Справа № 2а-5692/12/1070
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про закриття провадження у справі

23 січня 2014 року 2а-5692/12/1070

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Скрипки
І.М., секретар судового засідання
Маджар О.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні клопотання
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві та
Шевченківського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві у
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві, Шевченківського районного
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві, третя особа: Головне
управління Державного казначейства
України у м. Києві, про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
дії та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

22 червня 2011 року з Окружного
адміністративного суду міста Києва до
Київського окружного
адміністративного суду надійшла
справа за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
до Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві,
Шевченківського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві,
Окружного адміністративного суду
міста Києва про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
дії та відшкодування моральної шкоди.

30 травня 2013 року ухвалою Київського
окружного адміністративного суду
провадження у цій справі було закрито.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 10 вересня
2013 року рішення Київського окружного
адміністративного суду від 30 травня 2013
року про закриття провадження було
частково скасовано, а справу
направлено до суду першої інстанції
для продовження розгляду в частині
таких вимог:

- визнання протиправними дій та
бездіяльності ГУ МВС України в м. Києві
та Шевченківського РУ ГУ МВС України в
м. Києві щодо нереєстрації та
нерозгляду заяви ОСОБА_1 від 20 квітня 2010
року про скоєний злочин;

- зобов'язання ГУ МВС України в м. Києві
та Шевченківському РУ ГУ МВС України
зареєструвати, розглянути і вирішити
заяву про злочин ОСОБА_1 від 20 квітня 2010
року;

- стягнення на користь ОСОБА_1 20000 грн. з
ГУ МВС України в м. Києві та 20000 грн. з
Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.
Києві у відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями
співробітників міліції спецпідрозділу
«Грифон» та діями, бездіяльністю
працівників міліції Шевченківського
РУ ГУ МВС України в м. Києві, шляхом
безспірного списання органом
Державної казначейської служби
зазначених сум грошових коштів з
відповідних рахунків.

У решті частини, ухвалу Київського
окружного адміністративного суду від 30
травня 2013 року судом апеляційної
інстанції залишено без змін.

23 січня 2013 року у судовому засіданні
поставлено на обговорення питання щодо
задоволення клопотань про закриття
провадження у справі Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві, поданого
письмово 9 жовтня 2013 року, та
Шевченківського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві,
зданого до канцелярії суду 7 листопада
2013 року. В якості обґрунтування таких
заяв вказано на те, що спірні відносини
повинні розглядатися у межах
кримінального судочинства, а
юрисдикція адміністративних судів не
поширюється на спори, які належить
вирішувати у порядку кримінального
судочинства.

У судовому засіданні представник
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві
підтримав заявлені клопотання.

ОСОБА_1 та ОСОБА_7 проти клопотань про
закриття провадження у справі
заперечували та просили відмовити у їх
задоволенні.

Суд, при вирішенні вказаних клопотань,
виходить із наступного.

За змістом частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно із пунктом 1 частини першої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

За визначенням у частині першій статті
3 Кодексу адміністративного
судочинства України, справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Також цією статтею закріплено, що
суб'єктом владних повноважень є орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

За правилами частини другої статті 4
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на всі
публічно-правові спори, крім спорів,
для яких законом встановлений інший
порядок судового вирішення.

Так, до адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження (частина друга статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Крім того, зі змісту Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 20 травня 2013 року №8 «Про окремі
питання юрисдикції адміністративних
судів» випливає, що вирішуючи питання
про віднесення норми до публічного
права, а спору до публічно-правового
необхідно враховувати
загальнотеоретичні та законодавчі
критерії. Зокрема, за змістом пункту 1
частини першої статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
у публічно-правовому спорі, як правило,
хоча б однією стороною є орган
виконавчої влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа або інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, у тому числі
на виконання делегованих повноважень.

При цьому, спір набуває ознак
публічно-правового за умов не лише
наявності серед суб'єктів спору
публічного органу чи посадової особи, а
й здійснення ним (ними) у цих відносинах
владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного
судочинства владну управлінську
функцію необхідно розуміти як
діяльність усіх суб'єктів владних
повноважень з виконання покладених на
них Конституцією чи законами України
завдань.

Як викладено у пункті 4 цієї ж Постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 20 травня 2013 року №8,
вирішуючи питання про визначення
юрисдикції адміністративних судів
щодо вирішення адміністративних справ,
суди повинні враховувати, що Кодекс
адміністративного судочинства України
встановлює такі правила відмежування
адміністративної юрисдикції від інших
видів юрисдикції:

- понятійно-функціональне, тобто
визначення адміністративної справи, що
наведене у пункті 1 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України;

- визначення видів публічних
правовідносин (управлінські
правовідносини та правовідносини,
пов'язані з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень),
зазначених у частині першій статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України;

- встановлення переліку
публічно-правових спорів, що
підпадають під юрисдикцію
адміністративних судів (частина друга
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України);

- встановлення переліку
публічно-правових справ, що не належать
до предмета адміністративної
юрисдикції (частина третя статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України).

У рішенні Конституційного суду України
№6-рп/2001 від 23 травня 2001 року
кримінальне судочинство визначено як
врегульований нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України порядок діяльності органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду щодо порушення,
розслідування, розгляду і вирішення
кримінальних справ, а також діяльність
інших учасників кримінального процесу
- підозрюваних, обвинувачених,
підсудних, потерпілих, цивільних
позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод та законних інтересів. Захист
прав і свобод людини не може бути
надійним без надання їй можливості
оскаржити до суду окремі процесуальні
акти, дії чи бездіяльність органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду. Таке оскарження
може здійснюватись у порядку,
встановленому
Кримінально-процесуальним кодексом
України.

Суд звертає увагу, що юрисдикція
визначається не способом оформлення
своїх дій, а їх суттю.

Оскаржувані дії, у випадку, який
розглядається, до управлінських не
відносяться, тому не можуть бути
оскаржені до адміністративних судів.

Розгляд такої справи повинен
здійснюватися у порядку кримінального
судочинства, його віднесено до
юрисдикції місцевого районного суду
згідно з правилами підсудності,
визначеними кримінально-процесуальним
законодавством.

Зазначені вище обставини виключають
можливість розгляду цієї справи за
правилами, передбаченими Кодексом
адміністративного судочинства
України.

За нормами частини другої статті 21
Кодексу адміністративного судочинства
України вимоги про відшкодування
шкоди, заподіяної протиправними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Тобто, у разі відсутності
публічно-правового спору вимоги про
відшкодування шкоди не можуть
розглядатися у порядку
адміністративного судочинства.

Як закріплює пункт 1 частини першої
статті 157 Кодексу адміністративного
судочинства України суд закриває
провадження в адміністративній справі,
якщо справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 157, 160, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

у х в а л и в:

1. Клопотання Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві та Шевченківського
районного управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві - задовольнити.

2. Провадження у справі 2а-5692/12/1070 за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві,
Шевченківського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві,
третя особа: Головне управління
Державного казначейства України у м.
Києві, про визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії та
відшкодування моральної шкоди -
закрити.

3. Копію ухвали видати (надіслати)
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом п'яти днів з дня її
проголошення, а в разі постановлення
ухвали у письмовому провадженні або
без виклику особи, яка її оскаржує, -
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Скрипка І.М.

Повний текст ухвали виготовлено 24
січня 2014 року.