Справа № 825/3792/13-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
825/3792/13-а Головуючий
у 1-й інстанції: Соломко І.І.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 29
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління
Укравтоінспекції у Чернігівській
області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до
Чернігівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Укравтоінспекції у
Чернігівській області про скасування
постанови. Свої вимоги обґрунтовує тим,
що постановою Управління
Укртрансінспекції у Чернігівській
області № 003718 від 11.09.2013 року до нього
застосовано санкції за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт в сумі 680,00 грн. Позивач не
погоджується з даною постановою,
оскільки перед початком перевірки
перевіряючі відмовилися зробити
відповідний запис в Журналі реєстрації
перевірок, що передбачений чинним
законодавством. За таких обставин
вважає дії посадових осіб по складанню
актів від 21.08.2013 року № 071119 та 071120
протиправними, а постанову № 003718 від
11.09.2013 року такою, що підлягає
скасуванню.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року у задоволенні вказаного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про
задоволення даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що згідно направлення на
перевірку від 19.08.2013 року № 009530
(міститься в матеріалах справи)
державними інспекторами Управління
Укртрансінспекції у Чернігівській
області проведена рейдова перевірка
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом
(а.с.19).

В результаті перевірки транспортних
засобів МЕRСЕDЕS - ВЕNZ що належать
позивачу, 21.08.2013 року оформлено акти за
№ 071119 та № 071120 про проведення
перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом, за змістом яких
перевіркою встановлено, що по маршруту
Чернігів-Ріпки водії не пред'явили
уповноваженим особам для перевірки
документи, передбачені статтею 39
Закону України «Про автомобільний
транспорт», що є порушенням вимог
статті 40 Закону України «Про
автомобільний транспорт» (а.с.8, 9).

Про вказані обставини повідомлено
водіїв позивача, але останні
відмовились надавати будь-які
пояснення та документи, у зв'язку з чим
в актах від 21.08.2013 року зроблено
відповідні записи згідно пункту 22
Порядку здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567.

02.09.2013 року Управлінням
Укртрансінспекції у Чернігівській
області направлено позивачу
повідомлення з пропозицією з'явитись
11.09.2013 року в приміщення Управління
Укртрансінспекції у Чернігівській
області для участі в розгляді справи
щодо порушення законодавства про
автомобільний транспорт, що
підтверджується копією повідомлення
про вручення поштового відправлення
(а.с.22).

При розгляді справи про порушення
законодавства про автомобільний
транспорт встановлено, що відносно
позивача було винесено припис № 036081
щодо усунення порушення законодавства
про автомобільний транспорт зі строком
вжиття заходів до 01.05.2013 року (а.с.24).
Припис підлягає обов'язковому
виконанню в зазначений у ньому строк.

У вказаний у приписі строк позивач
надав до Управління повідомлення про
усунення вказаних в приписі порушень
(а.с.25).

Проте, на час проведення перевірки
21.08.2013 року даний факт жодними доказами
не підтверджено.

11.09.2013 року виконуючим обов'язки
начальника Управління Поклад О.В
винесено постанову про застосування
адміністративно-господарського штрафу
на суму 680,00 грн., копія якої надіслана
позивачу рекомендованим листом зі
зворотнім повідомленням (а.с.22).

Не погоджуючись з зазначеними вище
постановою та діями відповідача по
складанню актів, позивач звернувся з
даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача є
неправомірними та необгрунтованими, а
тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про автомобільний
транспорт» та постановою Кабінету
Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567
«Про затвердження Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті».

Частиною першою статті 5 Закону України
«Про автомобільний транспорт»
визначено, що основним завданням
державного регулювання та контролю у
сфері автомобільного транспорту є
створення умов безпечного, якісного й
ефективного перевезення пасажирів та
вантажів, надання додаткових
транспортних послуг.

Статтею 6 Закону України «Про
автомобільний транспорт» передбачено,
що реалізація державної політики у
сфері автомобільного транспорту
здійснюється через центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на наземному транспорті,
місцеві органи виконавчої влади та
органи місцевого самоврядування.

Центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує реалізацію державної
політики з питань безпеки на наземному
транспорті, здійснює, зокрема,
державний нагляд і контроль за
дотриманням автомобільними
перевізниками вимог законодавства,
норм та стандартів на автомобільному
транспорті.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 1567,
органами державного контролю на
автомобільному транспорті є
Укртрансінспекція, її територіальні
органи - управління в Автономній
Республіці Крим, обласні, Київське та
Севастопольське міські, районні
управління.

Пунктом 4 Порядку № 1567 визначено, що
державний контроль на автомобільному
транспорті (далі - державний контроль)
здійснюється посадовими особами
органу державного контролю (далі -
посадові особи) шляхом проведення
планових, позапланових та рейдових
перевірок.

В силу пункту 14 Порядку № 1567 рейдова
перевірка транспортних засобів
проводиться на окремо визначених
ділянках дороги, маршрутах,
автовокзалах, автостанціях, автобусних
зупинках, місцях посадки та висадки
пасажирів, стоянках таксі і
транспортних засобів, місцях
вантаження та розвантаження вантажних
автомобілів, контрольно-вагових
комплексах, під час виїзду з
підприємств та місць стоянки, у пунктах
пропуску через державний кордон за
погодженням з начальником органу
охорони державного кордону.

Рейдова перевірка проводиться групою
посадових осіб у кількості не менш як
дві особи відповідно до завдання на
перевірку (пункт 16 Порядку № 1567).

Згідно пункту 15 Порядку № 1567 під час
проведення рейдової перевірки
перевіряється: наявність визначених
статтями 39 і 48 Закону документів, на
підставі яких здійснюються
перевезення автомобільним
транспортом; додержання вимог статей 53,
56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог
Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська
угода); відповідність зовнішнього і
внутрішнього спорядження
(екіпірування) транспортного засобу
встановленим вимогам; оснащення таксі
справним таксометром; відповідність
кількості пасажирів, що перевозяться,
відомостям, зазначеним у реєстраційних
документах, або нормам, передбаченим
технічною характеристикою
транспортного засобу; додержання
водієм автобуса затвердженого
розкладу та маршруту руху; наявність у
всіх пасажирів квитків на проїзд та
квитанцій на перевезення багажу, а у
разі пільгового проїзду - відповідного
посвідчення; додержання водієм режиму
праці та відпочинку, а також вимоги
щодо наявності в автобусі двох водіїв у
разі перевезення пасажирів на відстань
500 і більше кілометрів або перевезення
організованих груп дітей за маршрутом,
який виходить за межі населеного
пункту та має протяжність понад 250
кілометрів; виконання водієм інших
вимог Правил надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту та Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, інших нормативно-правових
актів.

Пунктом 21 Порядку № 1567 передбачено, що
у разі виявлення в ході перевірки
транспортного засобу порушення
законодавства про автомобільний
транспорт посадовими особами, що
провели перевірку, складається акт за
формою згідно з додатком 3.

Виявлені під час перевірки порушення
вимог законодавства та норм і
стандартів щодо організації
перевезень автомобільним транспортом
зазначаються в акті з посиланням на
порушену норму (частина третя пункту 20
Порядку № 1567).

Статтею 34 Закону України "Про
автомобільний транспорт" передбачено,
що автомобільний перевізник повинен
виконувати вимоги цього Закону та
інших законодавчих і
нормативно-правових актів України у
сфері перевезення пасажирів та/чи
вантажів; забезпечувати водіїв
відповідною документацією на
перевезення пасажирів.

Згідно статті 39 цього Закону
автомобільні перевізники, водії,
пасажири повинні мати і пред'являти
особам, які уповноважені здійснювати
контроль на автомобільному транспорті
та у сфері безпеки дорожнього руху,
документи, на підставі яких
виконуються пасажирські перевезення.
Документи для регулярних пасажирських
перевезень: для автомобільного
перевізника - ліцензія, договір із
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування чи їх дозвіл,
паспорт маршруту, документ, що
засвідчує використання автобуса на
законних підставах, інші документи,
передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
ліцензійна картка, квитково-касовий
лист, схема маршруту, розклад руху,
таблиця вартості проїзду (крім міських
перевезень), інші документи,
передбачені законодавством України;
для пасажира - квиток на проїзд в
автобусі та на перевезення багажу (для
пільгового проїзду - посвідчення особи
встановленого зразка).

Статтею 40 вказаного Закону
передбачено, що водій автобуса
зобов'язаний, зокрема, мати з собою і
пред'являти для перевірки
уповноваженим посадовим особам
документи, передбачені законодавством.

З аналізу вищевказаних норм
вбачається, що водій повинен мати і
зобов'язаний пред'являти особам, які
уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи
передбачені статтею 39 зазначеного вище
Закону.

Як встановлено судом першої інстанції
з актів перевірки від 21.08.2013 року,
водіями позивача вимоги зазначених
норм не виконано.

При цьому колегія суддів погоджується
з критичним сприйняттям судом першої
інстанції посилання позивача на те, що
перевіряючі відмовилися робити
відповідний запис в Журналі реєстрації
перевірок, з огляду на наступне.

Згідно пункту 1 наказу Державного
комітету України з питань розвитку
підприємництва від 10.08.1998 року № 18,
впровадження Журналу здійснюється
суб'єктами підприємницької діяльності
на добровільних засадах на підставі
статті 7 Указу Президента України від
23.07.1998 року № 817/98 «Про деякі заходи з
регулювання підприємницької
діяльності».

Законом України «Про автомобільний
транспорт» та Порядком № 1567 не
передбачено, що посадові особи органу
контролю під час проведення рейдової
перевірки зобов'язані здійснювати
будь-які записи до даного Журналу.

Твердження позивача про те, що
Управлінням не проводилась перевірка
щодо виконання припису № 036081, оскільки
відсутній наказ та акт проведення
перевірки, колегія суддів вважає
помилковим, так як відповідно до вимог
Порядку № 1567 про виконання припису
уповноважена особа суб'єкта
господарювання повинна письмово
повідомити керівникові органу
державного контролю у встановлений у
приписі строк, що в даному випадку
позивачем було виконано.

Після закінчення терміну дії припису,
орган державного контролю, при
виявленні аналогічних чи інших
порушень законодавства про
автомобільний транспорт, має право
складати акти проведення перевірки
додержання вимог законодавства про
автомобільний транспорт під час
виконання перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом.

Також колегія суддів погоджується з
неприйняттям судом першої інстанції до
уваги твердження позивача про те, що
його тричі притягнуто до
відповідальності за одне й те саме
порушення, оскільки об'єктом перевірки
були різні транспортні засоби.

Відповідно до положень статті 60 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
при вчиненні однією особою двох або
більше правопорушень штраф
накладається за кожне правопорушення
окремо.

Таким чином колегія суддів вважає
правильним висново ксуду першої
інстанції про те, що оскільки постанова
№ 003718 від 11.09.2013 року винесена за
порушення, встановлене перевіркою від
21.08.2013 року, а тому є правомірною.

За таких обставин, в частині позовних
вимог щодо визнання протиправною та
скасування постанови про застосування
адміністративно-господарського штрафу
№ 003718 від 11.09.2013 року в розмірі 680,00 грн.,
суд першої інстанції відмовив
правильно.

Крім цього, судом першої інстанції було
встановлено, що позивачем оскаржуються
дії працівників Управління
Укртрансінспекції у Чернігівській
області по складанню актів № 071119 та №
071120 від 21.08.2013 року, результат яких
знайшов своє відображення у прийнятті
рішення, яке також визначено позивачем
як об'єкт оскарження.

Відповідно до правил
адміністративного процесуального
законодавства України при оскарженні
відповідного рішення, суд перевіряє
правомірність дій щодо його прийняття
і, у випадку встановлення
протиправності в таких діях, скасовує
дане рішення.

Вказане свідчить про те, що визнання
протиправною та скасування постанови
про застосування
адміністративно-господарського штрафу
охоплює в собі й визнання
протиправними дій по складанню актів,
на підставі якого винесено оскаржувану
постанову, а тому питання
протиправності дій, в даному випадку,
окремого окреслення судовим рішенням
не потребує.

Позовна вимога про визнання
протиправними дій відповідача не
відповідає матеріально-правовим
способам захисту порушеного права,
оскільки в даному випадку результатом
вчинення дій стало рішення про
застосування штрафних санкцій за
порушення вимог законодавства про
автомобільний транспорт, оскаржуючи
яке в повній мірі позивачем
реалізовується право на судовий захист
та виявляється можливість у
відновленні порушених прав та
інтересів в даних правовідносинах.

Отже, колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про те,
що позовні вимоги в частині визнання
протиправними дій посадових осіб
Управління Укртрансінспекції у
Чернігівській області по складанню
актів перевірки від 21.08.2013 року №№ 071119,
071120 задоволенню не підлягають.

Згідно з пунктами 25-27 Порядку № 1567
справа про порушення розглядається
посадовою особою органу державного
контролю за місцезнаходженням суб'єкта
господарювання або за місцем виявлення
порушення (за письмовою заявою
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання) не пізніше ніж
протягом двох місяців з дня його
виявлення. Справа про порушення
розглядається у присутності
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання. У разі неявки
уповноваженої особи суб'єкта
господарювання справа розглядається
без її участі. За наявності підстав
керівник органу державного контролю
або його заступник виносить постанову
про застосування фінансових санкцій.

На розгляд справи, який відбувся в
Управлінні Укратрансінспекції у
Чернігівській області позивач не
прибув та документів, які б спростували
дане правопорушення не надав.

Стаття 60 зазначеного Закону встановлює
відповідальність за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт.

Абзацом 13 частини першої статті 60
Закону України «Про автомобільний
транспорт» передбачено, що за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються санкції за невиконання
перевізниками або їхніми
представниками приписів органів
державного контролю щодо усунення
порушень транспортного законодавства -
штраф у розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про правомірність
застосування відповідачем
адміністративно-господарського штрафу
в розмірі 680,00 грн. до позивача на
підставі абзацу 13 частини першої
статті 60 Закону України «Про
автомобільний транспорт».

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Тому, позовні вимоги позивача є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.