Справа № 821/1067/13-а
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2014 р.Справа № 821/1067/13-а

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Дубровна В.А.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Градовського Ю.М. та Вебицької
Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційні
скарги Приватного підприємства "ЮГ
ИНВЕСТ" та Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Херсонської
області Державної податкової служби на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 09 липня 2013
року по справі за адміністративним
позовом Приватного підприємства "ЮГ
ИНВЕСТ" до Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Херсонської
області Державної податкової служби
про визнання неправомірними дій,
зобов'язання здійснити певні дії та
визнання незаконними та скасування
податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року Приватне
підприємство "ЮГ ИНВЕСТ" (далі ПП)
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у м.Херсоні Херсонської
області Державної податкової служби
(далі ДПІ) та з урахуванням уточнень
позовних вимог просило визнати
неправомірними дії відповідача
стосовно не зупинення проведення
позапланової виїзної перевірки ПП з
дати, коли відповідачу стало відомо про
втрату позивачем первинної
бухгалтерської документації, визнати
неправомірними дії ДПІ стосовно
складання акту перевірки, зобов'язати
скласти акт про неможливість
продовжувати проведення
документальної перевірки ПП у терміни,
зазначені у направленні та наказі, та
перенести терміни проведення даної
перевірки на строк, визначений
відповідно до пункту 44.5 ст.44
Податкового кодексу України (далі ПК
України), а також просило визнати
неправомірними дії стосовно визнання
недійсним уточнюючого розрахунку до
податкової декларації з ПДВ за серпень
2012 року тa додатку 5 Розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів та
визнати уточнюючий розрахунок до
податкової декларації з ПДВ за серпень
2012 року поданим 18 січня 2013 року. Крім
того, позивач просив визнати
незаконними та скасувати податкові
повідомлення-рішення за № від 13
березня 2013 року про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток всього на загальну суму 4692002,50
грн., за № від 13 березня 2013 року
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість всього на загальну суму 6406527,50
грн. та за № від 13 березня 2013 року
про визначення грошового зобов'язання
за адміністративними штрафами та
іншими санкціями у сумі 510,00 грн..

В обґрунтування позовних вимог
зазначалося, що податкові повідомлення
- рішення прийняті з порушенням
податковим органом чинного
законодавства, оскільки відповідач був
належним чином повідомлений про факт
втрати установчих та первинних
бухгалтерських документів позивача, а
отже не зупинення проведення перевірки
є протиправним та таким, що позбавило
підприємство можливості відновити
втрачену первинну документацію та
надати її до перевірки. Крім того,
позивачем вказано, що не прийняття
податковим органом уточнюючого
розрахунку до податкової декларації з
ПДВ за серпень 2012 року та додатку № 5 до
даної декларації є необґрунтованим,
оскільки вказана звітність містить всі
реквізити, передбачені податковим
законодавством.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 09 липня 2013
року позовні вимоги задоволено
частково. Суд визнав неправомірними
дії ДПІ стосовно визнання недійсним
уточнюючого розрахунку до податкової
декларації з ПДВ за серпень 2012 року тa
додатку 5 Розшифровки податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів, поданих ПП 18
січня 2013 року в електронному вигляді.
Крім того, суд визнав уточнюючий
розрахунок ПП до податкової декларації
з ПДВ за серпень 2012 року поданим 18 січня
2013 року. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, ДПІ
подала апеляційну скаргу, в якій
зазначається, що вказана постанова
ухвалена з частковим порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволені позовних вимог.

Також, не погоджуючись з постановою
суду, ПП подало апеляційну скаргу, в
якій зазначається, що вказана
постанова ухвалена з частковим
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог
повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційних скарг,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню з
таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ПП перебуває на обліку платників
податків в ДПІ та зареєстровано в
якості платника ПДВ згідно свідоцтва
№200059978 від 30 липня 2012 року.

Згідно інформації з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців ПП перебуває в стані
припинення підприємницької
діяльності.

З матеріалів справи випливає, що у
період з 06 лютого 2013 року по 14 лютого 2013
року, згідно пп.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України,
на підставі наказу від 06 лютого 2013 року
за №261 та направлень від 06 лютого 2013
року за №207/22-6 та №206/17-5, у зв'язку з
розпочатою процедурою припинення
юридичної особи ПП фахівцями ДПІ було
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 29 травня 2012 року по 12 лютого 2013
року, за результатами якої було
складено акт від 22 лютого 2013 року за
№1236/22-6/38151713.

Наведеним актом встановлено порушення,
зокрема, п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85 ПК України,
внаслідок ненадання ПП бухгалтерських
та статутних документів до перевірки,
п.138.2 ст.138 ПК України, що призвело до
заниження податкових зобов'язань з
податку на прибуток у загальній сумі
3753466,00 грн., у тому числі за 3 квартал 2012
року у сумі 3753466,00 грн., пп.49.18.2 п.152.9 ст.152
ПК України, внаслідок неподання
декларації з прибутку підприємств за
2012 рік, п.15 розділу ХХ, пп.16.1.6 п.16.1 ст.16,
п.198.1, п.198.6 ст.198, абз.1 п.201.10 ст.2010 ПК
України, що призвело до заниження суми
ПДВ, що підлягає нарахуванню та сплаті
до бюджету у загальній сумі 5125222,00 грн.,
в тому числі за серпень 2012 року - 1222666,00
грн., вересень 2012 року - 2318053,00 грн.,
жовтень 2012 року - 1468366,00 грн., листопад 2012
року - 116137,00 грн..

Внаслідок виявлених правопорушень та
на підставі акту перевірки
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення-рішення від 13 березня 2013
року, а саме: за № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток всього на загальну суму 4692002,50
грн., в тому числі за основним платежем
у сумі 3753466,00 грн. та за штрафними
санкціями у сумі 938536,50 грн., за №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з ПДВ всього на загальну
суму 6406527,50 грн., в тому числі за
основним платежем у сумі 5125222,00 грн. та
за штрафними санкціями у сумі 1281305,50
грн., а також за № про визначення
грошового зобов'язання за
адміністративними штрафами та іншими
санкціями у сумі 510,00 грн.

Винесення зазначених податкових
рішень та допущення відповідачем, на
думку підприємства, інших порушень і
стало підставою для звернення ПП з
позовом до суду.

Вирішуючи спірне питання та частково
задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
посилання податкового органу на
невірне відображення даних у додатку
№5 "Розшифровка податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів" є помилковим, оскільки
вказана обставина не входить до
переліку реквізитів, визначених п.48.3
ст.48 ПК України, а тому не може бути
підставою для винесення податковим
органом рішення про не прийняття
податкової звітності. Разом з тим,
залишаючи податкові
повідомлення-рішення без змін суд
враховував, що підприємством не було
надано первинних документів на
підтвердження включення до складу
податкового кредиту суми сплаченого
ПДВ у вартості отриманих товарів
(послуг), в тому числі з урахуванням
уточнюючого розрахунку до податкової
декларації з ПДВ за серпень 2012 року та
додатку № 5 до даної декларації, а
податковим органом не було допущено
порушень порядку проведення перевірки
в зв'язку з несвоєчасним повідомленням
позивачем про втрату первинних
документів.

Колегія суддів в повній мірі
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає їх правильними з
огляду на наступне.

Пунктом 198.6. ст.198 ПК України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Положенням пп.139.1.9 ст.139 ПК України
встановлено, що не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Стосовно спірних правовідносин такими
первинними документами можуть бути:
договори, акти прийому-передачі,
податкові накладні, платіжні доручення
та інші матеріали, які підтверджують
реальність та фактичність правочинів,
укладених позивачем з контрагентами.

Відповідно до пп.44.1. ст.44 ПК України для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Разом з тим, з матеріалів справи,
зокрема, акту проведеної перевірки
вбачається, що позивачем на
підтвердження правомірності
формування валових витрат та сум
податкового кредиту не були надані
перевіряючим відповідні первинні
документи. Наведені обставини також
підтверджені ПП в адміністративному
позові та апеляційній скарзі.

Тому, враховуючи наведені обставини,
зокрема, щодо відсутності первинних
документів, які б підтверджували
здійснення платником податку витрат та
факт придбання товарів та послуг,
колегія суддів вважає, що висновки ДПІ
про завищення позивачем валових витрат
у сумі 17873647,00 грн. та нарахування
податку на прибуток підприємств у сумі
3753466,00 грн., в тому числі за 3 квартал 2012
року на суму 3753466,00 грн., а також про
завищення підприємством податкового
кредиту у загальній сумі 4913132,00 грн., в
тому числі за серпень 2012 року - 1132863,00
грн., вересень 2012 року - 2195766,00 грн.,
жовтень 2012 року - 1468366,00 грн., листопад 2012
року - 116137,00 грн. є обґрунтованими та
такими, що відповідають дійсності, а
вимоги ПП про скасування спірних
податкових повідомлень-рішень від 13
березня 2013 року №, № та
№ задоволенню не підлягають.

При цьому суд приймає до уваги, що
навіть після встановленого ПК строку
на відновлення втрачених первинних
документів позивачем не були такі
документи на підтвердження своїх
господарських операцій, в тому числі і
на пропозицію суду в ході апеляційного
провадження по цій справі.

Крім того, відповідно до пп.44.5 ст.44 ПК
України у разі втрати, пошкодження або
дострокового знищення документів,
зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї
статті, платник податків зобов'язаний у
п'ятиденний строк з дня такої події
письмово повідомити орган державної
податкової служби за місцем обліку в
порядку, встановленому цим Кодексом
для подання податкової звітності, та
митний орган, яким було здійснено митне
оформлення відповідної митної
декларації.

Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені документи протягом
90 календарних днів з дня, що настає за
днем надходження повідомлення до
органу державної податкової служби,
митного органу.

У разі неможливості проведення
перевірки платника податків у
випадках, передбачених цим підпунктом,
терміни проведення таких перевірок
переносяться до дати відновлення та
надання документів до перевірки в
межах визначених цим підпунктом
строків.

Згідно до пп.85.2 ст.85 ПК України платник
податків зобов'язаний надати посадовим
(службовим) особам органів державної
податкової служби у повному обсязі всі
документи, що належать або пов'язані з
предметом перевірки. Такий обов'язок
виникає у платника податків після
початку перевірки.

З матеріалів справи, в тому числі з
позовної заяви вбачається, що головою
ліквідаційної комісії були втрачені
первинні документи та на виконання
вимог пп.44.5 ст.44 ПК України було надано
відповідну заяву про факт втрати таких
документів. Разом з тим, заява про факт
втрати первинних документів була
подана до Дніпровського РВ ХМУ УМВС
України в Херсонській області, в той
час як ПК України встановлює обов'язок
письмового повідомлення про вказаний
факт державну податкову службу за
місцем обліку.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено та матеріалами справи
підтверджується, що ПП листом від 15
лютого 2013 року за № 7, яке було
зареєстровано у ДПІ від 18 лютого 2013
року (вх. №6253/10), повідомило податковий
орган про втрату первинних документів,
просило перенести проведення
перевірки та надати час для
відновлення втрачених документів.
Разом з тим, з акту перевірки випливає,
що перевірка, з урахуванням
продовження, проводилась з 06 лютого 2013
року по 14 лютого 2013 року, тобто
позивачем належним чином повідомлено
податковий орган про втрату первинних
документів вже після закінчення
перевірки, що є порушенням пп.44.5 ст.44 ПК
України.

А тому, враховуючи все вищевикладене,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
позовні вимоги про визнання
неправомірними дій щодо не зупинення
проведення позапланової виїзної
перевірки ПП з дати, коли відповідачу
стало відомо про втрату первинної
бухгалтерської документації та
відносно зобов'язання скласти акт про
неможливість продовжувати проведення
документальної перевірки ПП та
перенесення термінів проведення даної
перевірки на строк, визначений
відповідно до пункту 44.5 ст. 44 ПК України
є необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про визнання
неправомірними дій ДПІ щодо визнання
недійсним уточнюючого розрахунку до
податкової декларації з ПДВ за серпень
2012 року тa додатку 5 Розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно до п.49.1 ст.49 ПК України
податкова декларація подається за
звітний період в установлені цим
Кодексом строки органу державної
податкової служби, в якому перебуває на
обліку платник податків.

Положеннями п.49.3 ст.49 ПК України
встановлено, що податкова декларація
подається за вибором платника
податків, якщо інше не передбачено цим
Кодексом, зокрема, засобами
електронного зв'язку в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації електронного підпису
підзвітних осіб у порядку, визначеному
законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що 18
січня 2013 року ПП засобами електронного
зв'язку надало до ДПІ уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок за серпень 2013 року та
Розшифровку податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів ( додаток 5).

Факт прийняття податковим органом
уточнюючого розрахунку від 18 січня 2013
року та додатку 5, підтверджується
копіями відповідних квитанцій щодо
прийняття ДПІ електронної звітності
позивача.

Згідно до п.49.8 ст.49 прийняття
податкової декларації є обов'язком
органу державної податкової служби.
Під час прийняття податкової
декларації уповноважена посадова
особа органу державної податкової
служби, в якому перебуває на обліку
платник податків, зобов'язана
перевірити наявність та достовірність
заповнення всіх обов'язкових
реквізитів, передбачених пунктами 48.3
та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші
показники, зазначені в податковій
декларації платника податків, до її
прийняття перевірці не підлягають.

Відповідно до п.49.11 ст.49 ПК України у
разі подання платником податків до
органу державної податкової служби
податкової декларації, заповненої з
порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4
статті 48 цього Кодексу, такий орган
державної податкової служби
зобов'язаний надати такому платнику
податків письмове повідомлення про
відмову у прийнятті його податкової
декларації із зазначенням причин такої
відмови.

28 січня 2013 року ДПІ листом за №1365/10/15-311
повідомила ПП, що за результатами
розгляду наданого уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
ПДВ за серпень 2012 року вх. № від 18
січня 2013 року встановлено порушення р.
ІХ Порядку заповнення і подання
податкової звітності з ПДВ,
затвердженого наказом ДПА України №1492
від 25 листопада 2011 року "Про
затвердження форм та порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану
вартість", а саме: не вірно відображено
дані в додатку №5, що відповідно до п.48.7
ст.48 Податкового кодексу України не
вважається податковою декларацією.

Разом з тим, відмова посадової особи
органу державної податкової служби
прийняти податкову декларацію з
будь-яких причин, не визначених цією
статтею, у тому числі висунення
будь-яких не визначених цією статтею
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
податкової декларації, зменшення або
скасування від'ємного значення
об'єктів оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється (п.49.10 ст.49 ПК України).

А тому, враховуючи відсутність
порушення ПП встановлених вимог п.48.3
ст.48 ПК України уточнюючого розрахунку
податкових зобов'язань з ПДВ, колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги про визнання
протиправними дій стосовно визнання
недійсним уточнюючого розрахунку до
податкової декларації з ПДВ за серпень
2012 року тa додатку 5 Розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів
підлягають задоволенню, а самі
уточнюючі розрахунки повинні бути
визнані поданими 18 січня 2013 року.

Окрім іншого, колегія суддів вважає за
необхідне погодитись з висновком суду
першої інстанції про відмову в
задоволенні позовних вимог щодо
визнання неправомірними дії ДПІ по
складанню акту перевірки №1236/22-6/38151713
від 22 лютого 2013 року, оскільки
податковим органом за наслідками
проведеної перевірки акт складено на
підставі, у спосіб, що передбачений
законодавством та в межах повноважень,
встановлених положенням п.86.1 ст.86 ПК
України, згідно яких результати
перевірок (крім камеральних та
електронних перевірок) оформлюються у
формі акта або довідки, які
підписуються посадовими особами
органу державної податкової служби та
платниками податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт.

Отже, постанова суду першої інстанції
викладена достатньо повно, висновки
обґрунтовані з посиланням на конкретні
норми Законів України та відповідають
чинному законодавству.

Доводи ДПІ та ПП викладенні у
апеляційних скаргах за змістом
ідентичні наданим до
адміністративного позову
запереченням, зазначених висновків
суду не спростовують, оскільки
ґрунтуються на невірному трактуванні
норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення апеляційних
скарг не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Приватного
підприємства "ЮГ ИНВЕСТ" та Державної
податкової інспекції у м.Херсоні
Херсонської області Державної
податкової служби - залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 09
липня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:А.Г. Федусик Суддя: Суддя:
Н.В. Вербицька Ю.М. Градовський