Справа № 765/5485/13-а
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

Справа № 765/5485/13-а

20.01.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Кобаля М.І.,

суддів Воробйової С.О. ,

Курапової З.І.

секретар судового засідання
Чумаченко Н.Г.

за участю сторін:

представник позивача, ОСОБА_2- ОСОБА_5
довіреність № 64 від 15.01.14;

представник відповідача, Качинської
селищної Ради Нахімовського району м.
Севастополя- не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином та своєчасно, про
причину неявки суд не повідомив;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Нахімовського районного
суду м.Севастополя (суддя Лемешко А.С. )
від 18.09.13 у справі № 765/5485/13-а

за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до Качинської селищної Ради
Нахімовського району м. Севастополя
(вул. Нестерова, 5, Кача, Севастополь,
місто, Севастополь, місто,99804)

про визнання противоправною
бездіяльності та зобов`язання вчинити
певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_2 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Качинської селищної ради
Нахімовського району м. Севастополя
про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії.

Вимоги позивачки мотивовані тим, що
вона реалізуючі своє конституційне
право 03.04.2013 звернулась до відповідача
з заявою про надання їй у власність
земельної ділянки орієнтованою площею
0,10 га в межах селища Кача м. Севастополя
з цільовим призначенням - для ведення
індивідуального дачного будівництва.
До моменту звернення до суду відповіді
щодо свого клопотання позивачка не
отримала, у зв'язку з чим вважає що така
бездіяльність відповідача є
протиправною та просить зобов'язати
Качинську селищну раду Нахімовського
району м. Севастополя внести на
засідання сесії її клопотання про
виділення та передачу їй у власність
земельної ділянки для індивідуального
дачного будівництва у межах норм
безоплатної приватизації орієнтованою
площею 0,10 га в межах селища Кача та
надати мотивовану відповідь за
результатами розгляду клопотання.

Постановою Нахімовського районного
суду м. Севастополі від 18.09.2013 у
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Качинської селищної ради
Нахімовського району м. Севастополя
про визнання протиправною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії, - відмовлено.

Не погодившись з зазначеним
судовим рішенням, позивач, посилаючись,
зокрема, на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Нахімовського
районного суду м. Севастополі від 18.09.2013
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити повністю, оскільки
вважає, що вирішення клопотань про
виділення земельних ділянок віднесено
до виключної компетенції відповідних
рад, які за результатами розгляду таких
клопотань повинні приймати відповідні
рішення на сесіях, а не відповідати
представнику заявника листом за
підписом певної посадової особи.

У судовому засіданні
представник позивача підтримав доводи
апеляційної скарги, зазначивши, що
оскільки судом першої інстанції не
надано належної правової оцінки його
доводам та не було здійснено
всебічного, повного розгляду
матеріалів справи, це призвело до
неправильного вирішення спору.

Заслухавши суддю-доповідача
у справі, правову позицію, висловлену
представником позивача, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги у їх сукупності, колегією суддів
встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03
квітня 2013 року позивачкою було
направлено клопотання до Качинської
селищної ради Нахімовського району м.
Севастополя про визначення без її
погодження та виділу їй земельної
ділянки орієнтованим розміром 0,10 га в
межах смт. Кача з цільовим призначенням
для індивідуального дачного
будівництва, яке було отримано
відповідачем 16.04.2013. Як було зазначено в
цьому клопотанні самою позивачкою, до
клопотання була долучена копія
паспорту та ідентифікаційного коду
позивачки, графічні матеріали та копія
договору доручення №06/04/13- зд від 03.04.2013
(а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи
16.04.2013 на адресу представника
позивачки була направлена відповідь за
вих. № 471 з приводу поданого нею
клопотання.

Однак, позивач вважає, що його
клопотання відповідачем так і не було
розглянуто у встановленому законом
порядку та не прийнято відповідного
рішення щодо його задоволення чи
відмову у цьому, а тому на думку
позивача такі дії відповідача
порушують її права та законні інтереси
гарантовані їй Конституцією та
нормами чинного законодавства України.
Отже, не погоджуючись з такими діями
відповідача, позивач звернулася до
суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач подав
клопотання, яке не відповідало вимогам
статті 118 Земельного кодексу України, у
зв'язку з чим, Качинська селищна рада не
мала можливості прийняти відповідне
рішення за результатами розгляду
такого клопотання.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції скасуванню з прийняттям
нового рішення про задоволення позову,
виходячи з наступного.

Серед передбачених статтею 12
Земельного кодексу України
повноважень сільських, селищних,
міських рад в галузі земельних
відносин є передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадянам та юридичним особам,
надання їх у користування відповідно
до вимог цього Кодексу.

Статтею 116 Земельного Кодексу
України визначено підстави набуття
права власності на земельні ділянки
державної та комунальної власності.
Частиною 3 цієї статті встановлено, що
безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених Земельного
кодексу України. Передача земельних
ділянок безоплатно у власність
громадян у межах норм, визначених
Земельного кодексу України,
провадиться один раз по кожному виду
використання.

Положеннями статті 121 Земельного
кодексу України визначено норми
безоплатної передачі земельних
ділянок громадянам. Так, відповідно до
цих норм, громадяни України мають право
на безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності у певних
розмірах. Для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) в містах -
надається земельна ділянка не більше
0,10 гектара.

Відповідно до ч. 6 ст. 118
Земельного кодексу України, громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибної ділянки) у межах
норм безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
викопіювання з кадастрової карти
(плану) або інші графічні матеріали, на
яких зазначено бажане місце
розташування земельної ділянки.

Частиною 7 цією ж статті
регламентовано порядок та строки
розгляду клопотання щодо надання у
власність громадянам земельних
ділянок державної та комунальної
власності. Згідно цього порядку
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 Земельного кодексу України
розглядає клопотання у місячний строк
і дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Статтею 122 Земельного кодексу
України визначено повноваження
органів виконавчої влади та органів
місцевого самоврядування щодо
передачі земельних ділянок у власність
або користування. Відповідно до
частини 1 вказаної статті селищні ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Таким чином, у розумінні цієї
норми Качинська селищна рада є органом
місцевого самоврядування, який має
повноваження щодо надання у власність
громадянам земельних ділянок
комунальної власності в межах селища
Кача для всіх потреб і в тому числі для
для індивідуального дачного
будівництва.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування» № 280/97-ВР (
далі - Закон № 280) визначено, що виключно
на пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської ради вирішуються
питання відповідно до закону щодо
регулювання земельних відносин.

Згідно п. «в» ч. 1 ст. 12 Земельного
кодексу України, до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності
відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до Закону № 280
сільські, селищні, міські ради
проводять роботу сесійно. Частиною 5 ст.
46 вказаного Закону встановлено, що
сесія Ради скликається за
необхідністю, але не рідше одного разу
на квартал, а з питань відводу
земельних ділянок - не рідше одного
разу на місяць.

Відповідно до частин 1 та 2 статті
59 Закону України «Про місцеве
самоврядування», Рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень.

Таким чином, вирішення питань
щодо земельних відносин як Законом
України «Про місцеве самоврядування»,
так і Земельним Кодексом України
віднесено до виключної компетенції
сільських, селищних та міських рад і
повинно вирішуватись на засіданні
сесії, а не листом певної посадової
особи.

З огляду на викладене, судова
колегія погоджується з обґрунтованими
доводами апеляційної скарги щодо того,
що клопотання позивача щодо надання у
власність земельної власності із
земель комунальної власності повинно
було бути розглянутим Качинською
селищною радою виключно на її
пленарному засіданні згідно з вимогами
законодавства з прийняттям
мотивованого рішення про задоволення
чи відмову в наданні дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відводу земельної ділянки на
підставах, передбачених статтею 118
Земельного кодексу України.

У зв'язку з цим колегія суддів
вважає помилковим висновок суду першої
інстанції, що клопотання, яке надійшло
від позивача про виділення йому
земельної ділянки, не повинно
розглядатися радою з огляду на певні
недоліки клопотання та доданих до
нього матеріалів.

Виходячи з правового змісту
вказаних вище норм діючого
законодавства розгляд клопотання
позивача, порядок розгляду та
прийняття відповідного рішення
компетентним органом необхідно
здійснювати у відповідності з
Земельним кодексом України та Законом
№ 280 з прийняттям відповідного рішення
про задоволення або про відмову у
задоволенні заяви позивача про
виділення йому земельної ділянки, яке
останній у випадку негативного
вирішення питання мав би можливість
оскаржити в судовому порядку.

Наявна в матеріалах справи
письмова відповідь від 16.04.2013 за вих. №
471, яка надіслана на адресу ОСОБА_4, як
довіреної особи позивача, за підписом
заступника Голови Качинської селищної
ради, щодо заяви позивача не є доказом
правомірності прийнятого рішення з
приводу земельних відносин
компетентним органом.

Між тим, із змісту відповіді на
клопотання за вих. № 471 від 16.04.2013
вбачається, що на адресу Качинської
селищної Ради поступило понад 490
клопотань, зокрема від позивача ОСОБА_2,
що проживає в м. Донецьку з вимогою
надати їм у межах селища міського типу
Кача земельні ділянки у розмірі 0,10га
для індивідуального дачного
будівництва. Подібні клопотання
надійшли від громадян різних міст та
областей України, які підписані гр.
ОСОБА_4, директором ТОВ "Правова захисна
група "Варта". У відповіді відповідач
зазначив, що надані у клопотанні
документи не відповідають вимогам ст.118
Земельного кодексу України оскільки
замість графічних матеріалів з
вказівкою місця розтушування прошеної
земельної ділянки прикладена картинка
усесвітньої мережі Google з вимогою
селищній Раді знайти земельну ділянку
у власність без узгодження із
заявником, проте таке вирішення
земельних питань нормами земельного
законодавства не передбачено.

При цьому колегія суддів
зазначає, що наявність недоліків у
наданому клопотанні позивача про
виділення земельної ділянки, які були
встановлені відповідачем не звільняє
Качинську селищну раду від обов'язку
розглянути таке клопотання на черговій
сесії ради та прийняти по ньому
відповідне рішення про його
задоволення чи відмову у виділенні
земельної ділянки.

Таким чином, оскільки
відповідачем клопотання позивача у
встановленому діючим законодавством
порядку розглянуто не було, вказані
обставини свідчать про бездіяльність
відповідача при вирішенні цього
питання, у зв'язку з чим суд апеляційної
інстанції вважає необхідним визнати
протиправною саме бездіяльність
Качинської селищної ради щодо не
розгляду на сесії ради клопотання
позивача з прийняттям відповідного
рішення і зобов'язати відповідача
розглянути вказане клопотання на своїй
черговій сесії.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, колегія суддів
виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Кодексу
адміністративного судочинства
України витрати, пов'язані з оплатою
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, які надають правову
допомогу за договором, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
правової допомоги, передбачених
законом.

Частиною 3 вказаної статті
передбачено, що граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Таким нормативно-правовим актом є
Закон України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» №4191 -VI від 20.12.2011.

Відповідно до ст. 1 вказаного
Закону розмір компенсації витрат на
правову допомогу в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Згідно договору №06/04/13-з від 03.04.2013
про надання юридичних послуг,
укладеного між позивачем та ТОВ
«Правозахисна група «Варта» в особі
директора, ОСОБА_4, останній надає
позивачу на платній основі юридичні
послуги по видах та об'ємі,
передбачених цим договором (а.с.8).

Однак, в матеріалах справи
відсутні докази особистої участі
ОСОБА_4, у судових засіданнях, під час
вчинення окремих процесуальних дій
поза судовим засіданням або під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді.

На думку колегії суддів, участь у
судовому засіданні іншої особи не є
підставою для стягнення витрат за
надання правової допомоги за
договором №06/04/13-з від 03.04.2013,
враховуючи також і те, що Законом
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» №4191 -VI від 20.12.2011 передбачено
особисту участь особи, яка надавала
правову допомогу у судових засіданнях.

Колегія суддів зазначає, що
надана позивачем на підтвердження
здійснених витрат квитанція до
прибуткового касового ордеру не
містить його номеру (а.с. 11), у зв'язку з
чим не може вважатись належним
документальним підтвердженням
понесених витрат, у зв'язку з чим
відповідно до вимог частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України не приймається судом при
вирішенні питання про розподіл судових
витрат.

Крім того, позивачем не надано
суду акту прийому-передачі виконаних
робіт, з якого вбачалось би, за які саме
надані послуги і в якому розмірі окремо
за кожну послугу позивачем сплачено
ТОВ «Правозахисна група «Варта» 700,00
грн.

Водночас слід зазначити, що в
матеріалах справи відсутні докази про
кількість витрачених годин на надання
правової допомоги, що унеможливлює
здійснення розрахунку належної до
відшкодування позивачу суми
компенсації витрат на правову допомогу
та перевірити правильність заявлених
до відшкодування сум.

З огляду на вищевикладене,
оскільки розмір пов'язаних з наданням
правової допомоги позивачу витрат
належним чином не обґрунтовано, а тому
відсутні підстави для стягнення на
його користь таких витрат в розмірі 700,
00 грн.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 202 Кодексу адміністративного
судочинства України підставою для
скасування судового рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є, зокрема порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
допустив порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, доводи апеляційної
скарги спростовують висновки суду
першої інстанції, а тому вбачаються
підстави для скасування постанови суду
першої інстанції з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

У зв'язку з цим колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну
скаргу задовольнити, а постанову суду -
скасувати.

Відповідно до ч. 6 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суд апеляційної чи
касаційної інстанції, не повертаючи
адміністративної справи на новий
розгляд, змінить судове рішення або
ухвалить нове, він відповідно змінює
розподіл судових витрат.

При цьому, як вже
зазначалося, ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати стягненню з Державного бюджету
України.

З матеріалів справи вбачається,
що при зверненні до суду з позовом та
апеляційною скаргою позивачем
сплачено судовий збір у розмірі 34,41 грн.
та 34,41 грн. відповідно (а.с. 1, 27).

Виходячи з викладеного, стягненню
з Державного бюджету підлягають лише
витрати позивача, пов'язані зі сплатою
судового збору за звернення до суду
апеляційної інстанції, та суми
судового збору за подання позову до
суду першої інстанції в розмірі 68,82
грн.

Керуючись частиною першою статті
195, пунктом 3 частини першої статті 198,
пунктом 4 частини першої статті 202,
частиною третьою статті 205, статтями 207,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Постанову Нахімовського
районного суду м.Севастополя (суддя
Лемешко А.С. ) від 18.09.13 у справі №
765/5485/13-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов
ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати протиправною
бездіяльність Качинської селищної
ради щодо порушення порядку розгляду
клопотання ОСОБА_2 про надання
безоплатно у власність земельної
ділянки для індивідуального дачного
будівництва у межах норм безоплатної
приватизації орієнтованою площею 0,10 га
в межах селища Кача АР Крим та не
винесення на розгляд сесії Качинської
селищної ради цього клопотання.

Зобов'язати Качинську селищну
раду винести на засідання сесії
розгляд Качинської селищної ради та
розглянути клопотання ОСОБА_2 про
надання безоплатно у власність
земельної ділянки для індивідуального
дачного будівництва у межах норм
безоплатної приватизації орієнтованою
площею 0,10 га в межах селища Кача АР Крим
у відповідності та в строки,
встановлені законодавством та надати
мотивовану відповідь за результатами
розгляду клопотання.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_2 сплачений
при подачі позову та апеляційної
скарги судовий збір в розмірі 68,82 грн.

Постанова набирає законну силу з
моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови в повному обсязі.

Повний текст судового рішення
складений 27 січня 2014 р.

Головуючий суддя підпис
М.І. Кобаль

Судді підпис С.О.
Воробйова

підпис З.І.Курапова

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
М.І. Кобаль