Справа № 2а-4721/11
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2014 р.
Справа № 57261/12

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України у Виноградівському районі
Закарпатської області на постанову
Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 21 листопада
2011 року по адміністративній справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України у
Виноградівському районі Закарпатської
області про визнання неправомірними
дій та зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату підвищення до
пенсії як дитині війни,-

В С Т А Н О В
И Л А:

Позивач 31.10.2011 року звернувся в суд з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
здійснити перерахунок та виплату
підвищення до пенсії як дитині війни.

Вимоги мотивовані тим, що він наділений
правовим статусом дитини війни, а тому
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
користується правом на одержання
щомісячної державної соціальної
допомоги у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком. Просить зобов'язати
відповідача провести нарахування
державної соціальної допомоги дитині
війни в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком за період з 01.03.2011 року по 01.10.2011
року.

Ухвалою Виноградівського районного
суду Закарпатської області позов в
частині позовних вимог залишено без
розгляду в зв'язку з пропуском строку
позовної давності на підставі ст. 100 КАС
України.

Постановою Виноградівського
районного суду Закарпатської області
від 21 листопада 2011 року позов
задоволено частково. Визнано
бездіяльність управління Пенсійного
фонду України у Виноградівському
районі Закарпатської області
протиправною. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України у
Виноградівському районі Закарпатської
області нарахувати та виплатити на
користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
відповідно до положень ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 01.05.2011 року по 22.07.2011
року виходячи із розміру мінімальної
пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з врахуванням виплачених
сум.

Суд виходив з того, що з огляду на
рішення Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року №10-рп/2008 позивачу
повинна була нараховуватись доплата до
пенсії, однак безпідставно із-за
відсутності належного фінансового
забезпечення державних соціальних
гарантій, цього відповідачем зроблено
не було, хоча подібне не доведено
останнім, а також невиконання чи
неналежне виконання законів про
виплати через відсутність грошей не є
підставою для виправдання
дискримінуючої недоплати державної
соціальної підтримки дітям війни.

Відповідач постанову суду першої
інстанції оскаржив, не погодившись із
зазначеним судовим рішенням, подав
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову та прийняти нову,
якою в задоволенні позову відмовити.

Покликання маються на те, що фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій здійснювалось в розмірах
передбачених Законами України «Про
Державний бюджет України» на
відповідний рік та в межах
передбачених на це видатків.
Законодавством не визначено, з якого
саме розміру мінімальної пенсії за
віком слід визначати розмір підвищення
до пенсії дітям війни.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст. 183-2
цього Кодексу.

Судова колегія перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
дитиною війни, у відповідності до
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», що вбачається з відмітки
в пенсійному посвідченні.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, яка виплачується
замість пенсії, підвищується на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої визначається прожитковим
мінімумом для осіб, які втратили
працездатність, що урегульовано ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
позовні вимоги щодо здійснення
позивачу нарахування та виплати
недоплаченого підвищення до пенсії за
відповідні роки підлягають
задоволенню, так як Законом України
«Про Державний бюджет на відповідні
роки» дію ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей» не зупинено.
Відповідно до Закону України «Про
Державний бюджет на відповідні роки»
розміри державних соціальних гарантій
на відповідні роки, що визначаються
залежно від прожиткового мінімуму,
встановлюються відповідними законами
України, цим Законом, та
нормативно-правовими актами Кабінету
Міністрів України. Такі ж норми містить
Закон України «Про Державний бюджет на
відповідні роки». Таким чином,
відповідач у відповідні роки повинен
діяти у відповідності з приписами
діючої норми ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», а тому
позовні вимоги підлягають задоволенню
в межах піврічного строку звернення до
суду за період з 01.05.2011 року по 22.07.2011
року.

Враховуючи, що відповідно до
законодавства держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
підвищення до пенсії та поклала
виконання цього обов'язку на
центральний орган виконавчої влади -
Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в його
систему, але вони не вчинили необхідних
дій для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд першої інстанції вірно
зазначив про те, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних
причини.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (стаття 46
Конституції України).

Крім того, згідно із законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Тому правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання підвищення до
пенсії дітям війни.

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Отже, судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не складають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 195, 197, 198 п. 1 ч. 1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Виноградівському районі Закарпатської
області залишити без задоволення, а
постанову Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 21
листопада 2011 року по адміністративній
справі №2а-4721/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
А.М. Ліщинський

Судді
О.І. Довга

І.І. Запотічний