Справа № 1570/2224/12
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 року м. Київ
К/800/31846/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Винокуров К.С., Ситников О.Ф.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційні скарги Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області,
Одеського міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
04.12.2012р. та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 21.05.2013р. у справі за позовом ОСОБА_2
до Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області, Одеського міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області, третя особа ОСОБА_3, про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області,
Одеського міського управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області, третя особа ОСОБА_3 з вимогами
про скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 04.12.2012р.,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 21.05.2013р., позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано накази
ГУМВС України в Одеській області від
08.02.2012р. № 141 "Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
співробітників ОМУ ГУМВС України в
Одеській області" та від 05.03.2012р. №89 о/с
в частині звільнення з органів
внутрішніх справ оперуповноваженого
ВКР ОМУ ГУМВС України в Одеській
області ОСОБА_2 Поновлено ОСОБА_2 на
посаді оперуповноваженого сектору
боротьби з незаконним обігом зброї та
вибухівки відділу карного розшуку ОМУ
ГУМВС України в Одеській області та
стягнуто з ОМУ ГУМВС України в Одеській
області на користь позивача середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 19 337,94 грн.

У касаційній скарзі представники
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області та Одеського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області, з посиланням на
порушення норм матеріального і
процесуального права, допущених судами
першої та апеляційної інстанцій,
просять рішення судів скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

З'ясувавши обставини справи в
межах, передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку про відхилення касаційної
скарги з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з серпня 2002 року
позивач проходив службу в органах
внутрішніх справ України. Наказом
ГУМВС України в Одеській області від
08.02.2012р. №141 старшого лейтенанта ОСОБА_2
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
з органів внутрішніх справ за п. 66
(за дискредитацію) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ. Наказом ГУМВС
України в Одеській області від 05.03.2012р.
№ 89 о/с позивача звільнено з органів
внутрішніх справ у запас Збройних Сил
за п.66 (за дискредитацію) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ.

Підставою для видання
оскаржуваних наказів слугували
висновки службового розслідування за
фактом звернення гр. ОСОБА_4 щодо дій
працівників ОМУ ГУМВС України в
Одеській області, які 11.08.2011р. вимагали
та отримали від неї гроші в сумі 20000грн.
та 1000 доларів США за непритягнення її
брата ОСОБА_5 до кримінальної
відповідальності за злочин, якого він
не скоював.

Висновками службового
розслідування встановлено, що позивач
разом з оперуповноваженим СКР
Таїровського ВМ Київського РВ ОМУ
ГУМВС України в Одеській області
капітаном міліції ОСОБА_6, грубо
порушуючи вимоги ст.7 Дисциплінарного
статуту ОВС, самовільно виїхали до с.
Нова Долина Одеської області, де
незаконно провели
оперативно-розшукові заходи, в ході
яких встановили, що до спричинення
тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_7 можливо
причетні громадяни
ОСОБА_5 та ОСОБА_8

В подальшому лейтенант міліції
ОСОБА_2 та капітан міліції ОСОБА_6
запросили ОСОБА_5 із рідною сестрою
ОСОБА_4 та ОСОБА_8 разом із матір'ю
ОСОБА_10 до дільничного пункту міліції в
с. Нова Долина Одеської області. При
цьому ОСОБА_2 почав вимагати від
вказаних осіб 5 000 доларів США, які
нібито необхідно було витратити на
лікування гр. ОСОБА_7 внаслідок
спричинених тілесних ушкоджень. Того ж
дня вказані особи зібрали гроші в сумі
20 000 грн. та 1000 доларів США, які передали
позивачу, після чого лейтенант міліції
ОСОБА_2 та капітан міліції ОСОБА_6
відпустили ОСОБА_5 та ОСОБА_8

Cуди попередніх інстанцій
виходили з того, що позивач порушень
службової дисципліни не допускав, а
підстави для притягнення його до
дисциплінарної відповідальності та
звільнення з органів внутрішніх справ
відсутні.

Статтею 1 Закону України "Про
оперативно-розшукову діяльність"
встановлено, що завданням
оперативно-розшукової діяльності є
пошук і фіксація фактичних даних про
протиправні діяння окремих осіб та
груп, відповідальність за які
передбачена Кримінальним кодексом
України, розвідувально-підривну
діяльність спеціальних служб
іноземних держав та організацій з
метою припинення правопорушень та в
інтересах кримінального судочинства, а
також отримання інформації в інтересах
безпеки громадян, суспільства і
держави.

Під оперативно-розшуковою
діяльністю. перш за все, розуміються
заходи здійснювані вповноваженими
органами із застосуванням спеціальних
заходів щодо встановлення та фіксації
протиправних дій особами та групами
осіб, а також дії направлені на збір та
отримання інформації в інтересах
безпеки громадян, суспільства та
держави.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач 11.08.2011р. у вільний
від служби час відвідав за місцем
проживання в с. Нова Долина свого
дядька ОСОБА_7, від якого дізнався, що 30
квітня 2011 року його побили ОСОБА_5 та
ОСОБА_8, спричинивши тілесні ушкодження
середньої тяжкості. Позивач та ОСОБА_6
запросили ОСОБА_5, ОСОБА_8 та його матір
до дільничного пункту міліції, де
дільничний інспектор прийняв у
вказаних громадян пояснення за фактом
спричинення тілесних ушкоджень
громадянину ОСОБА_7

Оскільки вказані особи були
запрошені безпосередньо до
дільничного пункту міліції для дачі
показань, а також приймаючи до уваги, що
у вказаних громадян пояснення за
фактом спричинення ними тілесних
ушкоджень приймав дільничний
інспектор лейтенант міліції ОСОБА_11,
суди дійшли висновку, що в діях
позивача не вбачаться ознак заходів, що
мають характер оперативно - розшукової
діяльності.

Натомість, дії позивача
підпадають під положення пункту 2.3
Інструкції "Про порядок приймання,
реєстрації та розгляду в органах
внутрішніх справ України заяв і
повідомлень про злочини, що вчинені або
готуються", яким встановлено, що за
межами дислокації органу внутрішніх
справ працівник міліції на території
України незалежно від посади, яку він
займає, місцезнаходження і часу в разі
звернення до нього громадян або
службових осіб з заявою чи
повідомленням про злочин, або у разі
безпосереднього виявлення такого,
зобов'язаний вжити заходів щодо його
припинення, подання допомоги особам,
які її потребують, встановлення і
затримання осіб, які вчинили злочин,
охорони місця події і повідомити про це
в найближчий підрозділ міліції.

Порядок проходження публічної
служби в органах внутрішніх справ
регулюється Законом України "Про
міліцію" від 20.12.1990р. №565-XII,
Дисциплінарним статутом ОВС та
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів
Української РСР від 29.07.1991р. №114.

Пунктом 66 Положення №114
передбачено, що особи рядового і
начальницького складу, які скоїли
вчинки, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу,
звільняються з органів внутрішніх
справ. При цьому звільнення
проводиться з урахуванням вимог пункту
62 цього Положення.

Припинення служби за п.66
Положення №114 є найсуворішою санкцією
відповідальності працівника ОВС, який
вчинив діяння, несумісне з посадою.

Звільнення за п.66 Положення №114
може мати місце лише тоді, коли
достеменно доведено, що особа скоїла
проступок проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
носія влади, що призводить до
приниження державного органу та
унеможливлює подальше виконання ним
своїх обов'язків.

Таким чином, такий вид припинення
служби в органах внутрішніх справ, як
звільнення за пунктом 66 Положення №114 є
самостійною й спеціальною підставою
для звільнення осіб рядового і
начальницького складу й факт скоєння
вчинку, що дискредитує звання рядового
і начальницького складу, який став
підставою для звільнення, повинен бути
доведеним.

З висновку службового
розслідування вбачається порушення
позивачем положень Кримінального
кодексу України, зокрема, вимагання та
отримання хабара за непритягнення до
кримінальної відповідальності, проте
за наслідками проведеної перевірки
прокурором Овідіопольського району не
встановлено достатніх відомостей
стосовно передачі грошових коштів
громадянкою ОСОБА_4 позивачу за
непритягнення до кримінальної
відповідальності ОСОБА_5 та відмовлено
в порушенні кримінальної справи за
ст.ст. 364, 365, 368 Кримінального кодексу
України, що підтверджується
відповідною постановою прокуратури
Овідіопольського району Одеської
області від 18.02.2012р.

Враховуючи вищевикладене, суди
дійшли висновку щодо протиправності та
скасування оскаржуваних наказів і
поновлення позивача на службі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доводи касаційних скарг висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Суди першої та апеляційної інстанції
повно і всебічно встановили обставини
справи, надали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційні скарги Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області та Одеського міське
управління Головного управління
Міністрерства внутрішніх справ
України в Одеській області відхилити, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 04.12.2012 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 21.05.2013р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає, крім випадків, встановлених
статтями 235-237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
Кочан В.М.

судді

Винокуров К.С.

Ситников О.Ф.