свідчить про наявність ділової мети,
прагнення одержати економічну вигоду
та спричинити реальне настання
правових наслідків за укладеним
договором постачання.

За таких обставин, колегія суддів
зазначає, що первинні документи, які
містяться в матеріалах справи,
відповідають вищезазначеним нормам
закону та підтверджують реальне
проведення між сторонами
господарських операцій та засвідчують
факт виконання позивачем зобов'язань
по оплаті вартості товарів та послуг за
переліченими вище правочинами шляхом
перерахування безготівкових грошових
коштів, оскільки безготівкові кошти
були списані з рахунків позивача,
тобто, вибули з його власності.

Колегія суддів вважає
необґрунтованими посилання
податкового органу на те, що у позивача
відсутні специфікації на придбаний
товар за період з 01.07.2012 року до 30.09.2012
року, оскільки за змістом п.1.1 договору
постачання №307 від 24.07.2012 року (т.1,
а.с.149-150) кількість, асортимент і ціна
товару, який передається у власність
покупця, може обумовлюватися сторонами
не тільки у специфікаціях до договору,
а й у накладних та виставлених
рахунках, копії яких наявні в
матеріалах даної справи. Тому немає
підстав стверджувати про те, що між
сторонами в момент укладення правочину
не були досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов.

Крім того, під час проведення перевірки
податковим органом зроблений висновок
про відсутність реальності здійснення
господарських операцій позивача з ТОВ
ВКФ «Будтранспостач» з посиланням на
акт про неможливість проведення
зустрічної звірки Лівобережної ДПІ м.
Дніпропетровська від 25.03.2012 №384/227/13439878,
згідно яких було встановлено ознаки
нереальності здійснення господарських
операцій, через їх відсутність за
місцезнаходженням, відсутність
фізичних, технічних та технологічних
можливостей для вчинення
задекларованих господарських операцій
(кваліфікованого персоналу, основних
фондів, транспортних засобів,
приміщень для зберігання товарів).

Посилання відповідача в акті перевірки
в обґрунтування висновку щодо
неправомірного формування валових
витрат та податкового кредиту за
господарськими операціями з ТОВ ВКФ
«Будтранспостач» не може свідчити про
неможливість фактичного виконання
робіт (послуг) ТОВ ВКФ
«Будтранспостач», оскільки такі
обставини не підтверджені належними
доказами; фактів невідображення
контрагентом позивача у податковому
обліку відомостей за
фінансово-господарськими операціями у
відповідності до чинного
законодавства відповідачем не
висвітлено; спрямованість спірного
правочину на реальне настання правових
наслідків підтверджується доданими до
матеріалів справи первинними
документами бухгалтерського та
податкового обліку.

Згідно п. 6 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України № 984
від 22.12.2010 р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12.01.2011р.
за №34/18772; далі за текстом - Порядок №984),
факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об`єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

У відповідності до п. 5. 2. Порядку № 984, у
разі встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожними
відображеним в акті фактом порушення
необхідно чітко викласти зміст
порушення з посиланням на конкретні
пункти і статті законодавчих актів, що
порушені платником податків, зазначити
період (місяць, квартал, рік) фінансово -
господарської діяльності та
господарську операцію, в результаті
якої здійснено порушення.

Колегія суддів зауважує, що
відповідачем в акті перевірки висновок
про відсутність реального здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТОВ ВКФ «Будтранспостач» викладено
без висвітлення конкретних обставин
господарських операцій, які свідчать
про неможливість факту їх здійснення,
та без посилання на будь-які первинні
документи, в зв`язку з чим, колегія
суддів вважає такий висновок ДПІ таким,
що зроблений з порушенням вимог
Порядку № 984.

Крім того, матеріали справи не містять
податкових повідомлень-рішень, якими б
ТОВ ВКФ «Будтранспостач» були
визначені податкові зобов'язання чи
застосовані штрафні (фінансові)
санкції за наслідками здійснення
господарської операції з позивачем у
справі.

При цьому, колегія суддів вважає за
необхідне відмітити, що обов'язок
контролю за правильністю нарахування
та сплати податку на додану вартість
покладаються на відповідача, а не на
позивача, у зв'язку з чим відсутні
підстави для позбавлення позивача
права на податковий кредит через
можливі порушення податкового
законодавства постачальниками товарів
(послуг).

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку (покупця товарів, робіт, послуг)
права на відшкодування ПДВ у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування і має документальне
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Враховуючи викладене, з огляду на
встановлені обставини у справі,
колегія суддів вважає, що позивачем
було цілком правомірно сформовано
податковий кредит по реальним
господарським операціям із ТОВ ВКФ
«Будтранспостач» , повністю
підтвердженим відповідними первинними
документами, сплачені в рамках
здійснення власної господарської
діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що податковий
орган не довів суду належними та
достатніми доказами, що досліджені
первинні документи, складені за
наслідками здійснення господарських
операцій, не відповідають дійсності, що
укладення договорів не відповідало
дійсним намірам сторін щодо набуття
цивільних прав і обов'язків, а також, що
договори укладено з метою
безпідставного формування податкового
кредиту з податку на додану вартість.
Таких доказів до суду першої та
апеляційної інстанції відповідачем не
надано, а колегією суддів при виконанні
вимог ст.11 КАС України не виявлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
підтверджує, що при прийнятті судового
рішення у справі суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

З огляду на вищезазначене, постанова
суду першої інстанції прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, підстав для її
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумської
міжрайонної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області залишити
без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 20.11.2013р. по
справі № 818/8096/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Жигилій
С.П.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Перцова Т.С.