Справа № 539/4190/13-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 р.Справа № 539/4190/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Лубнах та Лубенському
районі Полтавської області на
Постанову Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 25.11.2013р.
по справі № 539/4190/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Лубнах та Лубенському
районі Полтавської області

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лубнах та Лубенському районі
Полтавської області (далі по тексту -
УПФУ в м. Лубнах та Лубенському районі
Полтавської області), в якому просила
суд визнати протиправним
розпорядження Управління Пенсійного
фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області від 03.12.2012 року про припинення
виплати їй з 01.12.2012 року пенсії за
вислугу років протиправним та
зобов"язати управління Пенсійного
фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області з 01.12.2012 року відновити їй
нарахування та виплату пенсії за
вислугу років.

Постановою Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 25.11.2013
року по справі № 539/4190/13-а
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лубнах та Лубенському районі
Полтавської області про визнання
рішення протиправним та зобов"язання
вчинити певні дії задоволено.

Визнано розпорядження управління
Пенсійного фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області від 03.12.2012 року про припинення
виплати ОСОБА_1 з 01.12.2012 року пенсії за
вислугу років протиправним.

Зобов"язано управління Пенсійного
фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області з 01.12.2012 року відновити ОСОБА_1
нарахування та виплату пенсії за
вислугу років.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 137 грн. 64 коп.

Відповідач, не погодившись з такою
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Лубенського міськрайонного
суду від 25.11.2013 року та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги пояснив, що відповідно до ст. 55
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» право на пенсію за
вислугу років мають працівники освіти,
охорони здоров'я та соціального
забезпечення при наявності
спеціального стажу роботи від 25 до 30
років за переліком, що затверджується в
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України. Згідно ст. 33 Закону
України «Про статус депутатів місцевих
рад» час роботи депутата у місцевій
раді на постійній основі зараховується
до загального і безперервного стажу
роботи (служби) депутата, а також стажу
роботи (служби) за тією спеціальністю,
за якою він працював до обрання на
виборну посаду в раді. З посиланням на
ст. 7 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" стверджує, що пенсія за
вислугу років призначається лише при
залишенні роботи, яка дає право на цю
пенсію. Позивачу 12.01.2011 року було
призначено пенсію за вислугу років та
до спеціального стажу було зараховано
21 рік 8 місяців 2 дні на педагогічних
посадах та враховано до спеціального
стажу 4 роки 7 місяців 3 дні роботи на
виборній посаді сільського голови.
Оскільки позивач до цього часу працює
на посаді сільського голови,
Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Лубнах та Лубенському районі
Полтавської області було припинено
виплату пенсії ОСОБА_1. У зв'язку з
викладеним, вважає розпорядження
відповідача від 03.12.2012 року про
припинення виплати пенсії ОСОБА_1
правомірним, та не вбачає підстав для
його скасування.

Позивач в надісланих до суду письмових
запереченнях просила суд апеляційної
інстанції вимоги апеляційної скарги
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін.
Поляснила, що з 26.04.1983 року по 30.04.2002 року
та з 01.05.2002 року по 27.04.2006 року працювала
на посадах завідуючої дитсадками в
колгоспах та КСП Лубенського району
Полтавської області, а з 28.04.2006 року по
даний час працює на посаді сільського
голови Тарандинцівської сільської
ради Лубенського району Полтавської
області. Відповідно до пенсійного
посвідчення, виданого 14.03.2011 року
Пенсійним фондом України, позивач є
пенсіонером за вислугу років довічно.
Дане право на пенсію згідно п. «є» ст. 55
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» ОСОБА_1 отримала як
працівник освіти, який має необхідний
стаж роботи на посадах, передбачених
Переліком закладів і установ освіти,
охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 04.11.1993 року № 909.
При цьому при визначенні права на
призначення пенсії за вислугу років до
спеціального стажу було зараховано 21
рік 8 місяців 2 дні роботи на
педагогічних посадах та 4 роки 7 місяців
3 дні роботи на виборній посаді
сільського голови. Вважає, що
призначення позивачеві пенсії за
вислугу років як працівнику освіти не
суперечить вимогам ст.7 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», оскільки
станом на час призначення позивач не
займалась педагогічною роботою в тих
закладах і установах освіти, яка дає
право на призначення пенсії за вислугу
років, відповідно до Переліку закладів
і установ освіти, охорони здоров'я та
соціального захисту і посад, робота на
яких дає право на призначення пенсії за
вислугу років, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України від 04.11.1993
року №909, а працювала на виборній
посаді сільського голови.

Однак, 30 вересня 2013 року позивач
отримала копію розпорядження
управління Пенсійного фонду України в
м. Лубнах та Лубенському районі
Полтавської області від 03 грудня 2012
року, яким було припинено виплату
пенсії ОСОБА_1 за вислугу років з
посиланням на положення ст. 7 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
оскільки на даний час вона продовжує
працювати на виборній посаді
сільського голови. Із прийнятим
розпорядженням від 03 грудня 2012 року не
погоджується, вважає його
протиправним, таким, що не відповідає
чинному законодавству та підлягає
скасуванню. Стверджує, що Управлінням
Пенсійного фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області неправильно застосовані
положення ст. 7 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», оскільки
вимоги зазначеної норми про залишення
роботи при призначенні пенсії за
вислугу років стосуються лише тих
посад і робіт, що зазначені у Переліку,
затвердженому Постановою Кабінету
Міністрів України від 04.11.1993 року № 909.
Крім того, роботою, яка дала їй право на
призначення і отримання пенсії за
вислугу років відповідно до п. «є» ст. 55
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» являється педагогічна
діяльність, а не виборна посада, яка
сама по собі не дає право на пенсію за
вислугу років, а лише зараховується в
порядку ст. 33 Закону України «Про
статус депутатів місцевих рад» до
стажу роботи за тією спеціальністю, за
якою я працювала до обрання на виборну
посаду.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_1 з 26.04.1983 року по 30.04.2002
року, в подальшому з 01.05.2002 року по 27.04.2006
року працювала на посадах завідуючої
дитсадками в колгоспах та КСП
Лубенського району Полтавської
області, тобто 21 рік 8 місяців 2 дні
працювала на педагогічних посадах
(а.с.9-12).

Згідно з довідкою Тарадинцівської
сільської ради № 876 від 24.09.2013 року,
витягу з протоколу № 1 першої
організаційної сесії 5 скликання
Тарадинцівської сільської ради від
28.04.2006 року, рішення виборчої комісії
Тарадинцівської сільської ради від
27.03.2006 року, витягу з протоколу № 1
першої організаційної сесії 6
скликання від 12.11.2010 р. Тарадинцівської
сільської ради (а.с.13-15, 18-19) з 28.04.2006 року
і по даний час ОСОБА_1 працює на посаді
сільського голови Тарандинцівської
сільської ради Лубенського району
Полтавської області.

Відповідно до пенсійного посвідчення
№ НОМЕР_1, виданого 14.03.2011 року
Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 є
пенсіонером за вислугу років довічно.

З матеріалів справи судом першої
інстанції встановлено, що до стажу
роботи, який дає право позивачу на
пенсію за вислугу років, зараховано 21
рік 8 місяців 2 дні роботи на
педагогічних посадах та враховано до
спеціального стажу 4 роки 7 місяців 3 дні
роботи на виборній посаді сільського
голови.

Розпорядженням управління Пенсійного
фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області від 03.12.2012 року припинено
виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2012 року з
посиланням на ст.7 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" та лист
Міністерства праці та соціальної
політики України № 2427/0/14-09/039 від 05.03.2009
року, в якому зазначено, що пенсія за
вислугу років призначається із
зарахуванням до спеціального стажу
роботи періоду перебування на виборній
посаді за умови звільнення з виборної
посади, з вказівкою на те, що ОСОБА_1
продовжує працювати на виборній
посаді.

Не погодившись з таким розпорядженням
відповідача, позивач звернулась до
суду з даним позовом про його
скасування та зобов'язання УПФУ в м.
Лубнах та Лубенському районі поновити
виплату пенсії позивачеві з 01.12.2012 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
протиправності спірного
розпорядження, оскільки позивач на час
набуття права на пенсію за вислугу
років, залишила педагогічну роботу.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" право на
пенсію за вислугу років мають
працівники освіти, охорони здоров'я та
соціального забезпечення при
наявності спеціального стажу роботи
від 25 до 30 років за переліком, що
затверджується в порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 04.11.1993 року №909 затверджено Перелік
закладів і установ освіти, охорони
здоров'я та соціального захисту і
посад, робота на яких дає право на
пенсію за вислугу років (далі - Перелік).

У розділі І цього Переліку зазначені
заклади й установи освіти та посади,
робота на яких дає право на пенсію за
вислугу років, зокрема, посади
учителів, заступників директорів з
навчально-виховної роботи та
директорів загальноосвітніх
навчальних закладів.

Згідно із записами в трудовій книжці
ОСОБА_1 до обрання її на виборну посаду
сільського голови Тарандинцівської
сільської ради Лубенського району
Полтавської області працювала на
посаді завідуючої Тарандинцівським
дошкільним закладом «Ромашка», тобто
обіймала посаду в установі, яка
охоплюється Переліком.

У відповідності до ст. 7 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" пенсії за
вислугу років призначаються при
залишенні роботи, яка дає право на цю
пенсію.

28.04.2006 року ОСОБА_1 обрано на посаду
сільського голови Тарандинцівської
сільської ради Лубенського району
Полтавської області.

Таким чином, позивач на момент
звернення до управління Пенсійного
фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області із заявою про призначення
пенсії за вислугу років не займалася
педагогічною роботою в тих закладах та
установах освіти, яка дає право на
призначення пенсії за вислугу років,
відповідно до Переліку закладів і
установ освіти, охорони здоров'я та
соціального захисту і посад, робота на
яких дає право на пенсію за вислугу
років, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України від 04.11.1993
року № 909.

Враховуючи те, що вимога ст. 7 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
щодо залишення роботи для призначення
пенсії за вислугу років стосується
лише тих посад і робіт, що зазначені в
Переліку, і що роботою, яка дає право
позивачу на пенсію за вислугу років, є
педагогічна діяльність, а не виборна
посада, яка не дає право на пенсію за
вислугу років, а лише зараховується до
стажу роботи за спеціальністю, колегія
суддів вважає, що позивач має право на
пенсію за вислугу років, оскільки він
залишив педагогічну роботу.

Згідно з ст. 33 Закону України "Про
статус депутатів місцевих рад" час
роботи депутата у місцевій раді на
постійній основі зараховується до
загального і безперервного стажу
роботи (служби) депутата, а також стажу
роботи (служби) за тією спеціальністю,
за якою він працював до обрання на
виборну посаду в раді.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
на сільських, селищних, міських голів
поширюються повноваження та гарантії
депутатів рад, передбачені законом про
статус депутатів рад, якщо інше не
встановлено законом.

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає, що позивач станом на час
звернення за призначенням пенсії
(грудень 2010 року), набула необхідного
стажу роботи для призначення пенсії за
вислугу років, при цьому, педагогічною
роботою не займалась.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Положеннями частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного
судочинства України визначено
критерії, яким повинні відповідати
рішення, дія чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень. Згідно з цими
критеріями адміністративний суд при
розгляді справи щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень повинен
перевірити, зокрема, чи вчинені
оскаржувані дії на підставі, у межах
повноважень і у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З огляду на досліджені докази та
встановлені у справі фактичні
обставини, колегія суддів приходить до
висновку, що УПФУ в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області при прийнятті розпорядження
від 03.12.2012 року про припинення
нарахування і виплати пенсії за
вислугу років ОСОБА_1, діяло не на
підставі та не у спосіб, що передбачені
Законом України "Про пенсійне
забезпечення", а тому, позовні вимоги
ОСОБА_1 про скасування зазначеного
розпорядження та поновлення
нарахування і виплати пенсії з 01.12.2013
року підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів підтверджує, що
при прийнятті судового рішення у
справі в частині задоволення позовних
вимог про скасування розпорядження,
зобов'язання поновити нарахування і
виплату пенсії за період з 01.12.2013 року
суд першої інстанції дійшов вичерпних
юридичних висновків щодо встановлення
обставин справи і правильно застосував
до спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області залишити без задоволення.

Постанову Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 25.11.2013р.
по справі № 539/4190/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П.