Справа № 810/6378/13-а
Суддя: Спиридонова В.О.
Дата ухвалення: 2013-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2013 року 810/6378/13-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Спиридонової В.О., розглянувши в
порядку письмового провадження в м.
Києві адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Кагарлицького
районного управління юстиції в
Київській області про визнання дій
неправомірними,

ВСТАНОВИВ:

27.11.2013 до Київського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_1 (далі -
позивач, ОСОБА_1) до Відділу державної
виконавчої служби Кагарлицького
районного управління юстиції в
Київській області (далі - відповідач,
Відділ), в якому позивач просить:

- визнати неправомірними виконавчі дії
головного державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Кагарлицького районного управління
юстиції в Київській області Мороз
Ольги Володимирівни в частині
винесення постанови від 18.10.2013 про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження у
виконавчому провадженні №38437813;

- визнати неправомірними виконавчі дії
головного державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Кагарлицького районного управління
юстиції в Київській області Мороз
Ольги Володимирівни в частині
винесення постанови від 21.10.2013 про
розшук транспортного засобу боржника у
виконавчому провадженні №38437813.

В обгрунтування свої вимог позивач
зазначив, що неправомірність спірних
дій відповідача полягає у зазначенні
невірних відомостей в постановах від
18.10.2013 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
та від 21.10.2013 про розшук транспортного
засобу боржника, а саме щодо дати
народження позивача.

Крім того, позивач вважає
неправомірними дії відповідача щодо
винесення постанови від 21.10.2013 про
розшук транспортного засобу боржника,
оскільки транспортний засіб, який
оголошено у розшук цією постановою, на
момент її винесення був знятий з
обліку. Позивач вважає, що такими діями
відповідач не виконав своїх
повноважень, пов'язаних з направленням
відповідного запиту до органів ДАІ, у
зв'язку з чим передчасно виніс
постанову про розшук транспортного
засобу боржника.

Відповідач заперечень на
адміністративний позов не надав.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких грунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, враховуючи
принципи рівності сторін, суд дійшов
наступних висновків.

В провадженні Відділу державної
виконавчої служби Кагарлицького
районного управління юстиції в
Київській області (державний
виконавець - Мороз О.В.) перебуває
виконавче провадження ВП№38437813 щодо
примусового виконання постанови ДАІ
№АВ1 №064386 від 14.04.2013 про стягнення з
ОСОБА_1 на користь держави штрафу у
розмірі 425,00 грн. на підставі ч. 2 ст. 308
КУпАП (у разі несплати штрафу протягом
15 днів з дня винесення постанови
подвійного розміру штрафу 850,00 грн.).

Постановою головного державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Кагарлицького
районного управління юстиції в
Київській області від 18.10.2013 у
виконавчому провадженні ВП№38437813 «Про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження» (далі -
Постанова від 18.10.2013) накладено арешт на
все рухоме майно, що належить ОСОБА_1,
заборонено здійснювати відчуження
будь-якого майна, що належить
останньому.

Постановою головного державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Кагарлицького
районного управління юстиції в
Київській області від 21.10.2013 у
виконавчому провадженні ВП№38437813 «Про
розшук транспортного засобу боржника»
(далі - Постанова від 21.10.2013) оголошено
розшук автомобіля марки ВАЗ - 21124,
номерний знак НОМЕР_1, який належить
ОСОБА_1

Відповідно до копії паспорта серії
НОМЕР_2 від 18.05.2001 датою народження
ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як у Постанові від 18.10.2013, так і у
Постанові від 21.10.2013, датою народження
позивача зазначено ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до листа Центра надання
послуг, пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів, з
обслуговування м. Ржищів та
Кагарлицького району при УДАІ ГУМВС
України в Київській області вих. №3277
від 03.12.2013, наданого на виконання ухвали
суду від 29.11.2013, 13.09.2013 ОСОБА_1 зняв з
обліку належний йому на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_3,
виданого МРЕВ ДАІ 07.03.2008, автомобіль
марки ВАЗ-21124, номерний знак НОМЕР_1, та
отримав транзитні номерні знаки
НОМЕР_4.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, врегульовано Законом України
«Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті
17 Закону України «Про виконавче
провадження» одним з видів виконавчих
документів, що підлягають виконанню
державною виконавчою службою такі
виконавчі, є постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення.

Обов'язки і права державних виконавців
регламентовані статтею 11 Закону
України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до частини 1 наведеної
статті державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті
державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Згідно з положеннями частини 3 статті 11
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження серед іншого, має право:

- з метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну (п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»);

- накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку (п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження»);

- здійснювати інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами (п. 20 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження»).

Таким чином, відповідно до вимог Закону
України «Про виконавче провадження»
направлення державним виконавцем
запитів, зокрема до органів ДАІ, щодо
наявного у боржника майна, є його
правом, а не обов'язком.

Отже, твердження позивача в даній
частині є необгрунтованими.

Відповідно до частини 1 статті 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
зокрема, шляхом винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження (ч. 2 ст. 57
Закону України «Про виконавче
провадження»).

Відповідно до частини 3 цієї ж статті
постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.

Статтею 40 Закону України «Про
виконавче провадження», серед іншого,
встановлено наступне.

У разі відсутності відомостей про
місце проживання, перебування чи
місцезнаходження боржника - фізичної
особи, а також дитини за виконавчими
документам про відібрання дитини
державний виконавець звертається до
суду з поданням про винесення ухвали
про розшук боржника або дитини.

У разі необхідності розшуку
транспортного засобу боржника
державний виконавець виносить
постанову про такий розшук, яка є
обов'язковою для виконання органами
внутрішніх справ (ч. 1 ст. 40 Закону
України «Про виконавче провадження»).

Розшук боржника - фізичної особи,
дитини, розшук транспортних засобів
боржника здійснюють органи внутрішніх
справ, а розшук боржника - юридичної
особи та іншого майна боржника
організовує державний виконавець.
Розшук оголошується відповідно за
місцем виконання рішення або за
останнім відомим місцем проживання,
перебування, місцезнаходженням
боржника чи місцезнаходженням його
майна, або за місцем проживання
(місцезнаходженням) стягувача (ч. 2 ст. 40
Закону України «Про виконавче
провадження»).

Незвернення державного виконавця до
суду у випадках, передбачених частиною
першою цієї статті, а також інші дії та
бездіяльність державного виконавця,
пов'язані з розшуком боржника або його
майна, можуть бути оскаржені у
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом (ч. 4 ст. 40
Закону України «Про виконавче
провадження»).

Суд не бере до уваги твердження
позивача про неправомірність дій
відповідача щодо винесення Постанови
від 21.10.2013, якою оголошено розшук
зазначеного вище транспортного засобу,
який, як зазначив позивач та було
підтверджено матеріалами справи, був
знятий з обліку на момент винесення
такої постанови, оскільки вчинення
такої виконавчої дії, незважаючи на її
можливу неефективність, не суперечить
вимогам чинного законодавства.

Не заслуговують на увагу і твердження
позивача про неправомірність дій
відповідача щодо зазначення невірної
дати народження позивача в зазначених
постановах, оскільки така технічна
помилка не впливає на правомірність
спірних виконавчих дій.

Аналіз наведених норм та обставин
справи дає підстави вважати, що
відповідач при винесенні Постанови від
18.10.2013 та Постанови від 21.10.2013 діяв на
підставі, в межах та у спосіб,
передбачені чинним законодавством
України.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Однак, покладений на суб`єкта владних
повноважень даною нормою тягар
доказування правомірності своїх дій не
звільняє позивача від обов`язку
доказування своїх тверджень чи
заперечень.

З огляду на викладене, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов задоволенню не
підлягає.

Оскільки спір вирішено на користь
суб'єкта владних повноважень,
звільненого від сплати судового збору,
а також за відсутності витрат
відповідача - суб'єкта владних
повноважень, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись статтями 9, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду у порядку,
встановленому статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання апеляційної
скарги через Київський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Спиридонова В.О.