Справа № 2а-2905/10/0370
Суддя: Ємельянова В.І.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

20 січня 2014 року
В/800/224/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

судді-доповідача
Ємельянової В.І.

cуддів: Мойсюка М.І.

Олексієнка М.М.

Рецебуринського Ю.Й.

Стародуба О.П.

перевіривши заяву ОСОБА_5

про перегляд постанови Вищого
адміністративного суду України від 10
жовтня 2013 року (К/800/67389/11)

по справі №2а-2905/10/0370

за позовом ОСОБА_5

до Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області

про поновлення на роботі та виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,

В С Т А Н О В И В:

До Вищого адміністративного суду
України надійшла заява ОСОБА_5 про
перегляд постанови Вищого
адміністративного суду України від 10
жовтня 2013 року у названій справі.

Відповідно до статті 2391 Кодексу
адміністративного судочинства України
(зі змінами та доповненнями, внесеними
Законом України від 7 липня 2010 року №
2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів»)
заява про перегляд судових рішень
подається до Верховного Суду України
через Вищий адміністративний суд
України, який за змістом статей 2392 та 240
Кодексу адміністративного судочинства
України перевіряє відповідність заяви
вимогам цього Кодексу та вирішує
питання про допуск справи до
провадження.

Перевіривши доводи заяви та надані
матеріали, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку про відсутність підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Частиною першою статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що заява про перегляд
судових рішень в адміністративних
справах може бути подана виключно з
мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Встановлений статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
перелік підстав для подання заяви про
перегляд Верховним Судом України
судових рішень в адміністративних
справах є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

Відповідно до норми, яка міститься в
пункті 1 частини першої статті 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, заява про перегляд з указаних
мотивів може бути подана за наявності
таких складових: неоднакового
застосування одних і тих самих норм
матеріального права; ухвалення різних
за змістом судових рішень; спірні
питання виникли у подібних
правовідносинах.

Подібність правовідносин означає
тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм. Зміст
правовідносин з метою з'ясування їх
подібності в різних рішеннях суду
(судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом
до Любешівської районної державної
адміністрації Волинської області про
поновлення на роботі та виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 12 квітня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2011 року, позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано
розпорядження Любешівської районної
державної адміністрації Волинської
області від 8 вересня 2010 року № 60-ос
«Про звільнення ОСОБА_5 з посади
начальника відділу освіти та науки
районної державної адміністрації».

Поновлено ОСОБА_5 на посаді начальника
відділу освіти та науки Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області з 8 вересня 2010 року
та стягнуто з відповідача на користь
позивача середній заробіток за час
вимушеного прогулу у сумі 15576,00 грн.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 10 жовтня 2013 року
касаційну скаргу Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області задоволено.
Постанову Волинського окружного
адміністративного суду
від 12 квітня 2011 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2011 року скасовано та прийнято нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено.

В обґрунтування вимог заяви про
перегляд постанови Вищого
адміністративного суду України від 10
жовтня 2013 року ОСОБА_5 посилається на
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції пункту 3 частини 1
статті 40 Кодексу законів про працю
України.

На підтвердження своїх вимог
позивачем додано копію ухвали Вищого
адміністративного суду України від 10
грудня 2013 року, в якій, на його думку,
згадана норма матеріального права
застосована інакше, ніж у даній справі.

Предметом правового регулювання в цих
справах є поновлення на роботі,
передбачене Кодексом законів про працю
України.

Однак, як вбачається зі змісту
постанови Вищого адміністративного
суду України від 10 жовтня 2013 року, про
перегляд якої ставиться питання, та
ухвали, на яку заявник посилається як
на підставу перегляду, то обставини
справи, відмінні від тих, на які
посилається заявник на обґрунтування
наявності підстав для перегляду. Це не
дає можливості дійти висновку щодо
неоднаковості застосування судом
касаційної інстанції однієї й тієї
самої норми права.

Так, в постанові Вищого
адміністративного суду України від 10
жовтня 2013 року, яку просить переглянути
заявник, Вищий адміністративний суд
України, скасовуючи рішення судів
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позову та приймаючи нове
рішення про відмову у задоволенні
позову про поновлення на посаді
виходив з того, що відповідач,
звільняючи позивача з посади,
правомірно керувався пунктом 3 частини
1 статті 40 Кодексу законів про працю
України, оскільки судами встановлено,
що до позивача неодноразово
застосовувались заходи
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором.

В ухвалі від 10 грудня 2013 року Вищий
адміністративний суд України,
залишаючи без змін рішення судів
першої та апеляційної інстанцій про
задоволення позову про поновлення на
посаді дійшов висновку про
безпідставність застосування
відповідачем при звільненні позивача
пункту 3 частини 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України, оскільки
відповідачем не доведено
систематичного невиконання ним
посадових обов'язків.

Таким чином, перевіривши матеріали
заяви ОСОБА_5, вивчивши постанову
Вищого адміністративного суду України
від 10 жовтня 2013 року, щодо якої подана
заява, ухвалу Вищого адміністративного
суду України, на яку посилається
заявник, суд встановив, що відсутні
докази неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Зважаючи на викладене, підстави для
допуску справи до провадження для
перегляду судового рішення Верховним
Судом України у даній адміністративній
справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А
Л И В :

Відмовити у допуску до
провадження Верховного Суду України
адміністративної справи № 2а-2905/10/0370 за
позовом ОСОБА_5 до Любешівської
районної державної адміністрації
Волинської області про поновлення на
роботі та виплату заробітної плати за
час вимушеного прогулу.

Ухвала оскарженню не підлягає.