Справа № 820/4670/13-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 р.Справа № 820/4670/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Бутенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 01.11.2013р. по
справі № 820/4670/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області , Управління
Державної служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області

про визнання незаконними дій,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 01.11.2013 року
в задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області, Управління
Державної служби охорони при Головному
управлінні Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області
про визнання незаконними дій
відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати вказану постанову суду
першої інстанції та постановити нове
рішення, яким повністю задовольнити
його позовні вимоги. Скаржник зазначає,
що приймаючи зазначену постанову суд
першої інстанції дійшов до помилкових
висновків, які призвели до
неправильного вирішення справи,
неповно з»ясував всі обставини справи,
що мають значення при вирішенні спору,
не вірно застосував до спірних
правовідносин вимоги Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та вимоги
ст.159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо повноти та
об»єктивності розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу в межах доводів апеляційної
скарги відповідно до вимог ст.195 КАС
України та у відповідності до ч.1 ст.41
КАС України.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем в позові зазначено, що при
складанні позивачу довідки для
призначення пенсії, відповідачами не
було враховано положень постанови Ради
Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10
червня 1986 року №207-7, постанови ЦК КПРС
від 07.05.1986р. №524-156, у зв'язку із чим до
довідки посадовий оклад увійшов не в
подвійному розмірі, без урахування
кратності, без доплати за посаду
командира відділення та без урахування
подвійної оплати роботи у вихідні дні.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач при прийнятті
оскаржуваного рішення про відмову у
видачі довідки позивачу, правильно
застосував норми чинного
законодавства при вірному
встановленні всіх дійсних обставин
справи. Діяв в межах наданих йому
повноважень, у спосіб, передбачений
законом.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що
згідно листа Міністерства праці та
соціальної політики України від 13
квітня 2001 року № 03-3/1652-018-2 "Про оплату
праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990
років осіб, які виконували роботи,
пов'язані з ліквідацією наслідків
аварії на ЧАЕС і запобіганням
забрудненню навколишнього середовища"
вказано, що листом Держкомпраці УРСР
від 13 червня 1989 року № 10-769 повідомлено,
що Рада Міністрів СРСР зняла гриф
"секретно" з постанов ЦК КПРС, Президії
Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів
СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року №
524-156, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05
червня 1986 року № 665-195, Ради Міністрів
СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року №
1497-378, розпоряджень від 3 вересня 1986 року
№ 1767-рс і від 11 грудня 1986 р. № 2488-рс.
Повідомлялось також, що
розсекречуються прийняті до виконання
постанови Ради Міністрів УРСР від 8
травня 1986 року №168-5, від 10 червня 1986 р.
№207-7, розпорядження Ради Міністрів
УРСР від 10 вересня 1986 року №530-рс, від 16
грудня 1986 року №694-рс, від 6 січня 1988 р.
№12-рс та листи Держкомпраці УРСР, якими
доводились зазначені рішення Ради
Міністрів УРСР: №4с від 9 травня 1986 року,
№58с від 11 червня 1986 року, №132с від 16
вересня 1986 року, №179с від 25 грудня 1986
року, №8с від 22 січня 1988 року. Знято гриф
секретності з низки інших нормативних
актів, пов'язаних з ліквідацією
наслідків аварії на ЧАЕС.

Постанова Кабінету Міністрів СРСР та
ВЦРПС "Про умови оплати праці та
матеріального забезпечення,
працівників підприємств, організацій і
установ, зайнятих на роботах,
пов'язаних з ліквідацією наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС і
запобігання забрудненню навколишнього
середовища" від 05 жовтня 1986 року № 665-195
передбачає встановлення за
працівниками, направленими для
виконання робіт, пов'язаних з
ліквідацією наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС і запобігання
забрудненню навколишнього середовища,
збереження середньої заробітної
плати.

Оплата праці робітників і службовців
(відряджених у зону ЧАЕС та призваних
на військові збори), за якими
відповідно до чинного законодавства
зберігалась за основним місцем роботи
середньомісячна заробітна плата,
відповідно до абзацу четвертого
підпункту 1 пункту 1 постанови Ради
Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10
червня 1986 року № 207-7 (абзац четвертий
пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР
і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195)
провадилась у III, II, I зонах небезпеки у
4-кратному, 3-кратному та 2-кратному
розмірі (із врахуванням 100 % тарифної
ставки), виходячи з тарифної ставки,
встановленої за основним місцем
роботи.

Відповідно до постанови Ради Міністрів
СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 р. № 665-195
"Про оплату праці і матеріальне
забезпечення працівників підприємств,
організацій і установ, які виконували
роботи, пов'язані з ліквідацією
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
і запобіганням забрудненню
навколишнього середовища" (постанова
Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10
червня 1986 р. № 207-7) оплата праці
працівників підприємств, організацій і
установ (надалі - підприємств),
розташованих у зоні ЧАЕС, які
виконували роботи, пов'язані з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС,
повинна провадитись з дня аварії в
розмірах, передбачених розпорядженням
Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 р.
№964 - у III, II, I зонах небезпеки у 5-, 4-,
3-кратному розмірах в порівнянні з
нормами, встановленими діючим
законодавством.

Згідно п.1 Постанови ЦК КПРС, Президії
Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів
СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156
"Про умови оплати праці й матеріального
забезпечення працівників підприємств
і організацій зони Чорнобильської АЕС",
підвищення тарифних ставок (посадових
окладів) працівників підприємств і
організацій, безпосередньо зайнятим на
роботах по ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, до 100%.

Постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС
від 05 червня 1986 року № 665-195 (постанова
Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10
червня 1986 року № 207-7) було дозволено
підприємствам залучати працівників на
роботи, пов'язані з ліквідацією
наслідків аварії на ЧАЕС у зоні
відчуження і запобіганням забрудненню
навколишнього середовища, у вихідні і
святкові дні з оплатою у подвійному
розмірі.

Відповідно до постанови Держкомпраці
СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 07 травня
1986 року № 153/10-43 премія за роботу в зоні
ЧАЕС виплачувалась у відповідності з
діючими на підприємстві системами
преміювання. Встановлені граничні
розміри премій було дозволено
підвищувати до 60 % тарифної ставки
(окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1
постанови Ради Міністрів УРСР і
Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7).

У відповідності до пункту 1 постанови
ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР,
Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07
травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови
Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від
05 червня 1986 року, пункту 1 постанови
Ради Міністрів УРСР і Української
республіканської Ради професійних
Спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року,
оплата за роботу у зонах небезпеки
провадитися з урахуванням кратності
зони небезпеки по тарифній ставці
(посадовий оклад + оклад за спеціальне
звання), підвищеної у два рази (наказ
МВС СРСР № 0130 від 11 травня 1986 року та №
0189 від 30 червня 1986 року, вказівка МВС
СРСР № 35з від 30 травня 1986 року).

Постановою Держкомпраці СРСР і
Секретаріату ВЦРПС від 07 жовтня 1986
року №153/10-43 встановлено, що
працівникам, безпосередньо зайнятим на
роботах по усуненню наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, премії,
заохочення й винагороди нараховувати
відповідно до діючих положень на
збільшені, згідно п. 1 постанови ЦК КПРС,
Президії Верховної Ради СРСР, Ради
Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986
року № 524-156, тарифні ставки (відрядні
розцінки) і посадові оклади.

Статтею 3 Закону України "Про
правонаступництво України"
передбачено, що закони та інші
нормативні акти відповідних установ
СРСР діють на території України,
оскільки вони не суперечать законам
України, прийнятим після проголошення
незалежності України. Порядок та умови
оплати праці осіб, що приймали участь у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році, крім
перерахованих вище, іншими
нормативними актами не передбачені,
отже, вони є діючими на цей час.

Видача довідок про заробітну плату
проводиться підприємствами відповідно
до первинних документів про період
участі у ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС за нормативними документами
того часу. Зокрема, у 1986 році за:
постановою ЦК КПРС, Президії ВР СРСР та
ВЦРПС від 07.05.1986 р. №524-156;
розпорядженням Ради Міністрів СРСР від
23.05.1986 р. №964-рс; постановою Ради
Міністрів СРСР від 23.05.1986 №1031-рс;
постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС
від 05.06.1986 р. №665-195 (постановою УРСР від
10.06.1986 р. №207-7).

З особової картки про розмір грошового
забезпечення Позивача у 1986 році за час
служби у зоні ЧАЕС судом встановлено,
що йому було нараховано:

- за липень 1986 року 170,00 крб.
грошового забезпечення (оклад),
утримано подоходний податок в сумі 17,30
крб. і 20.07.1986 виплачено 152,70 крб. (а.с.61)

- згідно наказу УВС Харківського
облвиконкому № 061 - 274,09 крб. доплати за
службу в зоні ЧАЕС, з якої утримано
подоходний податок в сумі 35,62 крб. і
20.09.1986 виплачено 238,57 крб.(а.с.61)

Судовим розглядом встановлено, що в
січні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
бухгалтерії УДСО з питань надання йому
довідки про заробіток під час
перебування у зоні ЧАЕС.

23.01.2012 року Позивач отримав довідку
№48/5-210д про фактичний розмір свого
грошового забезпечення за час роботи в
зоні відчуження у відповідних кратних
розмірах, яку було складено УДСО на
підставі наданої ОСОБА_1 довідки ГУМВСУ
в Харківській області від 18.01.2012 року
№7/353, витягу з наказу УМВС в
Харківській області від 20.03.1998 року №177
та наявних в УДСО архівних даних (а.с.7 -
9).

Управління державної служби охорони
16.03.2012 року надало Позивачу аналогічну
довідку №48/451д.

14.02.2012 року управління державної служби
охорони направило запит №48/4-403/Жл до
ГУМВС України в Київській області з
проханням надати первинну інформацію
щодо участі Позивача у заходах з
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
(маршрутний лист, довідка про виплату
заробітної плати, форма №122).

Наказом ГУМВС України в Харківській
області №583 від 26.12.2012 року на підставі
довідки ГУМВС України в Харківській
області від 18.01.2012 №7/353 здійснено
перерахунок заробітку ОСОБА_1 за час
виконання ним службового завдання з
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у І
та ІІ зонах небезпеки в кратних
розмірах відповідно до порядку,
викладеному в листі Міністерства праці
та соціальної політики України від
13.04.2001 року №03-3/1652-018-2 та відображено
донараховану суму в особистому рахунку
ОСОБА_1 за 1986 рік.

У серпні 2012 року Позивачу було надано
ще одну довідку від 06.08.2012 № 48/5-576д
аналогічного змісту.

Так, з метою вирішення даного питання,
Відповідач - УДСО листом від 26.12.2012 №
48/5-3612/Жл направив на адресу управління
Пенсійного фонду України у
Чугуївському районі Харківської
області чергову довідку про заробітну
плату Позивача у зоні ЧАЕС
аналогічного змісту.

У вищеперелічених довідках про
заробіток Позивача під час служби у
зоні ЧАЕС Відповідачем зазначено:

- розмір виплати грошового
забезпечення за календарний день
шляхом ділення суми грошового
забезпечення за повний місяць на
кількість календарних днів у місяці, за
який здійснюється виплата, а саме: 170
крб.:31день=5,48 крб.)

- грошове забезпечення Позивача за
роботу у 2-й зоні небезпеки за кратністю
"3" (5,48*3*9=147,96 крб.) та за роботу у 1-й зоні
небезпеки за кратністю "2" (5,48*2*16 = 175,36
крб.);

- збережений за основним місцем
служби заробіток Позивача за роботу у
2-й зоні небезпеки 170/31*9 = 49,32 крб., за
роботу у 1-й зоні небезпеки 17/31*16 = 87,68
крб.;

- сумарний розмір грошового
забезпечення Позивача, який
складається із заробітку Позивача за
роботу у 2й зоні небезпеки за кратністю
"3" і дорівнює 147,96+49,32= 197,28 крб., за роботу
у 1-й зоні небезпеки за кратністю "2" і
дорівнює 175,36+87,68 = 263,04 крб., разом -
197,28+263,04 = 460,32 крб.

Тобто, на виконання вимог постанови ЦК
КПРС, Президії ВР СРСР та ВЦРПС від
07.05.1986 р. №524-156; постанови Ради
Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 р.
№665-195 постановою УРСР від 10.06.1986 р. №207-7,
Відповідач при складанні довідки
врахував збережене грошове
забезпечення Позивача за основним
місцем несення служби, кратності за час
несення служби в зоні відчуження та
подвійний оклад. А тому, суд не
погоджується із посиланнями
представника позивача на порушення
відповідачем при складанні довідок
вимог постанови ЦК КПРС, Президії ВР
СРСР та ВЦРПС від 07.05.1986 р. №524-156;
постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС
від 05.06.1986 р. №665-195 постановою УРСР від
10.06.1986 р. №207-7 в частині не врахована
подвійного розмірі, без урахування
кратності.

Серед іншого, суд першої інстанції
вірно зазначив, що 274,19 крб. - це
подвійний оклад (170крб:31 день х 25днів х 2
=274,19 крб) сплачений Позивачу у 1986 році,
згідно його особової картки,
відповідно до вимог постанови ЦК КПРС,
Президії Верховної Ради СРСР, Ради
Міністрів СРСР та ВЦСПС від 07.05.1986
№524-156, абз.2 п.1 якою зобов'язувалось
виплачувати таким особам посадові
оклади і оклади за спеціальними
званнями у подвійному розмірі.

Комісією УДСО при ГУМВС України в
Харківській області розглянувши
матеріали особової справи колишнього
співробітника УДСО при ГУМВС України в
Харківській області ОСОБА_1, наявні
фінансові та архівні документи,
встановила, що ОСОБА_1 за період
знаходження в зоні відчуження під час
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС було нараховано та
виплачене грошове забезпечення в сумі
460,32 крб , в тому числі: 137,00 крб. -
збережене грошове забезпечення за
основним місцем несення служби,
розраховане із окладу 170,00 крб; 323, 32 крб.
- оплата праці з урахуванням кратності
за час несення служби в зоні відчуження
під час ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Наказом УДСО від 26.12.2012 № 583 у
особистому рахунку Позивача на 1986 рік
було відображено донараховану йому
УДСО при ГУМВС України в Харківській
області суму у розмірі 49,13 крб. за час
роботи у зоні ліквідації аварії на
ЧАЕС.

Відповідно до листа Мінпраці від 13.04.2001
№ 03-3/1652-018-2, таке нарахування не
створило зобов'язань перед УДСО при
ГУМВС України в Харківській області
щодо виплати будь-яких коштів і зміст
складених Відповідачем і виданих
Позивачу довідок про його заробіток у
зоні ЧАЕС не змінився.

Також колегія суддів зазначає, що
видача довідок про заробітну плату
проводиться підприємствами відповідно
до первинних документів про період
участі у ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС за нормативними документами
того часу.

Під час проходження служби в органах
внутрішніх справ у 1986 році Позивач
перебував на посаді молодшого
начальницького атестованого складу
(командир відділення) і мав спеціальне
звання старший сержант міліції.

Особова картка Позивача не містить
відомостей щодо підвищення посадового
окладу на 10 крб та доплати за роботу у
вихідні чи святкові дні у 1986 році. А
отже, ці виплати нараховані та
виплачені позивачу не були, у зв'язку із
чим, суд приходить до висновку, що такі
донарахування не можуть бути виконані
в теперішній час, а тому, відповідно і
не можуть бути враховані при
обчисленні спірної довідки.

Крім того, 15.08.2012 та 13.02.2013
представниками Пенсійного фонду
України в Ленінському районі міста
Харкова двічі проводилися перевірки
правильності складання Відповідачем -
УДСО при ГУМВС України в Харківській
обалсті, виданих Позивачу довідок про
його заробіток під час служби у зоні
ЧАЕС, за підсумками проведення яких
порушень законодавства встановлено не
було.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до
висновку, що відповідачі вірно склали
довідку про фактичний заробіток ОСОБА_1
за дні його роботи в зонах відчуження у
1986 році на підставі записів про
фактично здійснені йому виплати і
відповідно до вимог постанови Ради
Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10
червня 1986 року №207-7, постанови ЦК КПРС
від 07.05.1986р. №524-156, а тому позовні вимоги
позивача задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги позивача про
не вірне застосування до спірних
правовідносин вимог Закону України
««Про статус та соціальний захист
громадян постраждалих внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та вимог
ст.159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо повноти та
об»єктивності розгляду справи
висновків суду не спростовують,
оскільки при розгляді справи суд
першої інстанції , відповідно до вимог
ст. 159 КАС України повно і всебічно, в
межах заявлених вимог, з'ясував дійсні
обставини справи, дав належну оцінку
наявним у справі доказам, правильно
вирішив питання щодо правовідносин,
зумовлених встановленими фактами, та
вирішив справу на підставі норм
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини.

Таким чином, постанова суду першої
інстанції ґрунтується на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді всіх
обставин справи, які мають значення для
вирішення спору, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 01.11.2013р. по
справі № 820/4670/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін
О.А.Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І.
Любчич Л.В.

Повний текст ухвали виготовлено
20.01.2014р.