Справа № 825/3696/13-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Кашпур О.В.
Суддя-доповідач: Мельничук
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

при секретарі:
Бойку А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу представника Чернігівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області -
Паншиної Ірини Володимирівни на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Поліінвест» до
Чернігівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області про визнання неправомірними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С
Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Поліінвест»
звернулося до Чернігівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Чернігівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області про визнання
неправомірними та скасування
податкових повідомлень-рішень. Свої
вимоги обгрунтовує тим, що висновки
відповідача про завищення позивачем
сум податкового кредиту та від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного періоду,
яке зараховується до складу
податкового кредиту наступного
звітного періоду; заниження сум ПДВ,
яке підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет за підсумками поточного
звітного періоду є безпідставними та
необґрунтованими. Позивач наполягає,
на правомірності формування ТОВ
«Поліінвест» податкового кредиту з
ПДВ, оскільки податкові накладні, які
на думку податкового органу містять
недоліки форми були зареєстровані в
Єдиному реєстрі податкових накладних,
отже податковими органами вже
перевірялась відповідність податкових
накладних вимогам законодавства,
встановлених Податковим кодексом
України, та відповідно недоліків не
було виявлено. Також позивач вважає, що
ним дотримано вимог Податкового
кодексу України щодо підтвердження
правомірності податкового кредиту з
ПДВ податковими накладними,
оформленими належним чином. Враховуючи
наведене, позивач просить задовольнити
його позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року задоволено вказаний позов.
Визнано неправомірними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Чернігівської міжрайонної державної
податкової інспекції Чернігівської
області Державної податкової служби №
, № , № від 17.06.2013 року.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Чернігівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області -
Паншина Ірина Володимирівна подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нову
про відмову у задоволенні даного
позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено наступне.

Працівниками Чернігівської МДПІ
Чернігівської області ДПС проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку правомірності нарахування
ТОВ «Поліінвест» від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту та бюджетного відшкодування
податку на додану вартість у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість наступних звітних
періодів за 01.12.2012 року по 31.03.2013 року.

За результатами перевірки складено акт
від 03.06.2013 року № 111/22/15/326112812, за змістом
якого перевіркою встановлено
порушення позивачем п. 4 Наказу МФУ від
01.11.2011 року № 1379 «Порядок заповнення
податкової накладної», п. 4.1 п.п. 4.6.1, п.п.
4.6.2 4.5, п.п. 4.6.4, п.п. 4.6.5., п.п. 4.6.6., п.п. 4.6.8. п.
4 Розділу V Наказу МФУ України «Порядок
.заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану
вартість», п. 198.6 ст. 198, ст. 201, п. 200.1, п.
200.3, п. 200.4, ст . 200 Податкового кодексу
України, платником, в деклараціях з ПДВ
за грудень 2012 року, січень 2013 року -
березень 2013 року.

На підставі акту перевірки
Чернігівською МДПІ Чернігівської
області ДПС було винесено податкові
повідомлення-рішення:

№ від 17.06.2013 року, яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення з
податку на додану вартість у розмірі
1152549,00 грн.;

№ від 17.06.2013 року, яким ТОВ
«Поліінвест» зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість в сумі 297021,25
грн.;

№ від 17.06.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі
458528,75 грн.

Позивачем було оскаржено податкові
повідомлення-рішення до Головного
управління Міндоходів в Чернігівській
області, рішенням якого 23.08.2013 року №
1002/10/10-215 в задоволенні скарги ТОВ
«Поліінвест» було відмовлено. Рішенням
Міністерства доходів та зборів України
від 19.09.2013 року № 11370/6/99-99-10-01-15 повторну
скаргу позивача було залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з зазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Судом першої інстанції було
встановлено, що в ході проведеної
перевірки було встановлено, що у грудні
2012 року ТОВ «Поліінвест» було
сформовано податковий кредит за
рахунок придбання
кабельно-провідникової продукції у
контрагента ТОВ «ТФ Кабель» на
загальну суму 7026210,00 грн. в тому числі
ПДВ - 1171035,00 грн.

На підтвердження здійснення
господарських відносин з ТОВ «ТФ
Кабель» позивачем було надано
договори № 62.3/ТФ від 30.11.2012 року, № 62.4/ТФ
від 30.11.2012 року, № 62.5 від 30.11.2012 року (а.с.
66-67, 70-71, 74-75).

До договорів було складено
специфікації № 1 від 03.12.2012 року, № 2 від
10.12.2012 року, № 1 від 04.12.2012 року, № 2 від
12.12.2012 року, № 1 від 04.12.2012 року, № 2 від
14.12.2012 року (а.с. 68, 69, 72, 73, 76, 77).

Поставка товару підтверджується
видатковими накладними № РТ-0004290 від
27.12.2012 року, № РТ-004291 від 27.12.2012 року, №
РТ-0004315 від 29.12.2012 року, № РТ-0004316 від
29.12.2012 року, № РТ-0004309 від 28.12.2012 року, №
0004308 від 28.12.2012 року (а.с. 78-83).

Транспортування товару здійснювалось
транспортом покупця згідно
товарно-транспортних накладних № 4290
від 27.12.2012 року, № 4291 від 27.12.2012 року, №
4291 від 27.12.2012 року, № 4309 від 28.12.2012 року,
№ 4309 від 28.12.2012 року, № 4308 від 28.12.2012
року, № 4316 від 29.12.2012 року, № 4316 від
29.12.2012 року, № 4315 від 29.12.2012 року (а.с. 84-92).

Продавцем - ТОВ «ТФ Кабель» на суму
податкових зобов'язань було виписано
податкові накладні № 247 від 27.12.2012 року,
№ 248 від 27.12.2012 року, № 271 від 29.12.2012 року,
№ 272 від 29.12.2012 року, № 255 від 28.12.2012 року,
№ 249 від 28.12.2012 року (а.с. 36-41). Зазначені
податкові накладні зареєстровані в
Єдиному реєстрі податкових накладних,
про що свідчить витяг з Єдиного реєстру
податкових накладних (а.с. 42).

В податкових накладних, виданих ТОВ «ТФ
Кабель» в графі «Місцезнаходження
(податкова адреса) продавця» зазначено:
«Оболонська набережна, 7, корп. 2, літ. А,
м. Київ, 04210», а в графі
«Місцезнаходження (податкова адреса)
покупця» вказано: «Гомельське шосе, б. 10
с. Рівнопілля, Чернігівська обл., 14000».

Відповідно до п. 4 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженої
Наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 року № 1379 місцезнаходження
(податкова адреса) продавця та
місцезнаходження (податкова адреса)
покупця вказуються з урахуванням вимог
статті 45 глави I розділу II Кодексу та
статей 29 і 93 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до п. 45.2 ст. 45 ПК України
податковою адресою юридичної особи
(відокремленого підрозділу юридичної
особи) є місцезнаходження такої
юридичної особи, відомості про що
містяться у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців.

Як свідчать надані в судове засідання
позивачем: копія свідоцтва про
державну реєстрацію юридичної особи,
копія свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість,
копія виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців ТОВ «ТФ Кабель»
адреса місцезнаходження цього суб'єкта
господарювання, відомості про яку
містяться в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців є: « 04210, м. Київ,
Оболонська набережна, будинок 7, корпус
2, літера А». Зазначена адреса виходячи
зі змісту ст. 45 ПК України і є
податковою адресою платника податку -
ТОВ «ТФ Кабель». Тобто, в податкових
накладних, наданих позивачем на
перевірку, правомірно на підставі
правових норм зазначено податкову
адресу продавця товару, що відповідає
відомостям з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а вимога податкового
органу зазначати в податкових
накладних адресу продавця, що не
відповідає реєстраційним даним є
протиправною.

Відповідно до роз'яснення, наданого ДПА
України в листі від 08.07.2011 року №
18517/7/16-1517-05 адреса в полях
"Місцезнаходження (податкова адреса)
продавця" та "Місцезнаходження
(податкова адреса) покупця" податкової
накладної, форма якої затверджена
наказом ДПАУ від 21.12.2010 року № 969,
записується платником податку у
загальновстановленому порядку та
повинна містити такі відомості: вулиця,
№ будинку, № офісу, місто (населений
пункт), район (якщо населений пункт не є
райцентром), область (якщо місто не є
обласним центром), поштовий індекс.
Загальноприйнятими є також скорочення
"вул." замість "вулиця", "буд." замість
"будинок" тощо. Про зазначене
повідомлялося у листі ДПАУ від 06.04.2011
року № 9497/7/16-1517.

При цьому слід зазначити, що запис
адреси в полях "Місцезнаходження
(податкова адреса) продавця" та
"Місцезнаходження (податкова адреса)
покупця" податкової накладної у
зворотному порядку не може бути
підставою для виключення сум ПДВ з
податкового кредиту, якщо така адреса є
достовірною, відповідає даним Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб - підприємців та
фактичному місцезнаходженню платника
податку", а також за умови вірно
заповнених всіх інших реквізитів.

Зазначений лист ДПА України не був
відізваним та роз'яснення є чинним на
момент розгляду справи.

Відповідно до зазначеного роз'яснення,
за умови правильного заповнення інших
відомостей в податковій накладній,
зазначення податкової адреси у
зворотному порядку не є підставою для
виключення сум ПДВ із податкового
кредиту платника податку.

Оскільки Чернігівською ОДПІ не було
знайдено інших недоліків податкових
накладних, виданих позивачу ТОВ «ТФ
Кабель», колегія суддів вважає, що
написання податкових адрес покупця та
продавця у зворотному порядку не може
бути підставою для встановлення
порушення з боку позивача та
виключення йому сум ПДВ з податкового
кредиту.

Крім того, відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової
накладної та/або розрахунку
коригування в електронному вигляді до
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику, є
дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні
та/або розрахунки коригування
сформовано з порушенням вимог,
передбачених відповідно пунктом 201.1
статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192
цього Кодексу, протягом операційного
дня продавцю надсилається квитанція в
електронному вигляді у текстовому
форматі про неприйняття їх в
електронному вигляді із зазначенням
причин.

Виходячи із аналізу цієї норми у разі
невідповідності податкової накладної
вимогам чинного законодавства, вона не
підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних, тобто якщо
податкова накладна зареєстрована в
Єдиному реєстрі то можна зробити
висновок, що вона не містить дефектів
змісту та форми.

Судом першої інстанції було
встанволено, що згідно змісту витягу з
Єдиного реєстру податкових накладних
податкові накладні № № 247, 248, 249, 255, 271,
272, виписані ТОВ «ТФ Кабель», були
зареєстровані 03.01.2013 року.

Згідно п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Пунктом 201.1 ст. 201 ПК України
передбачено, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України); ї)
номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
України.

Згідно із п.п. 200.1 - 200.4 ст. 200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Враховуючи все викладене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першї інстанції про те, що висновки
Чернігівської ОДПІ про
безпідставність формування
податкового кредиту на підставі
податкових накладних, отриманих ТОВ
«Поліінвест» при здійсненні
господарських операції з ТОВ «ТФ
Кабель» є необґрунтованими та не
відповідають вимогам чинного
податкового законодавства України, а
позивач мав право на формування
податкового кредиту на підставі
зазначених вище податкових накладних і
як наслідок мав право на бюджетне
відшкодування частини такого
від'ємного значення в тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів.

Щодо невідповідності
товарно-транспортних накладних, що
свідчать про переміщення придбаного
товару до складу позивача, вимогам
Наказу Міністерства транспорту
України від 14 жовтня 1997 року № 363 «Про
затвердження Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні», то колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що встановлені цим
наказом правила перевезень вантажів
регулюють перевезення вантажів тільки
автомобільним транспортом.

На момент укладення договорів
купівлі-продажу товар знаходився у ТОВ
«Поліінвест» на відповідальному
зберіганні, що підтверджуються актами
зняття з відповідального зберігання
від 27 грудня 2012 року на суму 259577,58 грн.,
від 27 грудня 2012 року на суму 1331601,72 грн.,
від 28 грудня 2012 року на суму 648536,87 грн.,
від 28 грудня 2012 року на суму 2031341,46 грн.,
від 29 грудня 2012 року на суму 2240416,45 грн.
та від 29 грудня 2012 року на суму 320821,01
грн. (а.с. 60-65).

Тобто, переміщення товару, придбаного у
ТОВ «ТФ Кабель» здійснювалось зі
складу, де зазначений товар зберігався,
до складу позивача, де зберігається
його власна продукція. Переміщення
товару здійснювалось
автонавантажувачами ТОВ «Поліінвест».
В зв'язку з тим, що автонавантажувачі не
відносяться до автомобільного
транспорту, оформлення ТТН при
внутрішньоскладському переміщенні
товару не є обов'язковим. Факт поставки
товарно-матеріальних цінностей
позивачем підтверджено належним чином
оформленими договорами, видатковими
накладними.

Наявність товару, придбаного у ТОВ «ТФ
Кабель», на складі позивача
підтверджується актом контрольної
перевірки інвентаризації цінностей на
складі оптовому ТОВ «Поліінвест» від
24.05.2013 року (а.с. 137). Інвентаризація
проводилась на вимогу Чернігівської
ОДПІ, відповідно до листа № 2699/10/15-217 від
23.05.2013 року, за участі представників
Чернігівської МДПІ, а саме: головного
державного податкового
ревізора-інспектора відділу
податкового контролю - Ничипоренко Ю.В.
та завідувача сектору адміністрування
ПДВ, акцизного податку та контролю за
правомірністю бюджетного
відшкодування ПДВ відділу
оподаткування юридичних осіб -
Довгопола С.Ю.

Таким чином, в присутності
представників податкового органу було
встановлено фактичну наявність
отриманого від ТОВ «ТФ Кабель»
товару на складі позивача, що свідчить
про його переміщення із складу
зберігання до складу з власною
продукцією, тобто товарно-транспортні
накладні, складені позивачем на
підтвердження транспортування товару,
відображають дійсні обставини.

Щодо недоліків цих
товарно-транспортних накладний,
встановлених при перевірці, а саме, що
водії зазначені в товарно-транспортних
накладних згідно штатного розпису в
якості водіїв на підприємстві не
значаться, то колегія суддів зазначає
наступне.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідно до штатного
розкладу ТОВ «Поліінвест» з 01.12.2012 року
та з 24.07.2013 року , згідно якого ОСОБА_5
значиться на підприємстві в якості
завідувача складським господарством, а
ОСОБА_6 працює комірником. Таким чином,
зазначені особи перебувають у трудових
відносинах з позивачем, а займані ними
посади свідчать, про те що
здійснювалось внутрішньоскладське
переміщення товару в межах складів,
що належать ТОВ «Поліінвест».

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що матеріалами справи
підтверджено купівлю-продаж кабельної
продукції позивачем у ТОВ «ТФ
Кабель», та її фактичну поставку до
позивача.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що вимоги позивача є
обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Чернігівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області - Паншиної Ірини Володимирівни
- залишити без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
І.О. Лічевецький

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Лічевецький І.О.