Справа № 826/15800/13-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Качур А.І.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю
секретаря Рижкової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 05 листопада 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Апарату Верховної Ради
України про визнання протиправною
відмови у наданні запитуваної
інформації, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з
адміністративним позовом до Апарату
Верховної Ради України (надалі також -
відповідач), в якому просила:
визнати протиправною відмову Апарату
Верховної Ради України у наданні
інформації на запити позивача від
05.04.2013р. та 08.04.2013р.; зобов'язати Апарат
Верховної Ради України надати повну
інформацію на зазначені запити, а саме
копії списків реєстрації народних
депутатів за 04.04.2013р. з їх підписами.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05 листопада 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
звернулись в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
залишенню без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач звернулася із запитом про
надання їй копії списків реєстрації
кандедатів народних депутатів за
04.04.2013р. з їх підписами, що були
присутніми на пленарному засіданні.

За наслідками розгляду вказаного
запиту, Апарат Верховної Ради України,
в термін передбачений законом, надав
інформацію про кандидатів в депутати,
які зареєструвались, загальним
списком, не надавши при цьому копію
оригіналу списків з особистими
підписами кандидатів народних
депутатів.

Обставини справи свідчать, що 08.04.2013р.
позивач повторно звернулась із запитом
в якому витребовувала одну і ту саму
інформацію, при цьому наголосила саме
на копії з особистими підписами
народних депутатів.

За результатами розгляду повторного
запиту позивача, відповідачем надана
відповідь, якою роз'яснено що
власноручний підпис будь-якої особи,
відповідно до Закону України «Про
захист персональних даних», є
персональними даними.

Позивач з вище окресленими відповідями
Апарату Верховної Ради України не
погоджується, розцінює їх як відмову у
наданні запитуваної інформації, яка
суперечить нормам законодавства,
порушує її права та законні інтереси.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позову прийшов до
висновку, що відповідачем за
наслідком розгляду запитів позивача
надав відповіді та відповідну
запитувану інформацію з урахуванням
приписів Закону України «Про доступ до
публічної інформації», з дотримання
при цьому приписів Закону України «Про
захист персональних даних», а отже
відповідач діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, колегія суддів зважає
на наступне

Відповідно до частини першої статті 1
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» публічна
інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

За цим визначенням, можна виокремити
такі ознаки публічної інформації: 1)
готовий продукт інформації, який
отриманий або створений лише в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством; 2)
заздалегідь відображена або
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація; 3) така
інформація знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень або
інших розпорядників публічної
інформації; 4) інформація не може бути
публічною, якщо створена суб'єктом
владних повноважень не під час
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків; 5)
інформація не може бути публічною, якщо
створена не суб'єктом владних
повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в
інформації, така інформація не
належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної
інформації є те, щоб вона була
заздалегідь готовим, зафіксованим
продуктом, отриманим або створеним
лише суб'єктом владних повноважень у
процесі виконання своїх обов'язків.
Щодо несуб'єктів владних повноважень,
то вони можуть бути тільки
розпорядниками такої інформації.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 13 Закону України «Про доступ до
публічної інформації» розпорядниками
інформації для цілей цього Закону
визнаються суб'єкти владних
повноважень - органи державної влади,
інші державні органи, органи місцевого
самоврядування, органи влади
Автономної Республіки Крим, інші
суб'єкти, що здійснюють владні
управлінські функції відповідно до
законодавства та рішення яких є
обов'язковими для виконання.

Згідно з пунктом 6 частини першої
статті 14 Закону України «Про доступ до
публічної інформації» розпорядники
інформації зобов'язані надавати
достовірну, точну та повну інформацію,
а також у разі потреби перевіряти
правильність та об'єктивність наданої
інформації.

Відповідно до частини 2 статті 32
Конституції України не допускається
збирання, зберігання, використання та
поширення конфіденційної інформації
про особу без її згоди, крім випадків,
визначених законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Так, судом першої інстанції
встановлено, як зазначено вище, позивач
звернулася до відповідача із запитом
про надання їй копії списків
реєстрації народних депутатів за
04.04.2013р. з їх підписам

Статтею 2 Закону України «Про захист
персональних даних» визначено, що
персональні дані особи - відомості чи
сукупність відомостей про фізичну
особу, яка ідентифікована або може бути
конкретно ідентифікована.

Відповідно до частини другої статті 14
Закону України «Про захист
персональних даних» поширення
персональних даних без згоди суб'єкта
персональних даних або уповноваженої
ним особи дозволяється у випадках,
визначених законом, і лише (якщо це
необхідно) в інтересах національної
безпеки, економічного добробуту та
прав людини.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 6 Закону
України «Про доступ до публічної
інформації» до інформації з обмеженим
доступом відноситься конфіденційна,
таємна та службова інформація.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України
«Про інформацію» конфіденційною є
інформація про фізичну особу, а також
інформація, доступ до якої обмежено
фізичною або юридичною особою, крім
суб'єктів владних повноважень.

Водночас, частиною сьомою статті 6
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» встановлено, що
обмеженню доступу підлягає
інформація, а не документ. Якщо
документ містить інформацію з
обмеженим доступом, для ознайомлення
надається інформація, доступ до якої
необмежений.

Частина 2 статті 13 Закону встановлено,
що зберігання персональних даних
передбачає дії щодо забезпечення їх
цілісності та відповідного режиму
доступу до них.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
особистий підпис особи є персональними
даними, а відтак відповідно за режимом
доступу є інформацією з обмеженим
доступом.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до обгрунтованого висновку, що
відповідачем за наслідком розгляду
запитів позивача надав відповіді та
відповідну запитувану інформацію з
урахуванням приписів Закону України
«Про доступ до публічної інформації», з
дотримання при цьому приписів Закону
України «Про захист персональних
даних».

Отже, суд першої інстанції дав належну
оцінку всім обставинам справи та вірно
застосував законодавство, що регулює
ці правовідносини.

Посилання представника позивача на ту
обставину, що підписи кандидатів в
народні депутати не є конфіденційною
інформацією, так як на офіційному сайті
ЦВК їх підписи обнародували, колегія
суддів не приймає до уваги, так як на
опублікування даної конфіденційної
інформації (підписів) на сайті
кандидати в народні депутати дали
письмову згоду, разом з тим, в даному
випадку згода на надання запитуваної
позивачем конфіденційної інформації,
кандедатами не надавалась.

Докази були оцінені судом першої
інстанції, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Крім того, було оцінено належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, що відповідає вимогам ст. 86
КАС України.

З огляду на зазначене та беручи до
уваги достатній і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності колегія суддів
дійшла висновку, що викладені у
позовній заяві доводи позивача є
необґрунтованими та, відповідно, його
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 05 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів із дня
складання у повному обсязі, тобто з 21
січня 2014 року шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого адміністративного
суду України у порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.