Справа № 805/18051/13-а
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2014 р.
Справа № 805/18051/13-а

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардейської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Лазарєва В.В., судді Старосуд І.М.,
Череповського Є.В., розглянувши в
порядку письмового провадження справу
за позовом ОСОБА_1 до Державної
реєстраційної служби України,
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марини Євгеніївни, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Реєстраційна служба
Горлівського міського управління
юстиції Донецької області про визнання
протиправним та скасування рішення від
11.11.2013 року № 7798517, зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А
Н О В И В:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної реєстраційної служби
України, Державної реєстраційної
служби України, державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марини Євгеніївни, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Реєстраційна служба
Горлівського міського управління
юстиції Донецької області про визнання
протиправним та скасування рішення від
11.11.2013 року № 7798517, зобов'язання вчинити
певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що він звернувся до
відповідача із заявою про державну
реєстрацію права власності на квартиру
№ 8 за адресою: м. Горлівка, вул.
Комсомольська, буд. 8. 11.11.2013 року
відповідачем прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації прав з
підстав відсутності документу, що
свідчить про прийняття вищевказаної
квартири в експлуатацію. Позивач
вважає таке рішення відповідача
протиправним, оскільки відповідно до
Порядку прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13 квітня 2011 р. №
461, не передбачено введення квартир до
експлуатації. Згідно зі ст. 4 Закону
об'єктами будівництва є будинки,
будівлі, споруди будь-якого
призначення, їх комплекси, лінійні
об'єкти інженерно-транспортної
інфраструктури. Таким чином, квартири
не є об'єктами будівництва, тому і не
можуть прийматися в експлуатацію.

У зв'язку з чим ОСОБА_1 звернулася до
суду із даним позовом в якому просить
визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марії Євгеніївни від 11.11.2013
року № 7798517 про відмову у державній
реєстрації права власності та
зобов'язати Державну реєстраційну
службу України вчинити певні дії, а
саме: зареєструвати право власності на
нерухоме майно ОСОБА_1.

Представник позивача - ОСОБА_3 у судове
засідання з'явилася, проте відповідно
до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа розглядається в порядку
письмового провадження.

Представники відповідачів, третьої
особи у судове засідання не з'явились,
про час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином.

16.01.2014 року через канцелярію до суду
надійшла заява представника третьої
особи про розгляд справи за його
відсутністю.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов та
заперечення проти нього, дослідивши
докази наявні в матеріалах справи, суд
встановив наступне.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки від 22.08.2013
року у справі № 253/3887/13-ц позов ОСОБА_1 до
Горлівської міської ради про визнання
права власності на самочинно
реконструйовану квартиру було
задоволено, за ОСОБА_1 визнано право
власності на квартиру загальною площею
41,7 кв.м., житловою площею 23,3 кв.м. з
прибудовою літ. "а" площею 7,4 кв.м.,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.
Вказана постанова набрала законної
сили (а.с. 6).

30.10.2013 року позивач звернулась до
Реєстраційної служби Горлівського
управління юстиції Донецької області з
метою реєстрації права власності на
нерухоме майно.

Згідно картки прийому заяви № 7379999,
позивачем подано рішення
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки у справі № 253/3887/13-ц від 22.08.2013
року, технічний паспорт №?820 від 10.10.2012
року, заяву про державну реєстрацію,
квитанції від 30.10.2013 року, копію
паспорту, копію довідки про присвоєння
ідентифікаційного коду.

Рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької М.Є. від 11.11.2013 року № 7798517
позивачу відмовлено у державній
реєстрації, у зв'язку з тим, що
заявником не надано документів, які
підтверджують прийняття об'єкту в
експлуатацію.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що
ст. 182 Цивільного Кодексу України
встановлено, що право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Державна
реєстрація прав на нерухомість і
правочинів щодо нерухомості є
публічною, здійснюється відповідним
органом, який зобов'язаний надавати
інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
визначаються Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV),
Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 р. №
703 (далі - Порядок № 703) та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 1952-IV
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 1952-IV
передбачено, що обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

Орган державної реєстрації прав
проводить державну реєстрацію прав та
їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації; забезпечує ведення
Державного реєстру прав; надає
інформацію про зареєстровані права та
їх обтяження в порядку, встановленому
цим Законом; забезпечує облік
безхазяйного нерухомого майна;
здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України (ст. 8 Закону № 1952-IV).

Відповідно до ст. 16 Закону № 1952 заява
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень подається до органу державної
реєстрації прав, на території якого
розміщений об'єкт нерухомого майна або
більша за площею його частина. Разом із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень подаються документи, що
підтверджують виникнення, перехід,
припинення відповідних прав, та
документ, що підтверджує оплату послуг
з державної реєстрації прав та їх
обтяжень. Згідно ч. 1 ст. 19 Закону № 1952-IV
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: договорів, укладених у
порядку, встановленому законом;
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; свідоцтв про право
власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; рішень
судів, що набрали законної сили; інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону № 1952 державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в такому порядку: 1)
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

У відповідності до ч. 2 ст. 9 Закону № 1952
та п. 16 Порядку № 703 за результатами
розгляду заяви про державну реєстрацію
та документів, необхідних для її
проведення, державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
рішення про відмову в такій реєстрації.

Як вже було зазначено вище, рішенням
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Дурицької М.Є. Державної
реєстраційної служби України від 11.11.2013
року № 7798517 позивачу відмовлено у
державній реєстрації об'єкту
нерухомого майна (квартири у
багатоквартирному будинку), у зв'язку з
тим, що заявником не надано документів,
які підтверджують прийняття об'єкту в
експлуатацію.

Судом встановлено, що державний
реєстратор приймаючи оскаржуване
рішення керувався приписами ч. 2 ст. 5
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», відповідно до
яких, якщо законодавством передбачено
прийняття в експлуатацію об'єкта
нерухомого майна, державна реєстрація
прав на такий об'єкт нерухомого майна
проводиться після прийняття його в
експлуатацію в установленому
законодавством порядку.

Суд вважає, що застосування
відповідачем вищевказаної норми
закону є помилковим, з огляду на
наступне.

Відповідно до довідки Комунального
підприємства «Горлівське міське бюро
технічної інвентаризації» квартира
АДРЕСА_1, знаходиться у двоповерховому
житловому будинку, кількістю 12 квартир.

Згідно ч. 9 розділу V Прикінцеві
положення Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю
приймає в експлуатацію: індивідуальні
(садибні) житлові будинки, господарські
(присадибні) будівлі і споруди,
прибудови до них, збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт у
період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011
року та збудовані до 12 березня 2011 року:
громадські будинки I і II категорій
складності; будівлі і споруди
сільськогосподарського призначення I і
II категорій складності.

Порядок прийняття в експлуатацію таких
об'єктів і проведення технічного
обстеження будівельних конструкцій та
інженерних мереж затверджено наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 19.03.2013р. № 95
(далі - Порядок). Відповідно до
зазначеного Порядку, не входять до
переліку об'єктів, які приймаються в
експлуатацію реконструйовані квартири
у багатоквартирних будинках.

Згідно Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» Інспекцією
здійснюється прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів.
Згідно ст. 4 Закону України «Про
архітектурну діяльність» будівництво
включає в себе нове будівництво,
реконструкцію, реставрацію,
капітальний ремонт. Відповідно до
вищевикладеного, роботи з
перепланування квартири не
відносяться до будівельних, і
отримання дозвільних документів на
будівництво та введення до
експлуатації не є необхідним. Тому
підстави для прийняття об'єкту в
експлуатацію відсутні.

Отже, з наведених норм чинного
законодавства вбачається, що
реконструйовані квартири не входять до
переліку об'єктів, які приймаються в
експлуатацію відповідно до даного
Порядку.

Окрім того, з матеріалів справи
вбачається, що рішенням
Центрально-Міського районного суду м.
Горлівки від 22.08.2013 року у справі №
253/3887/13-ц визнано право власності за
ОСОБА_1 на самочинно реконструйовану
квартиру № 8, загальною площею 41,7 кв.м.,
житловою площею 23,3 кв.м. з прибудовою
літ. "а" площею 7,4 кв.м., розташовану за
адресою: АДРЕСА_1. Вказане рішення
набрало законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся з заявою про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно до реєстраційної служби на
підставі рішення суду від 22 серпня 2013
року

Статтею 124 Конституції України
встановлено, що Судові рішення
ухвалюються судами Іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

З огляду на викладене, суд вважає, що
відповідач безпідставно відмовило
позивачу в реєстрації права власності
на об'єкт нерухомого майна.

Тобто, у реєстратора не було законних
підтавав для відмови у реєстрації
права власності при наявності
правовстановлюючого документу -
рішення суду, яке набрало законної
сили.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірне рішення
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, у
відповідності до приписів якої у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно із ст.ст. 71, 86 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням встановлених обставин,
які свідчать про те, що об'єкт
нерухомого майна є квартирою в
багатоквартирному житловому будинку,
законодавством не передбачено
прийняття його в експлуатацію та
наявність судового рішення про
визнання права власності, суд вважає
рішення відповідача № 7798517 від 11.11.2013
року про відмову у державній
реєстрації права власності, таким, що
прийнято не на підставі, не в межах
повноважень та не у спосіб, що
передбачені нормами чинного
законодавства, без з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття відповідного рішення, а отже
є протиправним та підлягає скасуванню.

Приймаючи до уваги наведене в
сукупності та враховуючи положення п. 1
ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» у відповідності
до, якої саме орган державної
реєстрації прав проводить державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 до Державної реєстраційної
служби України, державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марини Євгеніївни, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Реєстраційна служба
Горлівського міського управління
юстиції Донецької області про визнання
протиправним та скасування рішення від
11.11.2013 року № 7798517, зобов'язання вчинити
певні дії, підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 112, 159, 160, 161, 162,
163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

П О С Т А
Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної
реєстраційної служби України,
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марини Євгеніївни, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Реєстраційна служба
Горлівського міського управління
юстиції Донецької області про визнання
протиправним та скасування рішення від
11.11.2013 року № 7798517, зобов'язання вчинити
певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України
Дурицької Марини Євгеніївни від 11
листопада 2013 року № 7798517 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Зобов'язати Державну реєстраційну
службу України зареєструвати право
власності на нерухоме майно ОСОБА_1 на
квартиру № 8, що розташована за адресою:
Донецька область, АДРЕСА_1.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер: НОМЕР_2) понесені судові витрати
у розмірі 68 (шістдесят вісім) грн. 82 коп.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 КАС України, і може бути
оскаржена до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд у порядку, визначеному статтею 186
КАС України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Апеляційна скарга на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя
Лазарєв В.В.

Судді
Старосуд І.М.

Череповський Є.В.