Справа № 2-а-306/11/1412
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2014 р.Справа №
2-а-306/11/1412Категорія: 10.3.1 Головуючий в 1
інстанції: Щербина С.В. Колегія
суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Заводському районі м.
Миколаєва на постанову Заводського
районного суду м. Миколаєва від 09
березня 2011 року по адміністративній
справі за позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
перерахунок та виплату державної
соціальної допомоги,-

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Заводського районного суду
м. Миколаєва від 09 березня 2011 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково за період з 09 липня 2007 року по
31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31
грудня 2009 року, з 01 січня 2010 року по 31
жовтня 2010 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач надав до суду апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вищезазначене
рішення та постановити нове, яким у
задоволенні позовних вимог позивача
відмовити у повному обсязі.

Виходячи з приписів п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС
України, а також враховуючи те, що в
матеріалах справи достатньо доказів
для вирішення справи, вищезазначена
апеляційна скарга розглядається в
порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з наявності у
позивача права на щомісячне підвищення
пенсії на 30% мінімальної пенсії за
віком.

Твердження апелянта стосовно
невизначеності розміру мінімальної
пенсії за віком не приймається до уваги
колегією суддів апеляційної інстанції,
оскільки згідно ч. 2 ст. 5 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальний розмір пенсії за віком
визначається виключно цим Законом.
Положення цього Закону не є перешкодою
для застосування величини мінімальної
пенсії за віком для обчислення інших
пенсій чи доплат, пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого, крім передбаченого в Законі
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
мінімального розміру пенсії за віком.
Мінімальний розмір пенсії за віком
згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом. Розмір прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність
визначається щорічно в Законі України
«Про Державний бюджет України» на
відповідний рік.

Разом з тим, судом першої інстанції не
враховано, що позивач звернувся за
захистом порушеного відповідачем
права на отримання підвищення до
пенсії за період з 01 січня 2006 року лише
30 листопада 2010 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (в
редакції чинній на час звернення
позивачки з вказаним позовом та на час
прийняття рішення судом першої
інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст. 100 КАС України (в редакції
чинній на час звернення позивачки з
вказаним позовом та на час прийняття
рішення судом першої інстанції)
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви, право позивача на отримання
підвищення до пенсії у 2007 році виникло
після винесення рішення
Конституційним Судом України від 09
липня 2007 року № 06-рп/2007, яким зупинення
дії ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» на 2007 рік,
передбачене п. 12 ст. 71 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік» визнано таким, що не відповідає
Конституції України. У 2008 році
зазначене право у позивача виникло
після винесення Конституційним Судом
України від 22 травня 2008 року № 10 рп/2008
року, яким положення Закону України
«Про державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», що
стосується виплати доплати «дітям
війни» визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним). Вказані рішення
Конституційного Суду України були у
встановленому порядку опубліковано у
липні 2007 року та у травні 2008 року. Зміни
до законодавства з приводу нарахування
соціальної допомоги дітям війни
Законом України «Про державний бюджет
України на 2009 рік» та Законом України
«Про державний бюджет України на 2010
рік» не вносилися. Тобто, позивач
повинен був дізнатись про порушення
свого права саме у липні 2007 року та у
травні 2008 року, проте з даним позов
позивач звернувся лише 30 листопада 2010
року, частково з пропуском строку
звернення до суду визначеного ст. 99 КАС
України.

За таких обставин, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку щодо відсутності підстав для
поновлення позивачу строку звернення
до суду із позовом, а отже, зважаючи на
те, що позивач звернувся до суду за
захистом порушених прав 30 листопада 2010
року, адміністративний позов за період
з 01 січня 2006 року по 29 травня 2010 року,
відповідно до ст. 100 КАС України,
підлягає залишенню без розгляду у
зв'язку з пропуском шестимісячного
строку звернення до суду.

Таким чином, у зв'язку з безпідставним
поновленням судом першої інстанції
позивачу строку звернення до суду, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про скасування постанови суду
першої інстанції в частині вирішення
позовних вимог за період з 01 січня 2006
року по 29 травня 2010 року із залишенням
без розгляду вказаних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 155, 195, 197, 198, 200, 203, 205, 206,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Миколаєва на постанову
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 09 березня 2011 року -
задовольнити частково.

Постанову Заводського районного суду
м. Миколаєва від 09 березня 2011 року в
частині вирішення позовних вимог за
період з 01 січня 2006 року по 29 травня
2010 року - скасувати, а позовні
вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного
фонду України в Заводському районі м.
Миколаєва про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
перерахунок та виплату державної
соціальної допомоги у вказаній частині
- залишити без розгляду.

В частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 за період з 30 травня 2010 року по 31
жовтня 2010 року постанову Заводського
районного суду м. Миколаєва від
09 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності через 5 днів після направлення
її копії особам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів
після набрання чинності безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/