Справа № 2-а-4678/11/2110
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2013-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2013 р.Справа № 2-а-4678/11/2110

Категорія: 10.3.1 Головуючий в 1
інстанції: Іваніщук Андрій
Анатолійович

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Димерлія О.О.

судді: Єщенка О.В.

судді:Зуєвої Л.Є.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м.Херсона на
постанову Дніпровського районного
суду м.Херсона від 30 серпня 2011 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Дніпровському районі
м.Херсона про стягнення недоплаченої
щомісячної державної соціальної
допомоги,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпровського районного
суду м.Херсона від 30 серпня 2011 року
позов задоволено частково. Визнано
незаконною діяльність відповідача
щодо нарахування та виплати на користь
позивача підвищення до пенсії як
дитині війни. Зобов'язано УПФУ в
Дніпровському районі м.Херсона
провести нарахування та виплату
позивачу надбавку до пенсії,
передбачену ст.6 ЗУ "Про соціальний
захист дітей війни" у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком за період
часу 2006 - 2007 рр.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просить скасувати
оскаржуване судове рішення та прийняти
нову постанову про відмову у
задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Позивач має статус: "дитина війни" (в
розумінні Закону України "Про
соціальних захист дітей війни"), що
підтверджується відповідним
посвідченням.

Протягом 2006 - 2007 років позивач не
отримував щомісячну державну
соціальну допомогу в розмірі,
передбаченому ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що у зв'язку з
ухваленням Рішень Конституційного
Суду України від 09 липня 2007 року
№6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008
невиплата позивачу у періоди з 09 липня
по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31
грудня 2008 року щомісячної державної
соціальної допомоги відповідно до ст. 6
Закону України "Про соціальних захист
дітей війни" є протиправною. Також, суд
виходив з того, що позивачем пропущений
строк звернення до суду з поважних
причин.

Судова колегія частково не
погоджується з цими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також; у старості та в інших
випадках, передбачених Законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
набули правового статусу дітей війни,
основи їх соціального захисту та
гарантії їх соціальної захищеності
шляхом надання пільг і державної
соціальної підтримки визначені та
закріплені в Законі України "Про
соціальний захист дітей війни".

Зокрема, ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
передбачено, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30% мінімальної пенсії
за віком.

Наявність у позивача права на
призначення підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, крім того, це право гарантується
Конституцією України (ст. 46).

Водночас, щодо такого його права на
період 2006 року, то підвищення до пенсії
дітям війни могло бути впроваджено за
таких умов: поетапно, за результатами
виконання бюджету в першому півріччі, у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України за погодженням з
Комітетом Верховної Ради України з
питань бюджету відповідно до вимог ст.
110 Закону України "Про державний бюджет
України на 2006 рік" у редакції,
викладеній у Законі України "Про
внесення змін до Закону України "Про
державний бюджет України на 2006 рік" від
19 січня 2006 року.

Однак такі умови не настали.

Що ж до підвищення пенсії дітям війни у
2007 році, то п.12 ст. 71 Закону України "Про
державний бюджет України на 2007 рік" з
метою приведення окремих норм Законів
у відповідність із цим Законом було
зупинено дію ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" на 2007
рік.

Проте рішенням Конституційного Суду
України №6-рп/2007 від 09 липня 2007 року
положення п.12 ст. 71 Закону України "Про
державний бюджет України на 2007 рік" з
урахуванням ст. 111 цього Закону визнано
таким, що не відповідає Конституції
України (є неконституційними).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 152
Конституції України - Закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, в період з 01 січня 2007 року по 09
липня 2007 року позивач також не мав
права на отримання державної
соціальної підтримки, оскільки норма,
якою передбачено це право, була
зупинена.

Таким чином, у 2007 році право позивача на
отримання щомісячної державної
соціальної допомоги відповідно до ст. 6
"Про соціальний захист дітей війни"
підлягало реалізації у період з 09 липня
по 31 грудня 2007 року.

Судова колегія не приймає доводи
апелянта щодо відсутності коштів на
забезпечення виплати зазначеного
підвищення пенсії, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань, які
встановлені статтею 46 Конституції
України та Законом України "Про
соціальний захист дітей війни".

Разом з тим, судова колегія не
погоджується з висновками суду першої
інстанції про поважність причин
пропуску позивачем строку звернення до
суду, оскільки несвідомість позивача
про опубліковані нормативні акти не є
поважною причиною.

Отже, оскільки позивач звернувся до
суду 01 липня 2008 року, при цьому
відповідач наполягав на відмові у
задоволенні позову з підстав
пропущення позивачем строку звернення
до суду, то, відповідно до ч.2 ст. 99, ч.1 ст.
100 КАС України, у задоволенні позовних
вимог за період з 01 липня по 09 липня 2007
року належить відмовити.

Враховуючи, що суд першої інстанції
правильно вирішив справу, але з
помилковим застосуванням норм
процесуального права, судова колегія
на підставі п.1 ч.1 ст. 201 КАС України,
вважає необхідним змінити рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.2 ч.1 ст. 198; п.1 ч.1
ст. 201; ч.2 ст. 205; ст. 207; ч.5 ст. 254 КАС
України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м.Херсона
залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського районного
суду м.Херсона від 30 серпня 2011 року
змінити, виклавши її резолютивну
частину в наступній редакції:

"Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Дніпровському районі
м.Херсона здійснити нарахування та
виплату ОСОБА_1 надбавки, передбаченої
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, за період
часу з 09 липня 2007 р. по 31 грудня 2007 р., за
рахунок коштів Державного бюджету
України".

Постанова апеляційного суду є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач:

Судді: