Справа № 2а-2771/12/0170/25
Суддя: Цикуренко Антон Сергійович
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

Справа № 2а-2771/12/0170/25

20.01.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Цикуренка А.С.,

суддів Санакоєвої М.А. ,

Іщенко Г.М.

секретар судового засідання
Бражникова Ю.В.

за участю сторін:

представник позивача, Товариства з
обмеженою відповідальністю "Атан-Крим"-
Ремянніков Дмитро Володимирович,
довіреність № 8/АК від 09.01.14

представник відповідача, Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
Головного управління Міндоходів в АР
Крим - не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином та своєчасно, про причину неявки
суд не повідомив,

представник третьої особи,
Феодосійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в АР Крим-
Яковлєв Віталій Миколайович,
довіреність № 17 від 26.11.13

розглянувши матеріали справи
№2а-2771/12/0170/25 за апеляційною скаргою
Феодосійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в АР Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим
(головуючий суддя Кононова Ю. С. та
судді Яковлєв С.В., Кисельова О.М. ) від
27.11.13

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Атан-Крим"
(вул. Галерейна, 22, м. Феодосія,
Автономна Республіка Крим,98100)

до Державної податкової
інспекції у м. Сімферополі Головного
управління Міндоходів в АР Крим (вул. М.
Залки, 1/9, м. Сімферополь, Автономна
Республіка Крим,95053)

третя особа без самостійних
позовних вимог на стороні відповідача:
Феодосійська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів в АР Крим (вул.
Кримська, 82-В,Феодосія,Автономна
Республіка Крим,98100)

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 27.11.13 задоволено
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Атан-Крим" до
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим третя особа без
самостійних позовних вимог на стороні
відповідача: Феодосійська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів в АР
Крим про скасування податкового
повідомлення-рішення.

Визнано протиправним і скасовано
податкове повідомлення - рішення
№ від 14.12.2011 року, винесене
Спеціалізованою Державною податковою
інспекцією по роботі з великими
платниками податків в м.Сімферополі,
яким ТОВ «Атан-Крим» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 1685055,47
грн., з яких 1123370,31 грн. - основний платіж
та 561685,16 грн. - штрафні санкції.

Стягнуто на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Атан-Крим» судові витрати у загальній
сумі 21762,19 грн. (двадцять одна тисяча
сімсот шістдесят дві гривні
дев'ятнадцять копійок), з яких 2178,19 грн. -
судовий збір та 19584 грн. - витрати на
проведення судової економічної
експертизи з Державного бюджету
України.

Не погодившись з даною постановою суду,
Феодосійська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів в АР Крим
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 27.11.13 та
прийняти нове рішення по справі.

Представник позивача у судовому
засіданні проти апеляційної скарги
заперечував та просив залишити
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
27.11.13 без змін.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином та своєчасно, про причину неявки
суд не повідомив.

Представник третьої особи у судовому
засіданні наполягав на задоволенні
апеляційної скарги, скасуванні
постанови Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
27.11.13 та прийнятті нового рішення.

Чинне законодавство не обмежує коло
представників осіб, які беруть участь у
справі, при апеляційному розгляді
адміністративної справи.

Крім того, згідно з частиною четвертою
статті 196 Кодексу адміністративного
судочинства України, неприбуття у
судове засідання сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про дату, час і
місце апеляційного розгляду, не
перешкоджає судовому розгляду справи.

При викладених обставинах, враховуючи
те, що відповідач викликався в судове
засідання, але в суд не з'явився, суд
вважає можливим розглянути справу у
відсутності його представника.

На підставі та за правилами статті 195
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги мотивовані
тим, що судом першої інстанції порушені
норми матеріального права, а також
неповно з'ясовані обставини, що мають
істотне значення для справи. Заявник
апеляційної скарги зокрема вказує, що
реальність господарських операцій
позивача з придбання товарів та робіт
(послуг) у контрагента та їх
використання в господарській
діяльності не підтверджуються даними
податкового та бухгалтерського обліку
позивача.

ТОВ «Атан-Крим» (далі - позивач)
звернулось до Окружного
адміністративного суду АР Крим з
адміністративним позовом про
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 14.12.2011
року.

ТОВ «Атан-Крим» зареєстровано у якості
юридичної особи 14.10.2002 року Виконавчим
комітетом Феодосійської міської ради
АР Крим, про що свідчить Свідоцтво про
державну реєстрацію юридичної особи
(т.с.2, а.с.189).

Відповідно до Свідоцтва №200023972, ТОВ
«Атан-Крим» зареєстровано у якості
платника податку на додану вартість
12.11.2002 року (т.с.2, а.с.186).

Відповідно до довідки з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України, основними видами
діяльності позивача є: оптова торгівля
твердим, рідким, газоподібним паливом і
подібними продуктами;
неспеціалізована оптова торгівля
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами; оптова торгівля
хімічними продуктами;
неспеціалізована оптова торгівля;
роздрібна торгівля пальним; діяльність
ресторанів, надання послуг мобільного
харчування (т.с.2, а.с.187).

Посадовими особами податкового органу
проведено документальну невиїзну
позапланову перевірку ТОВ «Атан-Крим»
з питань фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Арктика» за
період з 01.08.2011 року по 31.08.2011 рік, за
результатами якої складений Акт
№449/41-1/32085677 від 24.11.2011 року (т.с.1, а.с.6-11)
(далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення п.198.6
ст.198 ПК України позивачем, яким до
перевірки надані податкові накладні не
підтверджені рухом товару отриманого
ТОВ "Арктика", та як згідно отриманого
акту перевірки Макіївської ОДПІ ТОВ
"Арктика" 11.11.11 №6473/23-3/31846233 встановлено
порушення п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.187.1
ст.187 ПК України в частині безпідставно
віднесеного до складу податкового
зобов'язання сум податку на додану
вартість в розмірі 4 229 915,00грн.
нарахованого на вартість товарів
реалізованих покупцям у зв'язку з не
підтвердженням факту реалізації
товару при здійсненні нікчемного
правочину.

На підставі акта перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № від 14.12.2011
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 1685055,47
грн., з яких 1123370,31 грн. - основний платіж
та 561685,16 грн. - штрафні санкції (т.с.1,
а.с.16).

Судова колегія, дослідивши матеріали
справи, погоджується з висновком суду
першої інстанції виходячи з
наступного.

Встановлено, що ТОВ «Арктика»
зареєстроване у якості юридичної особи
26.03.2002 року Виконавчим комітетом
Макіївської міської ради Донецької
області, про що свідчить Свідоцтво про
державну реєстрацію юридичної особи
(т.с.1, а.с.82).

Відповідно до Свідоцтва №08798161, ТОВ
«Арктика» зареєстроване як платник
податку на додану вартість з 03.04.2002 року
у Центрально-Міській міжрайонній
державній податковій інспекції м.
Макіївки (т.с.1, а.с.83).

Згідно з Довідкою, ТОВ «Арктика» взято
на облік платника податків в органах
державної податкової служби 03.04.2002 року
(т.с.1, а.с.84).

З метою складування та зберігання
палива, 19.05.2011 року ТОВ «Атан-Крим»
(первісний орендар) уклало з ТОВ
«Арктика» договір суборенди, за яким
первісний орендар передає, а орендар
приймає у строкове платне користування
відповідні резервуари (т.1, а.с.92-95).
Додатковою угодою до договору
суборенди б/н від 19.05.2011 року продовжено
строк дії договору суборенди до 31.12.2011
року (т.с.1, а.с.98).

На підтвердження факту передавання та
приймання сторонами резервуарів,
підписано акти приймання-передачі від
21.05.2011 року (т.с.1, а.с.96), від 30.06.2011 року
(т.с.1, а.с.97), від 01.07.2011 року (т.с.1, а.с.99),
від 31.10.2011 року (т.с.1, а.с.100).

16.08.2011 року між ТОВ «Арктика»
(постачальник) та ТОВ «Атан-Крим»
(покупець) укладено договір поставки
№1608/1, відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця дизельне паливо, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити його. Відповідно до умов
договору, загальна його сума складає
1974347,76 грн. (т.с.1, а.с.70-73).

19.05.2011 року між ТОВ «Арктика»
(постачальник) та ТОВ «Атан-Крим»
(покупець) укладено договір поставки
№19/5-1, відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця товар, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
його. Загальна сума цього договору
складається з вартості всіх партій
товару, відвантаженого за цим
договором (т.с.1, а.с.74-77).

17.08.2011 року між ТОВ «Арктика»
(постачальник) та ТОВ «Атан-Крим»
(покупець) укладено договір поставки
№1708/1, відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця дизельне паливо, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити його. Відповідно до умов
договору, загальна його вартість
становить 996446,50 грн. (т.с.1, а.с.77-80).

25.08.2011 року між ТОВ «Арктика»
(постачальник) та ТОВ «Атан-Крим»
(покупець) укладено договір поставки
№2508/1, відповідно до умов якого
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця дизельне паливо, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити його. Відповідно до умов
договору, загальна його вартість
становить 1606826,06 грн. (т.с.1, а.с.85-91).

На виконання умов зазначених договорів
за серпень 2011 року, ТОВ «Арктика»
передало у адресу ТОВ «Атан-Крим»
дизельне пальне на загальну суму 6740221,92
грн., у тому числі ПДВ у сумі 1123370,31 грн.,
що підтверджується видатковими
накладними: №2508/3 від 25.08.2011 року на
загальну суму 315780 грн., у тому числі ПДВ
у сумі 52630 грн. (т.с.1, а.с.102); №3108/1 від
31.08.2011 року на загальну суму 310187,78 грн., у
тому числі ПДВ у сумі 51697,96 грн. (т.с.1,
а.с.103); №2608/6 від 26.08.2011 року на загальну
суму 331391,20 грн., у тому числі ПДВ у сумі
55231,87 грн. (т.с.1, а.с.104); №2908/6 від 29.08.2011
року на загальну суму 314251,70 грн., у тому
числі ПДВ у сумі 52375,28 грн. (т.с.1, а.с.105);
№1608/3 від 16.08.2011 року на загальну суму
366796 грн., у тому числі ПДВ у сумі 61132,67
грн. (т.с.1, а.с.106); №1708/4 від 17.08.2011 року на
загальну суму 417958,90 грн., у тому числі
ПДВ у сумі 69659,82 грн. (т.с.1, а.с.107); №1808/3
від 18.08.2011 року на загальну суму 392677,40
грн., у тому числі ПДВ у сумі 65446,23 грн.
(т.с.1, а.с.108); №1908/3 від 19.08.2011 року на
загальну суму 341514,50 грн., у тому числі
ПДВ у сумі 56919,08 грн. (т.с.1, а.с.109); №1508/2
від 15.08.2011 року на загальну суму 323431,80
грн., у тому числі ПДВ у сумі 53905,30 грн.
(т.с.1, а.с.110); №1808/4 від 18.08.2011 року на
загальну суму 324173 грн., у тому числі ПДВ
у сумі 54028,83 грн. (т.с.1, а.с.111); №1908/4 від
19.08.2011 року на загальну суму 341623,50 грн., у
тому числі ПДВ у сумі 56937,25 грн. (т.с.1,
а.с.112); №2208/1 від 22.08.2011 року на загальну
суму 330650 грн., у тому числі ПДВ у сумі
55108,33 грн. (т.с.1, а.с.113); №2308/3 від 23.08.2011
року на загальну суму 318934 грн., у тому
числі ПДВ у сумі 53155,67 грн. (т.с.1, а.с.114);
№1708/5 від 17.08.2011 року на загальну суму
316643,36 грн., у тому числі ПДВ у сумі 52773,89
грн. (т.с.1, а.с.115); №1808/6 від 18.08.2011 року на
загальну суму 373023,20 грн., у тому числі
ПДВ у сумі 62170,53 грн. (т.с.1, а.с.116); №1908/6
від 19.08.2011 року на загальну суму 315172
грн., у тому числі ПДВ у сумі 52528,67 грн.
(т.с.1, а.с.117); №2208/5 від 22.08.2011 року на
загальну суму 317680 грн., у тому числі ПДВ
у сумі 52946,67 грн. (т.с.1, а.с.118); №2508/1 від
25.08.2011 року на загальну суму 332895,20 грн., у
тому числі ПДВ у сумі 55482,53 грн. (т.с.1,
а.с.119); №2608/2 від 26.08.2011 року на загальну
суму 326583 грн., у тому числі ПДВ у сумі
54430,50 грн. (т.с.1, а.с.120); №3008/3 від 30.08.2011
року на загальну суму 328855,38 грн., у тому
числі ПДВ у сумі 54809,23 грн. (т.с.1, а.с.121).

Не підтвердження якості товару,
позивачу постачальником надано
Сертифікат відповідності та паспорт
якості дизельного палива (т.с.2, а.с.104,
105).

ТОВ «Арктика» виставлені рахунки на
оплату дизельного палива, отриманого
ТОВ «Атан-Крим» на загальну суму 6740221,92
грн., у тому числі ПДВ у сумі 1123370,31 грн.,
копії яких наявні у матеріалах справи
(т.2 а.с.80-95)

На підтвердження оплати поставленого
дизельного палива ТОВ «Атан-Крим»
надані відповідні платіжні доручення
на загальну суму 6740221,92 грн. (т.с.2,
а.с.96-103).

Відсутність заборгованості перед ТОВ
«Арктика» за поставлення дизельного
палива підтверджується також
накопичувальною відомістю по рахунку
631 «Розрахунки з вітчизняними
постачальниками» за період з 01.08.2011
року по 22.11.2013 рік (а.с.2, т.с.203-206).

На поставлений товар ТОВ «Арктика»
видано позивачу податкові накладні на
загальну суму 6740221,92 грн., у тому числі
ПДВ у сумі 1123370,31 грн., копії яких
долучено до матеріалів справи (т.2
а.с.40-59)

Встановлено, що ТОВ «Атан-Крим»
реалізувало придбане дизельне пальне
на загальну суму 7236050,27 грн., у тому
числі ПДВ у сумі 1206349,42 грн., що
підтверджується: договорами (т.с.1,
а.с.122-127, т.с.2, а.с.223-246, т.с.3, а.с.1-147);
накладними, виписаними на адресу
покупців (т.с.3, а.с.246-250, т.с.4, а.с.1-57);
товарно-транспортними накладними (т.с.3,
а.с.148-245). Зазначена сума реалізації на
495828,35 грн. більша ніж вартість
придбання пального, що свідчить про
отримання матеріальної вигоди
позивачем від цих взаємовідносин.

Частиною 2 ст. 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-XIV (далі - Закон №996) бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №996
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена також п.п.1.2 п.1,
п.п.2.1 п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
року за № 168/704 (далі -Положення № 88) де
зазначено, що первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону №996 встановлені вимоги
до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Згідно з даною
нормою, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо -безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.4 Положення № 88
первинні документи (на паперових і
машино зчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Таким чином, реальність здійснення
будь-яких господарських операцій має
бути підтверджена відповідними
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.
Документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Відповідно до ст.1 Закону №996
господарська операція є дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Аналогічна думка викладена, у Листі
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 р. №742/11/13-11.

Встановлено, що 20.09.2011 року ТОВ
«Атан-Крим» подано до Спеціалізованої
ДПІ ВПП в м.Сімферополі податкову
декларацію з ПДВ з розшифровкою
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів, в
розділі ІІ якої до податкового кредиту
включено суму ПДВ у розмірі 1123370,31 грн.
за результатами операцій, вчинених з
ТОВ «Арктика» в вересні 2011 року (т.с.2,
а.с.208-221).

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства встановлені
Податковим Кодексом України (далі - ПК
України), який набрав чинності з 01.01.2011
року.

Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України,
об'єктом оподаткування ПДВ є операції
платників податку, зокрема, з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разу
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (в
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно п. 198.3 ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового
Кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11. ст.201 цього Кодексу).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів послуг (п. 201.4 ст. 201 ПК
України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом 11 цього Кодексу
(п. 201.6 ст. 201 ПК України).

Проте, відповідачем не надано ніяких
доказів, які б свідчили про наявність
розбіжностей між даними позивача та
його контрагентом та доказів
повідомлення позивача платника
податків про виявлення таких
розбіжностей, у випадку їх наявності.

Згідно з п.201.7 ПК України, податкова
накладна виписується на кожне повне
або часткове постачання товарів
послуг, а також на суму коштів, що
надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому ст.183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Податкова накладна видається
платником податку, якій здійснює
операції з постачання товарів послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, правові наслідки у вигляді
виникнення у платника податку права на
формування податкового кредиту
виникають у разі наявності сукупності
обставин та підстав, за якими податкове
законодавство пов'язує можливість
формування відповідних сум
податкового кредиту та які є
передумовою його формування.

Такими обставинами є: наявність у
сторін спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник ПДВ);
фактичного здійснення оподатковуваних
операцій; придбання товарів та послуг
із метою їх використання в
господарській діяльності; наявність
розумних економічних причин (ділової
мети) для здійснення господарських
операцій; документального
підтвердження реального здійснення
господарських операцій сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів, які
зазвичай супроводжують операції
певного виду; наявності у покупця
податкової накладної, яка відповідає
вимогам ст.201 ПК України.

Також судова колегія враховує, що по
справі проведено судово-економічну
експертизу, висновком якої
підтверджується факт здійснення
господарських операцій з поставки та
оплати нафтопродуктів, рух
(транспортування) та зберігання
нафтопродуктів, з метою подальшого
використання у власній господарській
діяльності позивача, що призвело до
змін у структурі активів (майна) та
пасивів (зобов'язань та власного
капіталу) ТОВ «Атан-Крим», а саме до
зменшення активів у сумі 813182,53 грн. та
зменшення пасивів у сумі 813182,53 грн.
(т.с.2, а.с.142-164).

Також позивачем надані докази
фактичного використання отриманого
товару у власній господарській
діяльності з отриманням від цих
правочинів економічної вигоди.

Що стосується нікчемності правочину.
Стаття 204 ЦК України закріплює принцип
презумпції правомірності правочину:
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він невизнаний судом
недійсним.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
Актами, які б факти в цьому акті не були
відображені. Вказані ж в Акті висновки
є суто суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені за відсутності
інформації, яка надається в
передбаченому законодавством порядку.

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Правовідносини з приводу нікчемності
правочинів унормовані ст.228 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним (ч.1 ст.228); правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним (ч.2 ст.228).

Пленум Верховного суду України в своїй
постанові від 06 листопада 2009 року № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" роз'яснив, що
нікчемними правочинами, які порушують
публічний порядок, визначені ст. 228 ЦК
України, є: правочини, спрямовані на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина; правочини,
спрямовані на знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Правочини, які посягають на суспільні,
економічні та соціальні основи
держави, зокрема є: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режими вилучення з
обігу або обмеження в обігу об'єктів
цивільного права, тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.
При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним, тощо.

Ні акт перевірки ні апеляційна скарга
не містять таких посилань, не доводять
умислу саме позивача на порушення
публічного порядку, не містять
посилання і на те, в чому таке порушення
полягає. Доказів, які б доводили
нерозумність або необачність правової
поведінки саме позивача у спірних
правовідносинах при здійсненні
господарських операцій із
контрагентом до суду не подано.

Таким чином, зміст правочину з
постачальником не суперечить
законодавству, моральним засадам
суспільства. У зв'язку з чим, доводи
апеляційної скарги в зазначеної
частині не підлягають задоволенню.

Щодо посилань на Вирок Куйбишевського
районного суду міста Донецька від
03.06.2013р. по кримінальній справі
№1-кп/259/204/2013 №259/4618/13-к (т.2 а.с. 129-139).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Аналізуючи зазначені норми, суд робить
висновок, що преюдиційні обставини,
тобто ті обставини, що встановлені в
судовому рішенні, яке набрало законної
сили, є підставами для звільнення від
доказування.

Згідно до ч.4 ст. 72 КАС України вирок
суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, відповідно до диспозиції
ч.4 ст. 72 КАС України обов'язковими для
адміністративного суду, який розглядає
справу, є вирок суду в кримінальній
справі або постанова суду у справі про
адміністративний проступок.

Як уже зазначалося, частиною четвертою
статті 72 КАС України установлено, що
вирок суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми,
на відміну від норми частини першої
статті 72 КАС України, прямо вказує на
те, що обов'язковими для суду, який
розглядає справу, є вирок суду в
кримінальній справі або постанова суду
у справі про адміністративний
проступок.

Разом із тим вказана норма встановлює
межі обов'язковості зазначених
різновидів судових рішень для
адміністративного суду, що розглядає
конкретну адміністративну справу.

Така обов'язковість поширюється лише
на те питання, чи мало місце певне
діяння та чи вчинене воно особою, щодо
якої постановлено відповідний вирок
або прийнято постанову.

Отже, обов'язковими для врахування
адміністративним судом є факти,
наведені у вироку в кримінальній
справі чи постанові у справі про
адміністративний проступок, щодо часу,
місця та об'єктивного характеру
відповідного діяння тієї особи,
правові наслідки, дій чи бездіяльності
якої є предметом розгляду в
адміністративній справі.

Зазначена позиція викладена у листі
ВАСУ від 14.11.2012 р. №2379/12/13-12.

Враховуючи, що вироком суду від 03.06.2013р.
по кримінальній справі №1-кп/259/204/2013
№259/4618/13-к не встановлені обставини
безпосередньо щодо позивача, а саме
фіктивності укладених угод між
позивачем та ТОВ "Арктика", то суд
вважає, що вирок суду не містить
обставин, які мають преюдиційне
значення для розгляду вказаної справи
та свідчать про недотримання платником
податків норм податкового
законодавства під час формування
валових витрат та податкового кредиту.

Крім того, у вказаному вироку не надана
будь-яка оцінка діям службових осіб
суб'єктів господарювання (контрагентів
позивача) по взаємовідносинах з
позивачем у справі стосовно вчинених
господарських операцій, за результатом
яких позивачем були сформовані витрати
та нарахований податковий кредит.

Сумуючи вище викладене, позивач в
даному випадку здійснював податковий
облік відповідно до вимог чинного
законодавства, а тому висновки
податкової інспекції щодо завищення
податкового кредиту на 1123370,31 грн., що
призвело до винесення оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення є
протиправними.

Відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірності
прийнятого ним рішення з урахуванням
всіх встановлених фактичних обставин
та вимог законодавства.

Правова оцінка, яку суд першої
інстанції дав обставинам справи, не
суперечить вимогам процесуального і
матеріального права, а доводи
апеляційної скарги щодо їх
неправильного застосування є
необґрунтованими.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим та не може бути
скасовано з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 198 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду без змін.
У ст. 200 КАС України наведені підстави
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

У зв'язку з чим колегія судів вважає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення, а
постанови без змін.

Керуючись статтями 195, 198, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Феодосійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в АР Крим залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
27.11.13 по справі №2а-2771/12/0170/25 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення згідно з частиною п'ятою
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку
статті 212 Кодексу адміністративного
судочинства України, згідно з якою
касаційна скарга на судові рішення
подається безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, а в разі
складення ухвали в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення ухвали в повному
обсязі.

Повний текст судового рішення
виготовлений 27 січня 2014 р.

Головуючий суддя підпис
А.С. Цикуренко

Судді підпис
М.А.Санакоєва

підпис Г.М. Іщенко

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
А.С. Цикуренко