Справа № 2а-0770/982/12
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року м.
Київ К/800/38532/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши у попередньому розгляді
справу за касаційною скаргою
управління Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 7 лютого 2013 року у справі № 2а-0770/982/12
за позовом управління Пенсійного фонду
України в Міжгірському районі
Закарпатської області до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Хустському районі
Закарпатської області про стягнення
заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року управління Пенсійного
фонду України в Міжгірському районі
Закарпатської області звернулося в суд
з позовом до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в Хустському районі
Закарпатської області, в якому просило
стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Хустському районі
Закарпатської області заборгованість
в сумі 114127,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Хустському районі
Закарпатської області було відмовлено
управлінню Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області у підписанні актів звірки
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з 01.10.2001 року по
29.02.2012 року. При цьому, позивач
стверджує, що відповідний обов'язок
відповідача визначений статтею 21
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", статтею 7 Закону
України "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 7 листопада
2013 року відмовлено в задоволенні
позовних вимог.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 7 лютого 2013
року скасоване рішення суду першої
інстанції, позовні вимоги задоволені
частково. Стягнуто з відповідача на
користь управління Пенсійного фонду
України у Міжгірському районі
Закарпатської області витрати на
виплату і доставку пенсій громадянам
держав-учасників СНД та членам їх
сімей, які отримали каліцтво в державах
СНД і переїхали на постійне місце
проживання в Україну в сумі 2454,95 грн. В
решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим по справі
рішенням управління Пенсійного фонду
України у Міжгірському районі
Закарпатської області звернулося до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду першої і
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали касаційної
скарги, проаналізувавши правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що відсутні підстави для
скасування судового рішення, а
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що
згідно таблиць розбіжностей та списків
осіб яким виплачені пенсії, за період з
жовтня 2011 року по лютий 2012 року Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання не
враховані суми витрат на виплату
пенсій громадянам держав - учасників
СНД та членам їх сімей, які отримали
каліцтво в державах СНД і переїхали на
постійне місце проживання в Україну в
розмірі 2446,25 грн. (основний розмір
пенсії) та 8,7 грн. витрати на доставку
основного розміру пенсії ОСОБА_2
(111,76грн. (основний розмір пенсії) х1,56%
(згідно наказу Держкомзв'язку та
інформації України №166 від 22.07.2004р. для
села 1,56%) = 1,74грн.х5 (місяців) = 8,7грн.).
Крім того, відповідачем невраховані
суми витрат понесені позивачем у
зв'язку із виплатою державної адресної
допомоги та пенсій по інвалідності.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що адресна допомога не входить до
складу пенсії по інвалідності та
пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, а тому Фонд
не може нести витрати на її виплату.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та частково задовольняючи
позовні вимоги апеляційний суд виходив
з того, що вимоги позивача щодо
відшкодування витрат понесених
позивачем внаслідок виплати пенсій
громадянам держав-учасників СНД та
членам їх сімей, які отримали каліцтво
в державах СНД і переїхали на постійне
місце проживання в Україну та витрат на
виплату та доставку пенсій в сумі
8,7грн., разом 2454,95 грн. підлягають
задоволенню.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
і апеляційної інстанцій виходячи з
наступного.

Питання надання пенсій, в тому числі і
пенсій по інвалідності, регулюються
Угодою про гарантії прав громадян
держав-учасниць СНД в галузі
пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Відповідно Угоди про гарантії прав
громадян держав-учасниць СНД в галузі
пенсійного забезпечення від 13.03.1992
(далі - Угода) держави-учасниці
Співдружності мають зобов'язання щодо
непрацездатних осіб, які отримали
право на пенсійне забезпечення на
їхній території або на території інших
республік за період їх входження до
складу СРСР і реалізують це право на
території держав-учасниць Угоди.

Згідно ст.5 Угоди, ця Угода поширюється
на всі види пенсійного забезпечення
громадян, які встановлені або будуть
встановлені законодавством
держав-учасниць Угоди.

Відповідно ст.3 Угоди, усі витрати,
пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе
держава, що надає забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
закону.

Отже, пенсії по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, якщо страховий випадок
стався на території держав-учасниць
Угоди, призначаються за законодавством
України і виплачуються з коштів
Пенсійного фонду України. Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний
відшкодовувати органам Пенсійного
фонду України витрати на виплату
пенсій, якщо нещасний випадок стався на
території держав-учасниць Угоди.

Таким чином, апеляційним судом вірно
зазначено, що позивачем правомірно
включено в таблиці розбіжностей до
актів звірки видатки в розмірі 2446,25 грн,
пов'язані з виплатою пенсій громадянам
держав-учасників СНД та членам їх
сімей, які отримали каліцтво в державах
СНД і переїхали на постійне місце
проживання в Україну та витрати на
виплату та доставку пенсій громадянину
ОСОБА_2

Стосовно не врахування відповідачем
сум витрат на виплату пенсій, з тих
підстав що нещасний випадок не
пов'язаний з виробництвом, а позивач не
надав доказів на підтвердження
причинного зв'язку одержаного каліцтва
або іншого ушкодження здоров'я осіб із
нещасним випадком на виробництві або
професійного захворювання, слід
зазначити наступне.

Пунктами 1.2. та 1.4. Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат, затвердженого постановою Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань від 27.04.2007 р. за №24,
передбачено, що у разі настання
страхового випадку управління
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (далі - Фонд) в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
відділення виконавчої дирекції Фонду в
районах та містах обласного значення
(далі - робочі органи виконавчої
дирекції Фонду) зобов'язані своєчасно
та в повному обсязі відшкодовувати
шкоду, заподіяну працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я або
в разі його смерті, виплачуючи йому або
особам, які мають на це право. Робочі
органи виконавчої дирекції Фонду
розглядають справу про страхові
виплати на підставі заяви потерпілого
або осіб, які мають право на страхові
виплати, за наявності усіх необхідних
документів, перелік яких визначений у
пунктах 2.7, 2.8, 3.1, 5.3, 6.1.1 цього Порядку, і
приймають відповідні рішення у
десятиденний строк, не враховуючи дня
надходження останнього документа.

Пунктом 2 частини 9 статті 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
передбачено, що причинний зв'язок
смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Інструкцією про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, визначено, що
причинний зв'язок смерті з
професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом
- зв'язок, який можна встановити
між перебігом професійних
захворювань (отруєнь) або наслідками
трудового каліцтва з урахуванням
форми, стадії, тяжкості
функціональних порушень, розвитку
ускладнень за життя,
патоморфологічними та гістологічними
змінами в органах та системах
організму, що виявлені під час розтину,
та настанням смерті.

Отже, оскільки позивачем не надано
доказів причинного зв'язку нещасного
випадку з професійним захворюванням
або трудовим каліцтвом, у відповідача
були відсутні підстави для
відшкодування понесених позивачем
витрат.

Щодо позовних вимог про відшкодування
щомісячної державної адресної
допомоги особам, які отримають пенсію
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання слід
зазначити наступне.

Адресна допомога встановлена
постановою Кабінету Міністрів України
"Деякі питання пенсійного забезпечення
громадян" № 265 від 26.03.2008 р. і
передбачена у разі, коли щомісячний
розмір пенсійних виплат не досягає в
осіб, яким призначена пенсія у зв'язку з
втратою годувальника, на одного
непрацездатного члена сім'ї 100 %, на двох
- 120 %, на трьох і більше - 150 %
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність, а також у разі, коли
щомісячний розмір пенсійних виплат
інвалідам з дитинства,
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам не
досягає прожиткового мінімуму,
встановленого законом для осіб, які
втратили працездатність, як щомісячна
державна допомога до пенсії у сумі, що
не вистачає до зазначених розмірів.
Згідно п. 4 постанови, виплата такої
адресної допомоги здійснюється за
рахунок коштів, з яких виплачується
пенсія або державна соціальна
допомога.

При цьому, постанова Кабінету
Міністрів України № 265 від 26.03.2008 р. не
передбачає відшкодування Пенсійному
фонду України витрат на виплату і
доставку вказаних видів адресної
допомоги з боку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Діючим законодавством також не
передбачене відшкодування Пенсійному
фонду України витрат на виплату і
доставку вказаної адресної допомоги з
боку Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Так, стаття 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" №1105-ХІV від 23.09.1999 року
дає повний перелік соціальних послуг
та виплат, які здійснюються Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків. Державна адресна допомога, не
відноситься до переліку виплат для
відшкодування завданої каліцтвом
шкоди, окрім того, вона не пов'язана із
страховими випадками, а тому не повинна
відшкодовуватися відповідачем.

Відшкодування відповідачем Пенсійному
Фонду України, витрат пов'язаних з
виплатою пенсій регулюється Порядком
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань
України Пенсійному фонду України
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності, внаслідок нещасного
випадку на виробництві, або
професійному захворюванні і пенсій у
випадку втрати годувальника, що помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженим постановою
Правління Пенсійного фонду України і
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві і
професійних захворювань України № 5-4/4
від 04.03.2003 р. та зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 16.05.2003 за
№376/7697.

Однак, цим Порядком також не
передбачений обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань України відшкодовувати
щомісячну державну адресну допомогу та
витрати на її доставку.

Враховуючи вищенаведене суд
апеляційної інстанції дійшов до
вірного висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом
апеляційної інстанції винесене
законне і обґрунтоване рішення,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Міжгірському районі Закарпатської
області відхилити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 7 лютого 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: