Справа № 801/10860/13-а
Суддя: Трещова О.Р.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 січня 2014 р. Справа №801/10860/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
колегії суддів: головуючого судді
Трещової О.Р., суддів Котаревої Г.М.,
Пакет Т.В при секретарі Габової Н.Г., за
участю

представників позивача - Карпенко А.В.,
Вєісова І.М. та Колеснікова Ю.В.,

представника відповідача - Ігошиної
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Об'єднання
Транс-Континенталь"

до Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики (НКРЕ)

про скасування рішення та спонукання
до виконання певних дій,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим звернулось
з позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю "Об'єднання
Транс-Континенталь" до Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики (НКРЕ)
про скасування рішення відповідача,
щодо відмови ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь" у зміні території
ліцензованої діяльності з розподілу
природного, нафтового газу та газу
(метану) вугільних родовищ за
регульованим тарифом, яке було
прийнято на засіданні НКРЕ 10.10.2013 року
та оформлено протоколом № 74 та
зобов'язання відповідача прийняти
рішення щодо затвердження ТОВ
"Об'єднання Транс-Континенталь"
розширення території ліцензованої
діяльності з розподілу природного,
нафтового газу та газу (метану)
вугільних родовищ за регульованим
тарифом.

Ухвалами Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
28.11.2013 року відкрито провадження у
справі, закінчено підготовче
провадження та справу призначено до
судового розгляду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
господарська діяльність ТОВ
"Об'єднання Транс-Континенталь"
здійснюється на підставі ліцензійних
умов провадження господарської
діяльності з постачання природного
газу, газу (метану) вугільних родовищ за
регульованим тарифом, затверджених
постановою НКРЕ від 13.01.2010 р. № 11 (зі
змінами) та Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з розподілу природного, нафтового газу
і газу (метану) вугільних родовищ,
затверджених постановою НКРЕ від 13.01.2010
р. № 12 (зі змінами).

Позивач пояснив, що починаючи з 2011 року
неодноразово звертався до
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики (НКРЕ) щодо затвердження
відповідних змін території
ліцензованої діяльності, але
відповідач постійно безпідставно
відмовляв у цьому.

Позивач зазначив, що у вересні 2013 року
він повторно звернувся до відповідача
з метою отримання рішення про
розширення території провадження
ліцензованої діяльності та були надані
усі необхідні документи

.

Але у жовтні 2013 року рішенням
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики, було відмовлено ТОВ
"Об'єднання Транс-Континенталь" у зміні
території ліцензованої діяльності з
розподілу природного, нафтового газу
та газу (метану) вугільних родовищ за
регульованим тарифом.

Позивач стверджує, що викладені в
якості підстави для прийняття рішення
НКРЕ від 10.10.2013 р. факти не відповідають
дійсним обставинам та будь-які
порушення допущенні не були.

Відповідач позовні вимоги не визнав, з
мотивів, викладених у письмових
запереченнях, зазначаючи при цьому, що
під час вирішення питання про
розширення території провадження
ліцензованої діяльності, були виявлені
порушення, пов'язані з невідповідністю
документів, поданих ТОВ Об'єднання
Транс-Континенталь", що в свою чергу,
стало підставою для винесення рішення
від 10.10.2013 р. про відмову ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь" у зміні території
ліцензованої діяльності з розподілу
природного, нафтового газу та газу
(метану) вугільних родовищ за
регульованим тарифом.

Так, подані позивачем матеріали не
містили засвідчених в установленому
порядку копій документів, які
підтверджували право власності або
користування на трубопроводи. а також
засвідчених в установленому порядку
копій актів і схем розмежування
ділянок обслуговування між суб'єктами
господарювання, трубопроводи яких
з'єднані між собою, що свідчить про
порушення вимог підпункту 2.1.1, 2.1.4 п.2.1,
3.4.20 п.3.4 Ліцензійних умов з розподілу
природного газу та підпункту 2.1. п. 2.1,
3.4.9 п.3.4 Ліцензійних умов з постачання
газу.

Розглянувши документи і матеріали
справи, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті в їх сукупності, суд вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статтю 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 17 КАС
України компетенція адміністративних
судів поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Справою адміністративної юрисдикції
(адміністративною справою) є переданий
на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень (п.1
ч.1 ст.3 КАС України).

Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України
визначено поняття суб'єктів владних
повноважень, до яких належать орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Указом Президента України Про
Національну комісію, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики від 23.11.2011 року № 1059/2011
утворено Національну комісію, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики та затверджено Положення
про Національну комісію, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики, пунктом 1 якого визначено,
що Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики, є державним колегіальним
органом, підпорядкованим Президенту
України і підзвітним Верховній Раді
України. НКРЕ є органом державного
регулювання діяльності в енергетиці.

Отже, Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики України у відносинах з
суб'єктами господарювання, під час
реалізації своїх завдань та функцій,
встановлених законодавством України, є
суб'єктом владних повноважень.

Оцінюючи правомірність дій
відповідача, суд керувався критеріями,
закріпленими у частині 3 статті 2 КАС
України, які певною мірою відображають
принципи адміністративної процедури,
які повинні дотримуватися при
реалізації дискреційних повноважень
владного суб'єкта.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено);
5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Стаття 19 Конституції України
зобов'язує орган влади діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Суд з'ясовує, чи використане
повноваження, надане суб'єкту владних
повноважень, з належною метою;
обґрунтовано, тобто вчинено через
вмотивовані дії; безсторонньо, тобто
без проявлення неупередженості до
особи, стосовно якої вчиняється дія;
добросовісно, тобто щиро, правдиво,
чесно; розсудливо, тобто доцільно з
точки зору законів логіки і
загальноприйнятих моральних
стандартів; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації, тобто з
рівним ставленням до осіб; пропорційно
та адекватно; досягнення розумного
балансу між публічними інтересами та
інтересами конкретної особи.

Відповідно до частини 1 статті 55
Господарського кодексу України
суб'єктом господарювання визнаються
учасники господарських відносин, які
здійснюють господарську діяльність,
реалізуючи господарську компетенцію
(сукупність господарських прав та
обов'язків), мають відокремлене майно і
несуть відповідальність за своїми
зобов'язаннями в межах цього майна,
крім випадків передбачених
законодавством. Згідно з п. 1 частини 2
статті 55 ГК України юридичні особи,
створені відповідно до Цивільного
кодексу України, державні, комунальні
та інші підприємства, створені
відповідно до цього Кодексу, а також
інші юридичні особи, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані в установленому законом
порядку визнаються суб'єктами
господарювання.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Об'єднання
Транс-Континенталь" являється
юридичною особою, зареєстрованою 10.09.2003
р. Кіровською районною у АР Крим
державною адміністрацію, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А00 № 544805.

Згідно статуту, затвердженого
протоколом зібрання засновників ТОВ
"Об'єднання Транс-Континенталь" № 5 від
11.07.2005 р., підприємство здійснює
господарську діяльність.

Основним видом діяльності
підприємства, відповідно до довідки
Головного управління статистики з
Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України АБ
№ 721478, за кодом КВЕД є розподілення
газоподібного палива через місцеві
(локальні) трубопроводи; вирощування
зернових культур (крім рису), бобових
культур і насіння олійних культур;
монтаж водопровідних мереж, систем
опалення та кондиціонування;
діяльність у сфері інжинірингу,
геології та геодезії, надання послуг
технічного консультування в цих
сферах; торгівля газом через місцеві
(локальні) трубопроводи; будівництво
трубопроводів.

Таким чином, судом встановлено, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Об'єднання
Транс-Континенталь" є юридичною особою,
яке зобов'язано виконувати обов'язки,
покладені на нього законами у зв'язку
зі здійсненням діяльності.

Під час розгляду справи судом
встановлено наступне.

Судом встановлено, що ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь" отримало ліцензії
на транспортування природного і
нафтового газу розподільними
газопроводами серія АБ №107594 від 22.07.2005
р. та на постачання природного газу за
регульованим тарифом серія АБ №107593 від
22.07.2005 р., які видані Національною
комісією регулювання
електроенергетики України 22.07.2010 р. зі
строком дії з 22.07.2005 р. по 21.07.2010 р.

Постановою НКРЕ № 550 від 22.07.2005 р. було
зазначено територію провадження
ліцензованої діяльності, що
знаходиться на балансі та
обслуговуванні ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь" - с. Партизани
Кіровського району АР Крим.

Судом встановлено, що у 2008 року на
звернення ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь", щодо змін
розширення території ліцензованої
діяльності, було видано нові ліцензії
на розподіл природного і нафтового
газу серія АВ № 387155 від 03.04.2008 р. та на
постачання природного газу за
регульованим тарифом серія АВ № 387156
від 03.04.2008 р., строком дії з 22.07.2005 р. по
21.07.2010 р., що підтверджується прийняттям
постанови НКРЕ № 501 від 03.04.2008 р.

Згідно постанови НКРЕ № 501 від 03.04.2008 р.
було затверджено територію
провадження ліцензованої діяльності
ТОВ "Об'єднання Транс-Континенталь" в
зоні діяльності газопроводів, що
знаходяться на його балансі та
обслуговуванні, розташованих на
території с. Партизани Кіровського
району АР Крим, а також розташованих у
с. Красна Зорька Сімферопольського
району АР Крим.

Крім того, ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь" 22.07.2010 року
отримало ліцензії на розподіл
природного, нафтового газу та газу
(метану) вугільних родовищ серії АВ
№527254 строком дії з 22.07.2010 року до 21.07.2015
року, та ліцензію на постачання
природного газу за регульованим
тарифом серія АВ №527255, строком дії з
22.07.2010 року до 21.07.2015 року, які видані
Національною комісією регулювання
електроенергетики України.

Судом встановлено, що 03.09.2013 року
позивач надіслав на адресу
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики повідомлення про зміну
даних,зазначених у документах, що
додавалися до заяви про видачу
ліцензії.

Згідно повідомлення ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь" зазначило
інформацію для НКРЕ по фактичній
території провадження господарської
діяльності на території: с. Спасівка, с.
Новопокрівка, с. Журавки, с. Маковське,
с. Матросівка, с. Бабенкове, с. Тутовка,
с. Ізюмівка, с. Первомайське, с. Ж.Криму,
с. Садове, с. Ізобільне, с. Абрикосівка
Кіровського району АРК, а також
попросило внести зміни о документів
НКРЕ стосовно зони розташування
розподільних газопроводів, що
перебувають у власності ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь".

регулювання електроенергетики України
Позивач зазначив, що у вересні 2013 року
він повторно звернувся до відповідача
з метою отримання рішення про
розширення території провадження
ліцензованої діяльності та були надані
усі необхідні документи

До повідомлення позивачем були
долучені наступні документи:

1. Акти приймання-передачі
(внутрішнього переміщення) основних
засобів з наказами ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь" про прийняття
газорозподільних мереж на баланс
позивача, акти готовності об'єктів до
експлуатації,

2. Схема бухгалтерських проводок ТОВ
"Об'єднання Транс-Континенталь".

3. Довідка про фактичний річний обсяг
природного газу на 2013 рік.

4. Копію фінансового звіту на 30.06.2013
року.

5. Перелік трубопроводів, що
перебувають на балансі, їх технічну
характеристику та інформацію про річні
обсяги транспортування газу на 2013 рік,
довідку про протяженність газопроводу.

6. Схему трубопроводів, нанесену на
географічну карту місцевості, схему
розташування газопроводів по АГРС
«Старий Крим».

7. Перелік та місця установки приборів
обліку газу.

8. Характеристики
матеріально-технічної бази та
кваліфікації працівників.

9. Відомості про стан
матеріально-технічної бази, у тому
числі:

- відомості про наявність
трубопроводів і споруд на них, що
знаходяться у його власності або
користуванні та матеріально-технічної
бази, необхідної для провадження
господарської діяльності;

- відомості про наявність власних
або орендованих виробничих об'єктів, де
провадитиметься відповідний вид
господарської діяльності.

10. Акти розмежування відповідальності
з експлуатації газових мереж між
Феодосійською ЛПУМГ та ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь".

11. Пояснювальна записка про
відсутність актів та мереж
розмежування.

Судом встановлено, що відповідач,
розглянувши надані позивачем
документи, на засіданні Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики,
прийняв протокольне рішення № 74 від
10.10.2013 року, яким позивачу відмовлено у
зміні території ліцензованої
діяльності з розподілу природного,
нафтового газу та газу (метану)
вугільних родовищ, та з постачання
природного газу та газу (метану)
вугільних родовищ за регульованим
тарифом у зв'язку з невідповідністю
документів, поданих заявником, вимогам
п. 2.1.1, 2.1.4 п.2.1, 3.4.20 п.3.4 Ліцензованих умов
провадження господарської діяльності
з розподілу природного, нафтового газу
та газу (метану) вугільних родовищ,
затверджених постановою НКРЕ від 13.01.2010
№ 12; підпункту 2.1.1 п. 2.1, 3.4.9 п.3.4
Ліцензованих умов провадження
господарської діяльності з постачання
природного, нафтового газу та газу
(метану) вугільних родовищ за
регульованим тарифом, затверджених
постановою НКРЕ від 13.01.2010 № 11.

Згідно рішення № 74 від 10.10.2013 року
фактично було виявлено два порушення:

1)подані позивачем матеріали не
містили засвідчених в установленому
порядку копій документів, які
підтверджували право власності або
користування на трубопроводи.

2)а також відсутні засвідчених в
установленому порядку копії актів і
схем розмежування ділянок
обслуговування між суб'єктами
господарювання, трубопроводи яких
з'єднані між собою,.

Судом встановлено, що відповідачем
11.10.2013 року на адресу позивача
надісланий лист №7128/12/47-13 про відмову у
зміні території ліцензованої
діяльності

Не погодившись з протокольним рішенням
НКРЕ № 74 від 10.10.2013 року, позивач
звернувся з позовом до Окружного
адміністративного суду АР Крим.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог на правомірність прийняття НКРЕ
протокольного рішення № 74 від 10.10.2013
року, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про ліцензування певних видів
господарської діяльності" №1775-III від
01.06.2000 (далі - Закон) ліцензія - документ
державного зразка, який засвідчує
право ліцензіата на провадження
зазначеного в ньому виду господарської
діяльності протягом визначеного
строку у разі його встановлення
Кабінетом Міністрів України за умови
виконання ліцензійних умов;
господарська діяльність - будь-яка
діяльність, у тому числі
підприємницька, юридичних осіб, а також
фізичних осіб - підприємців, пов'язана з
виробництвом (виготовленням)
продукції, торгівлею, наданням послуг,
виконанням робіт.

Згідно статті 6 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" орган
ліцензування, серед іншого, затверджує
ліцензійні умови провадження певного
виду господарської діяльності та
порядок контролю за їх додержанням за
погодженням із спеціально
уповноваженим органом з питань
ліцензування, крім випадків,
передбачених цим Законом; видає та
переоформлює ліцензії, видає дублікати
ліцензій на певний вид господарської
діяльності, приймає рішення про
визнання ліцензій недійсними.

Статтею 8 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" передбачено,
що ліцензійні умови є
нормативно-правовим актом, положення
якого встановлюють кваліфікаційні,
організаційні, технологічні та інші
вимоги для провадження певного виду
господарської діяльності.

Суб'єкт господарювання зобов'язаний
провадити певний вид господарської
діяльності, що підлягає ліцензуванню,
відповідно до встановлених для цього
виду діяльності ліцензійних умов.

У разі якщо для провадження певних
видів господарської діяльності, що
підлягають ліцензуванню, необхідні
особливі вимоги щодо будівель,
приміщень, обладнання, інших технічних
засобів, такі вимоги включаються до
ліцензійних умов.

У ліцензійних умовах встановлюється
вимога до суб'єкта господарювання щодо
необхідності подання повідомлення
органу ліцензування про зміну даних,
зазначених у документах, що додавалися
до заяви про видачу ліцензії, у
визначений цим Законом строк.

Відповідно до статті 14 Закону України
"Про ліцензування певних видів
господарської діяльності"
господарська діяльність на підставі
ліцензії, виданої органом
ліцензування, яким є центральний орган
виконавчої влади чи державний
колегіальний орган, здійснюється на
всій території України.

Господарська діяльність на підставі
ліцензії, виданої органом
ліцензування, яким є місцевий орган
виконавчої влади або спеціально
уповноважений виконавчий орган рад,
здійснюється на території відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону
України "Про засади функціонування
ринку природного газу" від 08.07.2010 року №
2467-VI зі змінами та доповненнями (далі -
Закон № 2467) державне регулювання
діяльності суб'єктів ринку природного
газу, в тому числі суб'єктів природних
монополій та суб'єктів господарювання,
які діють на суміжних ринках,
здійснюється Кабінетом Міністрів
України, Національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики, та центральними органами
виконавчої влади в межах їх
повноважень.

Таким чином, саме Національна комісія,
що здійснює державне регулювання у
сфері енергетики є органом, що здійснює
ліцензування суб'єктів ринку
природного газу, та на якій покладено
вирішення питань щодо зміни
ліцензіатом території провадження
господарської діяльності.

Згідно п.п.2.1.3 п. 2.1 Постанови НКРЕ №12
від 13.01.2010 "Про затвердження
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з розподілу
природного, нафтового газу і газу
(метану) вугільних родовищ" провадження
господарської діяльності з розподілу
газу можливе при виконанні таких умов:
провадження господарської діяльності
з розподілу газу лише на території,
затвердженій НКРЕ.

Відповідно до п.п. 2.1.4. п. 2.1 Постанови
НКРЕ №11 від 13.01.2010 "Про затвердження
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з постачання
природного газу, газу (метану)
вугільних родовищ за регульованим
тарифом" одним з обов'язків ліцензіата
є провадження господарської
діяльності з постачання газу за
регульованим тарифом лише на
території, затвердженій НКРЕ.

В судовому засіданні представники
позивача пояснили, що оскільки та ТОВ
"Об'єднання Транс-Континенталь"
здійснює господарську діяльність на
підставі ліцензії, виданої органом
ліцензування, яким є центральний орган
виконавчої влади чи державний
колегіальний орган, то на підставі ч.5
ст.14 Закону України "Про ліцензування
певних видів господарської діяльності"
йому надаються право здійснювати
господарську діяльність на всій
території України без будь-яких
територіальних обмежень.

Але суд, перевіряючи вказані доводи
позивача, зазначає, що наведена правова
норма є загальною, закріплює
можливість здійснення діяльності на
підставі відповідної ліцензії на всій
території України, проте не звільнює
ліцензіата від обов'язку виконувати
відповідні ліцензійні умови, які
відповідно до ст.8 Закону №1775 є
нормативно-правовим актом, та
встановлюють таку обов'язкову для
ліцензіата умову, що провадження
господарської діяльності з постачання
та розподілу газу за регульованим
тарифом можливо лише на території,
затвердженій НКРЕ.

Таким чином, отримання ліцензіатом від
державного колегіального органу
відповідних ліцензій надає йому
потенційну можливість здійснення
ліцензованої діяльності в будь-якому
місці в межах території України, однак
також потребує дотримання суб'єктом
ліцензійних умов.

Отже, оскільки відповідно до постанови
НКРЕ від 22.07.2010 № 872 ТОВ "Об'єднання
Транс - Континенталь" видано ліцензії
на право провадження господарської
діяльності з постачання та розподілу
газу на території с. Партизани
Кіровського району, селах Красна
Зорька та Урожайне Сімферопольського
району АР Крим, здійснення позивачем
ліцензованої діяльності на іншій
території, без затвердження НКРЕ
відповідних змін, є порушенням
підпункту 2.1.3 Ліцензійних умов з
розподілу та підпункту 2.1.4 Ліцензійних
умов з постачання.

Перевіряючи обґрунтованість
рішення НКРЕ № 74 від 10.10.2013 року про
відмову у зміні території ліцензованої
діяльності з тих підстав, що позивач не
надав документів, які підтверджують
право власності або користування на
трубопроводи, судом встановлено
наступне.

Відповідно до п.п. 2.1.1. п. 2.1 Постанови
НКРЕ №11 від 13.01.2010 "Про затвердження
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з постачання
природного газу, газу (метану)
вугільних родовищ за регульованим
тарифом" провадження господарської
діяльності з постачання газу за
регульованим тарифом можливе при
виконанні таких умов: наявності у
ліцензіата розподільних мереж, які
перебувають у його власності чи
користуванні.

Згідно п.п.2.1.1 п. 2.1 Постанови НКРЕ №12
від 13.01.2010 "Про затвердження
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з розподілу
природного, нафтового газу і газу
(метану) вугільних родовищ" провадження
господарської діяльності з розподілу
газу можливе при виконанні таких умов:
наявності в ліцензіата розподільних
мереж, які перебувають у його власності
чи користуванні.

Відповідно до п.п. 3.4.9. п. 3.4 Постанови
НКРЕ №11 від 13.01.2010 "Про затвердження
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з постачання
природного газу, газу (метану)
вугільних родовищ за регульованим
тарифом" у разі зміни ліцензіатом
території провадження господарської
діяльності з постачання газу за
регульованим тарифом, він зобов'язаний
надавати НКРЕ:

-засвідчені в установленому порядку
копії документів, які підтверджують
право власності або користування на
трубопроводи та споруди на них,
необхідні суб'єкту господарювання для
провадження відповідного виду
господарської діяльності;

Згідно п.п. 3.4.20. п. 3.4 Постанови НКРЕ №12
від 13.01.2010 "Про затвердження
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з розподілу
природного, нафтового газу і газу
(метану) вугільних родовищ" також
передбачено, що у разі зміни
ліцензіатом території провадження
господарської діяльності з розподілу
газу, він зобов'язаний надавати до
НКРЕ:

-засвідчені в установленому порядку
копії документів, які підтверджують
право власності або користування на
трубопроводи та споруди на них,
необхідні суб'єкту господарювання для
провадження відповідного виду
господарської діяльності;

Судом встановлено, що на виконання
вказаних пунктів ліцензійних умов
позивач надав відповідачу у якості
документів, що підтверджують його
право власності на трубопроводи,
наступні документи:

1. Накази ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь" № 5-Б від 05.10.2010; №
1-Б, № 2-Б, № 3-Б, № 4-Б від 26.10.2012 щодо
передачі збудованих об'єктів від
одного підрозділу ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь" (Кіровське СМУ) до
іншого підрозділу (Кіровське СЕПГГ) із
копіями актів приймання-передачі
(внутрішнього переміщення) основних
засобів;

2. Акти готовності об'єкта до
експлуатації № 5-7, 11-16, 18 від 05.10.2010.

3. Схема бухгалтерських проводок
ТОВ "Об'єднання Транс-Континенталь".

В свою чергу, відповідач не визнав ці
документи такими, що підтверджуються
право власності позивача на
трубопроводи.

Суд зазначає, що відповідно до ст.331
Цивільного кодексу України, право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Суд зазначає, що згідно ст.5 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" у Державному реєстрі прав
реєструються речові права та їх
обтяження на земельні ділянки, а також
на об'єкти нерухомого майна,
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких неможливе без їх
знецінення та зміни призначення, а
саме: підприємства як єдині майнові
комплекси, житлові будинки, будівлі,
споруди (їх окремі частини), квартири,
житлові та нежитлові приміщення.

Вирішуючи питання, чи відносять
об'єкти газопроводів до нерухомого
майна, суд зазначає наступне.

Державним комітетом України по
стандартизації, метрології та
сертифікації, наказом №507 від 17.08.2000
затверджено "Державний класифікатор
будівель та споруд ДК 018-2000" яким
визначено, що інженерні споруди - це
об'ємні, площинні або лінійні наземні,
надземні або підземні будівельні
системи, що складаються з несучих та в
окремих випадках огороджувальних
конструкцій і призначені для виконання
виробничих процесів різних видів,
розміщення устаткування, матеріалів та
виробів, для тимчасового перебування і
пересування людей, транспортних
засобів, вантажів, переміщення рідких
та газоподібних продуктів та ін.

Вказаний класифікатор відносить
місцеві газорозподільні системи до
споруд із кодом 2221 класифікатора.

Відповідно до пункту 1.3 Наказу
Міністерства юстиції України №660/5 від
14.04.2009 "Про затвердження Методичних
рекомендацій стосовно визначення
нерухомого майна, що знаходиться на
земельних ділянках, право власності на
які підлягає державній реєстрації"
газопроводи є об'єктами, що не можуть
існувати без землі та переміщення їх є
неможливим без їх знецінення, що
відповідає ознакам нерухомого майна.
Отже, газопровід є нерухомим майном.

Згідно п. 2 Методичних рекомендацій
стосовно об'єктів нерухомого майна,
права на які підлягають державній
реєстрації, затверджених протоколом №
3 від 11.12.2012 року Державної
реєстраційної служби України до
інженерних споруд належать об'ємні,
площинні або лінійні наземні, надземні
або підземні будівельні системи, що
складаються з несучих та в окремих
випадках огороджувальних конструкцій
і призначені для виконання виробничих
процесів різних видів, розміщення
устаткування, матеріалів та виробів,
для тимчасового перебування і
пересування людей, транспортних
засобів, вантажів, переміщення рідких
та газоподібних продуктів та т. ін.

До інженерних споруд відносяться,
зокрема, транспортні споруди
(залізниці, шосейні дороги,
злітно-посадкові смуги, мости, естакади
тощо), трубопроводи та комунікації,
комплексні промислові споруди,
спортивні та розважальні споруди та т.
ін.

При визначенні споруд, права на які
підлягають державній реєстрації, слід
враховувати, що для таких споруд
повинні бути притаманні ознаки
нерухомого майна, визначені статтею 181
Кодексу, а саме, розташування на
земельній ділянці, переміщення споруди
неможливе без її знецінення та зміни її
призначення. Державній реєстрації
підлягають лише речові права на
споруди, які є окремою нерухомою річчю,
тобто не є приналежністю головної речі
і складовою частини іншої речі.

Таким чином, трубопроводи (газопроводи)
є об'єктами, що не можуть існувати без
землі, їх переміщення є неможливим без
знецінення, а тому вони відносяться до
об'єктів нерухомого майна.

Стосовно необхідності прийняття
збудованих об'єктів газопроводу до
експлуатації, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 3.21 Правил безпеки систем
газопостачання України, затверджених
наказом Державного комітету України з
нагляду за охороною праці №254 від 01.10.1997
року приймання закінченого
будівництвом об'єкта систем
газопостачання оформляється актом за
формою обов'язкового додатка 9 СНиП
3.05.02-88, на підставі якого виконується
пуск газу і видача власнику (замовнику)
дозволу на проведення
пусконалагоджувальних робіт. Із
закінченням пусконалагоджувальних
робіт органи Держнаглядохоронпраці
дають дозвіл на експлуатацію об'єкта і
беруть його під контроль. Коли
проведення пусконалагоджувальних
робіт не потрібне, акт приймальної
комісії є дозволом на введення об'єкта
в експлуатацію.

Дійсно, СНиП 3.05.02-88 "Газопостачання"
визначав порядок прийняття об'єкту
систем газопостачання до експлуатації
та визначав форму відповідного акту.

Однак, у зв'язку із затвердженням ДБН
В.2.5-20-2001 "Інженерне устаткування
будівель і споруд. Зовнішні мережі і
споруди. Газопостачання" наказом
Держбуду України №101 від 23.04.2011 та
введення їх в дію з 01 серпня 2001 року,
СНиП 3.05.02-88 "Газопостачання" втратили
чинність, отже втратила чинність і
форма акту про прийняття об'єкту систем
газопостачання до експлуатації.

Одночасно, ДБН В.2.5-20-2001. "Інженерне
устаткування будівель і споруд.
Зовнішні мережі і споруди.
Газопостачання" не містить будь-яких
положень, які б визначали особливості
прийняття до експлуатації об'єктів
систем газопостачання, відмінні від
загального порядку, також ці норми не
передбачають особливої форми акту
прийняття вказаних об'єктів до
експлуатації.

Законом України "Про планування та
забудову територій" та Законом України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», які в різні часи діяли на
момент будівництва газопроводу, окремо
не було визначено процедуру прийняття
до експлуатації газопроводів.

В той же час, згідно статті 30-1 Закону
"Про планування та забудову територій"
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів здійснюється
приймальними комісіями. Порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів визначається
Кабінетом Міністрів України
відповідно до закону.

Постановою КМУ від 02.10.2008 №923 "Про
Порядок прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів" (п.1,
2), яка була чинна на момент будівництва
газопроводу, передбачала що прийняття
в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів здійснюється на
підставі сертифіката відповідності, що
видається Держархбудінспекцією та її
територіальними органами. Сертифікат
відповідності - документ, що засвідчує
відповідність закінченого
будівництвом об'єкта проектній
документації, державним будівельним
нормам, стандартам і правилам.

Статтею 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», який також діяв на час
будівництва деяких трубопроводів,
передбачено, прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, що
належать до I - III категорій складності,
та об'єктів, будівництво яких
здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Таким чином, трубопроводи
(газопроводи), як об'єкти нерухомого
майна, мають бути прийняти в
експлуатацію.

З урахуванням викладеного, суд
зазначає, що газопровід є інженерною
спорудо, об'єктом будівництва, об'єктом
нерухомості, який підлягає прийняттю в
експлуатацію та державній реєстрації
права власності.

Аналогічна позиція також викладена в
постанові окружного адміністративного
суду АРК від 11.07.2012 року по справі №
2а-4474/12/0170/28, яка набула чинності та
залишена без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 1809.2012 року
по спору між ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь" та Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики.

При цьому суд також враховує, що згідно
статті 72 КАС України, обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Крім того, згідно статті 255 КАС України
обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Також суд зазначає, що висновки суду
стосовно застосування до спірних
правовідносин Закону України "Про
планування та забудову територій" та
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» в частині
необхідності введення газопроводу в
експлуатацію підтверджуються фактами,
встановленими постановою Вищого
адміністративного суду України від
19.06.2013 року по справі за позовом ТОВ
"Об'єднання Транс-Континенталь" та
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
АРК, якою визначено, що при будівництві
газопроводу забудовник зобов'язаний
отримувати дозвіл на виконання
будівельних робіт.

Стосовно необхідності реєстрації
права власності на об'єкт газопроводу,
суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.4 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

Суд зазначає, що з 01.01.2013 державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно здійснюється державними
реєстраторами відділів (секторів)
державної реєстрації прав на нерухоме
майно територіальних управлінь
юстиції згідно з Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 №
703 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п.46 зазначеного Порядку
для проведення державної реєстрації
прав з видачею свідоцтва про право
власності на нерухоме майно у зв'язку з
набуттям права власності на
новозбудовані чи реконструйовані
об'єкти нерухомого майна заявник, подає
органові державної реєстрації прав:

документ, що посвідчую речове право на
земельну ділянку (крім випадків
реконструкцій квартири, житлового або
нежитлового приміщення);

витяг з Державного земельного кадастру
про земельну ділянку (у разі, коли в
документі, що посвідчує речове право на
земельну ділянку, відсутні відомості
про її кадастровий номер);

документ, що підтверджує право
власності на об'єкт нерухомого майна,
розташований на земельній ділянці;

документ, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництва
об'єкта;

документ, що підтверджує присвоєння
об'єкту нерухомого майна адреси.

Щодо інвентаризації газопроводу
зазначено, що нормативний акт, який
визначає порядок проведення технічної
інвентаризації газопроводу, нині
відсутній.

Водночас при проведенні
інвентаризації можливо
використовувати Правила обстеження,
оцінки технічного стану, паспортизації
та проведення планово-запобіжних
ремонтів газопроводів і споруд на них,
затверджені наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики від 9 червня 1998 року
№124 (зареєстрований в Міністерстві
юстиції 13 листопада 1998 року № 723/3163),
якими передбачено, зокрема, що
газопроводи слід оцінювати за
показниками для сталевих та
поліетиленових газопроводів.

Аналогічна позиція також зазначена в
листі ГУЮ МЮУ в АР Крим від 28.02.2013
№5304/11/3-10, згідно якого позивачу також
роз'яснений порядок вирішення питання
державної реєстрації прав власності на
газопровід із одержанням відповідного
свідоцтва, згідно якого позивачу
рекомендовано звернутися до
реєстраційних служб Сімферопольського
та Кіровського районних управлінь
юстиції Автономної Республіки Крим.

Під час розгляду справи позивач не
надав доказів звернення до
реєстраційних служб Сімферопольського
та Кіровського районних управлінь
юстиції Автономної Республіки Крим для
вирішення питання державної
реєстрації прав власності на
газопровід.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що діючим законодавством
встановлений порядок здійснення
державної реєстрації прав власності на
газопровід, а доводи позивача, що
виконати такі дії не уявляється
можливим, не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

Статтею 18 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" передбачено, що
виникнення права власності при
здійсненні державної реєстрації прав
на нерухоме майно підтверджується
свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно.

Отже, позивач на виконання п.п. 3.4.9. п. 3.4
Постанови НКРЕ №11 від 13.01.2010 "Про
затвердження Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з постачання природного газу, газу
(метану) вугільних родовищ за
регульованим тарифом", п.п. 3.4.20. п. 3.4
Постанови НКРЕ №12 від 13.01.2010 "Про
затвердження Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з розподілу природного, нафтового газу
і газу (метану) вугільних родовищ" був
зобов'язаний надати відповідачу
свідоцтва про право власності на
трубопроводи.

Судом встановлено, що ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь" не одержані
свідоцтва про право власності на
новозбудовані об'єкти, а право
власності не зареєстровано в
Державному реєстрі прав.

Судом ретельно досліджені
документи, які позивач надав для
підтвердження його права власності на
трубопроводи, а саме Накази ТОВ
"Об'єднання Транс-Континенталь" щодо
передачі збудованих об'єктів від
одного підрозділу ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь" (Кіровське СМУ) до
іншого підрозділу (Кіровське СЕПГГ),
акти приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів; акти
готовності об'єкта до експлуатації,
схеми бухгалтерських проводок.

Оскільки позивач не надав відповідачу
свідоцтва про право власності на
трубопроводи, які є належними
документами, що підтверджують таке
право, суд вважає, що подані документи
позивачем, відповідно до вимог Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" не є підтвердженням права
власності або права користування на
трубопроводи та на споруди на них.

Більш того, Акти готовності об'єкта до
експлуатації № 5-7, 11-16, 18 взагалі не
містять дату підписання вказаних
актів, а також в них відсутні відмітки
про їх погодження з органами місцевого
самоврядування (крім акту № 6 від 05.10.2010
- газопровід до с. Спасівка, с. Привітне,
с. Айвазовське, с. Абрікосівка); акт № 14
в графі "Погоджено із виконкомом
Абрикосівської с/р" містить відбиток
печатки поганої якості за відсутності
підпису представника виконкому.

Таким чином, за вказаних обставин суд
погоджується з доводами відповідача
про те, що позивачем до заяв про
розширення території ліцензованої
діяльності не були додані документи,
які належним чином підтверджують право
власності або право користування
газопроводами, чим порушені вимоги п.п.
2.1.1. п. 2.1, п.п. 3.4.9. п. 3.4 Постанови НКРЕ №11
від 13.01.2010 "Про затвердження
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з постачання
природного газу, газу (метану)
вугільних родовищ за регульованим
тарифом", п.п. 2.1.1. п. 2.1, п.п. 3.4.20. п. 3.4
Постанови НКРЕ №12 від 13.01.2010 "Про
затвердження Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з розподілу природного, нафтового газу
і газу (метану) вугільних родовищ".

Перевіряючи обґрунтованість
рішення НКРЕ № 74 від 10.10.2013 року про
відмову у зміні території ліцензованої
діяльності з тих підстав, що позивач не
надав копії актів і схем розмежування
ділянок обслуговування між суб'єктами
господарювання, трубопроводи яких
з'єднанні між собою, суд зазначає
наступне.

Відповідно до п.п. 3.4.9. п. 3.4 Постанови
НКРЕ №11 від 13.01.2010 "Про затвердження
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з постачання
природного газу, газу (метану)
вугільних родовищ за регульованим
тарифом", у разі зміни ліцензіатом
території провадження господарської
діяльності з постачання газу за
регульованим тарифом він зобов'язаний
надавати НКРЕ:

- копію затвердженого місцевим органом
виконавчої влади плану газифікації
населених пунктів, розташованих на
території провадження господарської
діяльності з транспортування
природного і нафтового газу
розподільними трубопроводами (за
наявності);

- засвідчені в установленому порядку
копії актів і схем розмежування
ділянок обслуговування між суб'єктами
господарювання, трубопроводи яких
з'єднані між собою.

Відповідно до п.п. 3.4.20. п. 3.4 Постанови
НКРЕ №12 від 13.01.2010 "Про затвердження
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з розподілу
природного, нафтового газу і газу
(метану) вугільних родовищ" у разі зміни
ліцензіатом території провадження
господарської діяльності з постачання
газу за регульованим тарифом він
зобов'язаний надавати НКРЕ:

- засвідчені в установленому порядку
копії актів і схем розмежування
ділянок обслуговування між суб'єктами
господарювання, трубопроводи яких
з'єднані між собою.

Судом встановлено, що позивач не надав
відповідачу акти і схеми розмежування
ділянок обслуговування між суб'єктами
господарювання, трубопроводи яких
з'єднанні між собою.

При цьому позивач обґрунтував свою
позицію тим, що він не може надати
відповідні акти та схеми розмежування
трубопроводів із іншими ліцензіатами з
розподілу та ліцензіатами з
транспортування газу магістральними
трубопроводами у зв'язку із тим, що
збудовані газорозподільні мережі
приєднані до мереж ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь".

Позивач в пояснювальній записці
зазначає, що побудовані газопровідні
мережі до с. Новопокрівка, Журавки,
Спасівка, Тутівка, Маковське, Садове,
Ізобільне, Бабенково, Абрікосівка,
Матросівка, Жемчужина Крима
знаходяться на території Кіровського
району АР Крим. Підключення
газорозподільних мереж здійснюється
до діючих газопроводів, що належить ТОВ
"Об'єднання Транс-Континенталь" від ГРС
с. Партизани. На зазначеній території
діяльності відсутні мережі інших
суб'єктів господарювання в сфері
транспортування і постачання
природного газу. В зв'язку з цим,
відсутня необхідність складання актів
і схем розмежування відповідальності
між суб'єктами господарської
діяльності.

Разом з тим, на наданій ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь" схемі
трубопроводів (із позначенням
газифікованих пунктів ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь" на географічній
карті місцевості), відсутні точки
приєднання газопроводів села
Новопокрівка, Журавки, Садове,
Ізобільне, Жемчужина Крима,
Абрікосівка, Спасівка.

Судом встановлено, що протягом 2012-2013
років ПАТ "Кримгаз" неодноразово
здійснювало відключення газових мереж
ТОВ "Об'єднання Транс-Континенталь",
якими здійснюється розподіл
природного газу до села Первомайське,
Ізюмівка, Привітне, у зв'язку з
несанкціонованим приєднанням ТОВ
"Об'єднання Транс-Континенталь" своїх
мереж до мереж ПАТ "Кримгаз", а саме - до
газопроводу високого тиску до с. Старий
Крим, що підтверджується Листом № 08-735/15
від 22.02.2013 р.

Згідно з абзацом 3 пункту 10 Порядку
забезпечення споживачів природним
газом, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 27
грудня 2001 р. N 1729, постачальники
природного газу у разі постачання
природного газу за регульованим
тарифом укладають з газотранспортними
і газодобувними підприємствами та
суб'єктами господарювання, що мають
ліцензію на здійснення розподілу
природного і нафтового газу, договори
про транспортування природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема, схеми газопостачання
населених пунктів Автономної
Республіки Крим, ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь" закуплений
позивачем природний газ проходить
через певну частину розподільного
газопроводу ПАТ "Кримгаз" до пункту
приймання-передачі газу (балансового
розмежування газопроводу), але
позивачем не укладений договір з ПАТ
"Кримгаз" на транспортування
природного газу розподільними
газопроводами та врегулювання
договірних відносин не встановлено.

Враховуючи викладене, є підстави
вважати, що ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь" надав неповну або
недостовірну інформацію щодо
відсутності необхідності у ТОВ
"Об'єднання Транс-Континенталь"
узгоджування з іншими ліцензіатами з
розподілу (з ПАТ "Кримгаз") акти і схеми
розмежування ділянок обслуговування
газових мереж.

В судовому засіданні представники
позивача зазначили, що ПАТ "Кримгаз"
відмовляється підписувати такі акти та
схеми.

Але суд вважає, що відсутність
взаєморозуміння між ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь" та ПАТ "Кримгаз", не
звільняє позивача від обов'язку
дотримуватися ліцензійних вимог.

Крім того, ліцензіатом не було надано
копії затвердженого місцевим органом
виконавчої влади плану газифікації
населених пунктів, розташованих на
території провадження господарської
діяльності з транспортування
природного і нафтового газу
розподільними трубопроводами або
пояснень щодо причин його відсутності.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується факт порушення
позивачем п.п. 3.4.9. п. 3.4 Постанови НКРЕ
№11 від 13.01.2010 "Про затвердження
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з постачання
природного газу, газу (метану)
вугільних родовищ за регульованим
тарифом", п.п. 3.4.20. п. 3.4 Постанови НКРЕ
№12 від 13.01.2010 "Про затвердження
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з розподілу
природного, нафтового газу і газу
(метану) вугільних родовищ" в частині
ненадання копії актів і схем
розмежування ділянок обслуговування
між суб'єктами господарювання, а також
затвердженого місцевим органом
виконавчої влади плану газифікації
населених пунктів.

Отже суд вважає, що відповідач
правомірно та обґрунтовано прийняв
рішення щодо відмови ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь" у зміні території
ліцензованої діяльності з розподілу
природного, нафтового газу та газу
(метану) вугільних родовищ за
регульованим тарифом, яке було
оформлено протоколом № 74 від 10.10.2013
року, а тому підстави для його
скасування відсутні.

З урахуванням викладеного у суду такою
не має підстав для зобов'язання
відповідача прийняти рішення щодо
затвердження ТОВ "Об'єднання
Транс-Континенталь" розширення
території ліцензованої діяльності з
розподілу природного, нафтового газу
та газу (метану) вугільних родовищ за
регульованим тарифом.

Таким чином, позовні вимоги не
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Відповідно до статті 94 КАС України,
якщо судовим рішенням позивачеві
відмовлено у задоволенні позову
повністю, сплачений ним судовий збір не
повертається.

Під час судового засідання, яке
відбулось 22.01.2014 року були оголошені
вступна та резолютивна частини
постанови. Відповідно до ст.163 КАСУ
постанову складено у повному обсязі
27.01.2014 року.

Керуючись ст.ст.160-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Судді Трещова О.Р.

Котарева Г.М.

Пакет Т.В.