Справа № 822/4145/13-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/4145/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук
Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М.
Залімського І. Г.

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

представника позивача: ОСОБА_2;

представника відповідача: Калужської
Наталії Олександрівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Кам'янець-Подільської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницької області на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємеця
ОСОБА_4 до Кам'янець-Подільської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Хмельницької області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень з
податку на доходи фізичних осіб в сумі
21 250,01 грн. та з податку на додану
вартість в сумі 157483,50 грн. , -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся до Хмельницького окружного
адміністративного суду із позовом до
Кам'янець-Подільської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницької області про скасування
податкових повідомлень-рішень.

Хмельницький окружний
адміністративний суду постановою від 22
листопада 2013 року даний позов
задовольнив.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, у якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилається на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
що, на його думку, призвело до
неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні представник
відповідача підтримала доводи
апеляційної скарги та просила суд її
задовольнити.

Представник позивача заперечувала
проти доводів апеляційної скарги та
просила суд залишити її без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, повно та всебічно дослідивши
доводи апеляційної скарги, наявні у
матеріалах справи письмові докази,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду - без
змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що позивач - ОСОБА_4 15.06.1999
року зареєстрований як фізична
особа-підприємець виконавчим
комітетом Кам'янець-Подільської
міської ради. З дати державної
реєстрації перебуває на обліку в
Кам'янець-Подільській ОДПІ як платник
податків. В період, що підлягав
перевірці, позивач застосовував
загальну систему оподаткування.

Основними видами діяльності позивача є
неспеціалізована оптова торгівля.

В серпні 2013 року відповідно до п.п.75.1.2 п.
75.1 ст. 75, ст.77та ст.82 ПК України та наказу
Кам'янець-Подільської ОДПІ №123 від
16.08.2013 року працівниками податкової
інспекції проведена виїзна
позапланова перевірка позивача з
питань документального підтвердження
господарських відносин за період з
01.09.2012 року по 30.10.2012 року, результати
якої оформлені актом від 23.08.2013 року
№264/22-09-1702-.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідач прийняв податкові
повідомлення-рішення від 09.09.2013 року
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання по ПДВ в розмірі 157483,50 грн.,
в т.ч. за основним платежем в сумі 104989,0
грн. та штрафними санкціями в сумі 52494,50
грн., і від 09.09.2013 року №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку з доходів фізичних осіб в
розмірі 21250,01 грн., в т.ч. за основним
платежем в сумі 14166,67 грн. та штрафними
санкціями в сумі 7083,34 грн., які позивач
оскаржив до суду.

Податкове повідомлення-рішення від
09.09.2013 року №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по ПДВ в розмірі
157483,50 грн., базується на викладених в
акті перевірки від 23.08.2013 року
№264/22-09-1702- висновках відповідача
щодо порушення позивачем п. 198.3 ст.198 ПК
України та заниження податкових
зобов'язань з ПДВ за лютий 2011 року на
29989,0 грн. і вересень 2011 року на 75000,0 грн.
у зв'язку з безпідставним включенням до
податкового кредиту податку на додану
вартість по операціях з придбання
мішків від ТОВ «Промпостачобладнання»
і ТОВ «ВКК «Протон», які не мали
реальних наслідків.

Податкове повідомлення-рішення від
09.09.2013 року №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб в розмірі 21250,01
грн. базується на викладених в акті
перевірки від 23.08.2013 року
№264/22-09-1702- висновках відповідача
щодо порушення позивачем п.177.2, 177.4 ст. 177
ПК України, у результаті чого занижено
суму податкових зобов'язань з податку
на доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за 2011 рік
на суму 14166,67грн. у зв'язку з включенням
до валових витрат коштів в сумі 88333,33
грн., сплачених позивачем в рахунок
часткової оплати придбаних у ТОВ «ВКК
«Протон» мішків.

Задовольняючи позов та скасовуючи
податкові повідомлення-рішення, суд
першої інстанції виходив із його
обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується із даним
висновком суду першої інстанції
зважаючи на наступне.

Відповідно до укладеного з позивачем
договору №502-11 від 05 лютого 2011 року ТОВ
«Промпостачобладнання» зобов'язалось
поставити покупцю мішки ПУ (п. 1.1
Договору) на загальну суму 179935,20 грн. (п.2
договору); обов'язок з поставки товару
вважається виконаним з моменту
передачі товару перевізнику, або
покупцю (п.3.3 договору); вартість
поставки товару покладається на
покупця (п.3.4 договору). В Специфікації
№1 до зазначеного договору сторони
узгодили кількість мішків (м'яких
контейнерів поліпропіленових) - 3700 шт.,
ціну за один мішок без ПДВ - 67,00 грн. та
загальну вартість партії - 297.480,00 грн.

На виконання договору №502-11 від 05
лютого 2011 року ТОВ
«Промпостачобладнання» відповідно до
видаткової накладної №30 від 25.02.2011
року, Акту прийому-передачі та
податкової накладної №30 від 25.02.2011 року
передало позивачу мішки в кількості 2238
шт. загальною вартістю 179935,20 грн., в т.ч.
ПДВ 29.989,20 грн.

Перевезення товару від ТОВ
«Промпостачобладнання» м.
Хмельницький здійснювалось
транспортом та за рахунок позивача.
Зазначене підтверджується свідоцтвом
про реєстрацію транспортного засобу,
товарно-транспортною накладною серії
ААК №9 від 25.02.2011 року на підставі якої
позивач автомобілем РАУ, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив
перевезення м'яких контейнерів
поліпропіленових в кількості 2.238 шт. із
міста Хмельницького у місто Кам'янець
Подільський, подорожнім листом
вантажного автомобіля №3 від 25.02.2011
року та поясненнями свідка ОСОБА_4 в
судовому засіданні.

Відповідно до укладеного з
позивачем договору № 48 від 31 серпня 2011
року ТОВ «ВКК «Протон» зобов'язалось
поставити товар в кількості та за
ціною, вказаних у накладній та
специфікації (п.1.1 договору); поставка
здійснюється за домовленістю сторін в
місце, вказане покупцем (п.2.1 договору);
продавець разом з товаром повинен
передати покупцю документи (2.2
договору); право власності на товар
переходить до покупця в момент
отримання товару від продавця за
накладною (п.2.3 договору); поставка
товару вважається виконаною продавцем
в момент передачі партії товару (п.4.2
договору); ціни на товар є вільними і
вказуються у накладній (п.7.1 договору).

В Специфікації №1 до вказаного
договору сторони узгодили кількість
мішків (м'яких контейнерів
поліпропіленових) - 5000 шт., ціну за один
мішок без ПДВ - 75.00 грн. та загальну
вартість партії - 450.000,00 грн.

Отримавши від ТОВ «ВКК «Протон»
рахунок №0109/6 від 01.09.2011 року на оплату
проданих мішків в кількості 5000 шт. на
суму 450.000,00 грн., в т.ч. ПДВ 75.000.00 грн., в
рахунок часткової оплати придбаного
товару позивач 28.09.2011 року перерахував
на розрахунковий рахунок
постачальника 100000,0 грн., а 23.11.2011 року
передав ТОВ «ВКК «Протон» простий
вексель на суму 350.000,00 грн. відповідно
до Акту прийому-передачі векселя.

Перевезення товару від ТОВ «ВКК
«Протон» м. Київ здійснювалось
транспортом та за рахунок позивача.
Зазначене підтверджується свідоцтвом
про реєстрацію транспортного засобу,
товарно-транспортною накладною серії
ААК №315 від 31.08.2011 року, на підставі якої
позивач автомобілем РАУ, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив
перевезення м'яких контейнерів
поліпропіленових в кількості 5.000 шт. із
міста Києва у місто
Кам'янець-Подільський, подорожнім
листом вантажного автомобіля від 31.08.2011
року та поясненнями свідка ОСОБА_4 в
судовому засіданні.

Придбаний від ТОВ
«Промпостачобладнання» та ТОВ «ВКК
«Протон» товар (мішки поліпропіленові)
позивач використав у господарській
діяльності для транспортування
відсіву кам'яного вапнякового,
проданого ОАО « 1-я Минская
птицефабрика», ОАО «Птицефабрика
«Рассвет», КСУП «Совхоз-комбинат
«Заря», РУП «Белоруснефгь-Особино»,
СООО «Евротранспродукт», інші, що
підтверджується картками складського
побілу мішків, актами списання мішків в
складському обліку, копіями вантажних
митних декларацій.

Отримавши податкові та видаткові
накладні, які підтверджують факт
поставки товару від ТОВ
«Промпостачобладнання» та ТОВ «ВКК
«Протон», та частково оплативши його,
позивач відніс витрати на придбання
товару до валових витрат звітного
періоду, а податок на додану вартість в
ціні товару - до податкового кредиту
звітних періодів.

Відповідно до п. 177.1 ст.177 ПК України
доходи фізичних осіб - підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця (п.177.2 ст.177 ПК України).

Пунктом 177.4 ст.177 ПК України
передбачено, що до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

В силу пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України
витрати операційної діяльності, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ.

Пунктами 5 і 6 Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 16 "Витрати",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31 грудня 1999 року N
318, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 19 січня 2000 р. за N 27/4248,
витрати відображаються в
бухгалтерському обліку одночасно зі
зменшенням активів або збільшенням
зобов'язань. Витратами звітного
періоду визнаються або зменшення
активів, або збільшення зобов'язань, що
призводить до зменшення власного
капіталу підприємства (за винятком
зменшення капіталу внаслідок його
вилучення або розподілу власниками), за
умови, що ці витрати можуть бути
достовірно оцінені.

Відповідно до п.12 Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 16 "Витрати" до
складу прямих матеріальних витрат
включається вартість сировини та
основних матеріалів, що утворюють
основу вироблюваної продукції,
купівельних напівфабрикатів та
комплектуючих виробів, допоміжних та
інших матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат.

За змістом п.138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Як зазначено в п. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 р. №996-XIV
зі змінами та доповненнями, фінансова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий примірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку. Частиною 1 ст. 9 зазначеного
Закону передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення
(ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»).

За змістом пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції, що
наявні у позивача накладна та акт
приймання-передчі, якими оформлене
придбання товару від ТОВ «ВКК «Протон»
відповідають вимогам до первинних
документів і є достатньою підставою
віднесення часткової оплати вартості
товару до валових витрат у 2011 році.

На підставі оформлених ТОВ
«Промпостачобладнання» та ТОВ «ВКК
«Протон» податкових накладних позивач
відніс до податкового кредиту
відповідних звітних періодів податок
на додану вартість, нарахований та
частково сплачений в ціні товару.

В силу п.198.2 ст.198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Суд встановив, що зазначені
господарські операції спричинили
зміни в структурі активів та
зобов'язань позивача.

За змістом п.201.10 ст.201 ПК України
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту,
є податкова накладна, що видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

З урахуванням викладених вище положень
ПК України право на нарахування сум
податку, що відносяться до податкового
кредиту звітного періоду у випадку
придбання товарів та послуг виникає у
їх покупця за умови отримання від їх
постачальника належним чином
оформленої податкової накладної, яка
підтверджує факт поставки товару
(послуг).

В силу п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Колегія суддів також погоджується із
висновком суду першої інстанції, що ПК
України не ставить в залежність право
позивача на формування податкового
кредиту за наявності належним чином
оформленої податкової накладної, яка
засвідчує передачу придбаного товару
від фактичної опати його вартості.

Наявність у позивача зазначених
податкових накладних, оформлених з
дотриманням вимог чинного
законодавства, постачальником товару,
які засвідчують факт придбання товару
та робіт, є достатньою підставою для
віднесення сплаченого в їх ціні ПДВ до
податкового кредиту.

Відповідач не подав та суд не встановив
будь-яких доказів, які б могли свідчити
про недобросовісність позивача як
платника податків або про наявність
обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої ним
податкової вигоди -як-от безтоварний
та/або фіктивний характер здійснених
операцій, завідоме придбання товарів у
осіб, діяльність яких має ознаки
фіктивного підприємництва,
спрямування операцій на одержання
прибутку виключно за рахунок
податкової вигоди тощо. Суд не
встановив також порушення позивачем
вимог податкового законодавства щодо
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Колегія суддів не бере до уваги доводи
відповідача щодо відсутності
контрагентів позивача за
місцезнаходженням на дату проведення
перевірки, як підставу для висновків
про відсутність реальних наслідків
укладених з цим контрагентом
договорів, оскільки відповідачем не
надано жодного доказу відсутності
господарської діяльності ТОВ
«Промпостачобладнання» та ТОВ «ВКК
«Протон» дату поставки товару, факт
якої підтверджений дослідженими судом
первинними документами.

На час здійснення господарських
операцій ТОВ «Промпостачобладнання»
та ТОВ «ВКК «Протон» перебували в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців і
мали свідоцтво про реєстрацію
платником ПДВ.

Частиною 2 статті 71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності рішення
органу державної податкової служби,
яким платнику податків відмовлено у
наданні податкових вигод, презюмується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше.

В свою чергу ПК України, не ставить
право платника податку на віднесення
до складу валових витрат або
податкового кредиту сплаченого
податку на додану вартість при
придбанні товару в залежність від
отримання документального
підтвердження щодо належного
виконання усіма постачальниками у
ланцюгу постачання своїх податкових
зобов'язань зі сплати ними сум податку,
дотримання правил ведення
господарської діяльності тощо.

Чинним законодавством України на одну
із сторін цивільно-правової угоди -
покупця товару (робіт, послуг), яка є
платником податків, не покладено
обов'язку здійснення контролю за
дотриманням усіма постачальниками по
ланцюгу постачання вимог
законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, сплати
податку і в подальшому за можливі
будь-які неправомірні дії будь-кого з
постачальників або через відсутність
висновків зустрічних перевірок таких
постачальників зазнавати певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на відображення
витрат та податкового кредиту.

Також судом правомірно застосовано
Конвенцію та практику Європейського
Суду з прав людини у спірних
правовідносинах.

Зокрема, відповідно до ч.2 ст.8 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апеляційної
скарги не знайшли свого підтвердження
під час її розгляду, а відтак відсутні
підстави для її задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу
Кам'янець-Подільської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Хмельницької області залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 22
листопада 2013 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
23 січня 2014 року .

Головуючий
Кузьмишин Віталій
Миколайович

Судді
Мельник-Томенко Жанна
Миколаївна

Залімський Ігор Геннадійович