Справа № 810/4105/13-а
Суддя: Хрімлі О.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/4105/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Спиридонова В.О.
Суддя-доповідач: Хрімлі О.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Хрімлі О.Г.,
Ганечко О.М., Літвіної Н.М.,розглянувши
у порядку письмового провадження
апеляційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 05 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Метал» до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Метал» звернулося
до Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 06 лютого 2013 року.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 05 вересня
2013 року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою у
задоволенні адміністративного позову
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
необґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, з 14 січня 2013 року по 18 січня
2013 року на підставі наказу № 25 від 11
січня 2013 року, згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.
20, п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79
Податкового кодексу України,
податковим органом проведено
документальну невиїзну перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Метал» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «ТПК Техномашпостач» за період з 01
січня 2011 року по 01 липня 2011 року.

За результатами вказаної перевірки
складено акт № 29/22-5/13704109 від 18 січня 2013
року, у висновках якого зафіксовано
наступні порушення з боку позивача: 1)
згідно з ч. 1, ч. 5 ст. 203, ч. 2 ст. 215
Цивільного кодексу України мають
ознаки нікчемності та є нікчемними в
силу припису закону усні угоди та
договір поставки № 01/06 від 16 червня 2011
року, укладені між ТОВ «Метал» та ТОВ
«ТПК «Техномашпостач» на загальну суму
147 035,74 грн., у т.ч. ПДВ - 24505,60 грн.; 2) в
порушення пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок па додану
вартість», п. 198.6 ст. 198 ПК України, ТОВ
«Метал» завищено податковий кредит, що
призвело до заниження податкових
зобов'язань з ПДВ, що підлягає сплаті
(перерахуванню) на загальну суму 24 505,60
грн.; 3) в порушення п. 44.1 ст. 44 та пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп.
5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
ТОВ «Метал» занижено суму нарахованого
податку на прибуток на загальну суму 28
809,00 грн.; 4) пп. 1.2 п. 1, пп. 2.1, пп. 2.6 п. 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24 травня 1995 року.

На підставі акту перевірки податковим
органом прийняті податкові
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 06 лютого 2013 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств на
суму 30 768,00 грн., та № , яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму 26
075,00 грн.

Не погоджуючись з податковими
повідомленнями-рішеннями та вважаючи
їх протиправними, позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що на
запит Броварської ОДПІ за № 8570/10/221 від
18 жовтня 2012 року про надання пояснень
та їх документального підтвердження,
позивачем інформації щодо стану
взаєморозрахунків,
відсутності/наявності заборгованості
між ТОВ «Метал» та ТОВ «ТПК
«Техномашпостач» до перевірки не
надано.

Броварською ОДПІ отримано акт
Бориспільської ОДПІ № 487/7/23-1/36803875 від 11
липня 2011 року «Про результати
проведення документальної невиїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгово-промислова
компанія «Техномашпостач» (код за
) з питань достовірності
визначення показників декларації з
податку на додану вартість за березень,
квітень, травень 2011 року», за змістом
якого за юридичною адресою ТОВ «ТПК
«Техномашпостач» не знаходиться,
інформація про місцезнаходження
відсутня (акт ВПМ Бориспільської ОДПІ
(обстеження місцезнаходження
юридичної особи), на підприємстві
відсутні основні засоби та трудові
ресурси.

Таким чином, в ході проведення аналізу
встановлено: неможливість фактичного
здійснення ТОВ «ТПК «Техномашпостач»
господарських операцій через
відсутність майна та інших
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для здійснення операцій з
купівлі-продажу; відсутність
необхідних умов для досягнення
результатів економічної діяльності у
зв'язку з відсутністю трудових
ресурсів, основних фондів, складських
приміщень, транспортних засобів.

Крім того, старшим слідчим ОВС ГСУ ДПС
України при розгляді матеріалів
дослідчої перевірки
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «А» за фактами фіктивного
підприємництва та дотримання вимог
податкового законодавства, винесено
постанову від 10 квітня 2012 року про
порушення кримінальної справи та
прийняття її до провадження за
ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст.
212 КК України. Так, у ході проведення
дослідчої перевірки встановлено осіб,
які займались вербуванням
«підставних» осіб на керівні посади
підконтрольних угруповуванню
підприємств з ознаками фіктивності,
реєстрацію в органах державної влади,
відкриття рахунків в банківських
установах, зокрема рахунків ТОВ «ТПК
Техномашпостач».

Приймаючи до уваги наявність
зазначених приводів та підстав до
порушення кримінальної справи
винесено постанову про порушення
кримінальної справи відносно ряду
фізичних осіб за фактами фіктивного
підприємництва - створення та
придбання суб'єктів підприємницької
діяльності, зокрема, ТОВ «ТПК
Техномашпостач», з метою прикриття
незаконної діяльності, яка сприяла в
мінімізації податкових зобов'язань
ряду підприємств, вчиненого повторно,
за попередньою змовою групи осіб, що
призвело до фактичного ненадходження
до бюджету коштів в особливо великих
розмірах, за ознаками злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст.
212 Кримінального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Метал» (код за
) зареєстровано в якості
юридичної особи 19 жовтня 1993 року
державним реєстратором Броварської
районної державної адміністрації
Київської області, що підтверджується
Свідоцтвом про державну реєстрацію
юридичної особи серії А00 № 800091.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Метал» перебуває на
обліку як платник податку на додану
вартість у Броварський ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області, що
підтверджується Свідоцтвом форми 5-Р
серії НВ №285463 від 24 грудня 1999 року.

15 листопада 2010 року між ТОВ «Метал»
(покупець) та ТОВ «ТПК Техномашпостач»
(постачальник) укладено договір
поставки № 11/10, за умовами якого
постачальник зобов'язується у порядку
та строки, встановлені договором
поставити та передати у власність
покупця товар, асортимент, кількість та
якість якого вказується у
рахунках-фактурах на оплату, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його в порядку та у
відповідності до умов договору.

Факт реальності виконання умов
укладеного договору підтверджується
наявними в матеріалах справи:
видатковою накладною,
рахунком-фактури, довіреністю на
отримання ТМЦ, податковою накладною,
технічним паспортом, реєстром
отриманих та виданих податкових
накладних.

Крім того, 14 червня 2011 року між ТОВ
«Метал» (покупець) та ТОВ «ТПК
Техномашпостач» (постачальник)
укладено договір поставки № 01/06,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується у порядку та строки,
встановлені договором поставити на
передати у власність покупця товар,
асортимент, кількість та якість якого
вказується у рахунках-фактурах на
оплату, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити товар.

Факт реальності виконання умов
укладеного договору підтверджується
наявними в матеріалах справи:
видатковими накладними, податковими
накладними, рахунками-фактури,
виписками з банківського рахунку,
довіреністю на отримання ТМЦ, реєстром
отриманих та виданих податкових
накладних.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що транспортування зазначених товарів
здійснювалося ФОП ОСОБА_4 на підставі
договорів № 01/01-10 від 05 січня 2010 року та
№ 01/01-11 від 12 січня 2011 року, укладених
між позивачем та ФОП ОСОБА_4

Факт виконання умов укладеного
договору підтверджується:
товарно-транспортними накладними,
актами прийому здачі-виконання робіт
(наданих послуг), оборотно-сальдовими
відомостями, виписками з банківського
рахунку.

Крім того, подальше використання
поставлених ТОВ «ТПК Техномашпостач»
товарів позивачу підтверджується
наявними в матеріалах справи:
договорами про виконання робіт № 01/05
від 10 травня 2010 року, № 05/12 від 13 грудня
2011 року, № 06/12 від 15 грудня 2011 року,
укладених між позивачем та ВАТ
«Броварський завод будівельних
конструкцій»; актами здачі-прийняття
робіт (надання послуг) № ТА-0000006 від 24
травня 2011 року, № ТА-0000028 від 20 грудня 2011
року, № ТА-0000031 від 26 грудня 2011 року,
податковими накладними № 20 від 24
травня 2011 року, № 68 від 20 грудня 2011 року,
№ 71 від 26 грудня 2012 року, № 39 від 29
серпня 2011 року, видатковими накладними
№ ТА-0000026 від 29 серпня 2011 року та
договором про виконання робіт № 01/06 від
09 червня 2011 року, укладеного між
позивачем та ТОВ «Прометей-Сяйво»,
предметом якого є виготовлення сухої
цементно-перлітової суміші в кількості
134,2 м. куб., актами здачі-прийняття робіт
№ ТА-0000012 від 30 червня 2011 року та №
ТА-0000011 від 30 червня 2011 року,
податковими накладними № 30 від 30
червня 2011 року та № 29 від 30 червня 2011
року.

Перевіряючи обґрунтованість позовних
вимог та їх відповідність чинному
законодавству, колегія суддів виходить
з наступного.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

За змістом пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» встановлено, що до складу
валових витрат включаються, зокрема,
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно з пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 вказаного
Закону, не підлягають віднесенню до
складу валових витрат суми збитків
платника податку, понесених у зв'язку з
продажем товарів (робіт, послуг) або їх
обміном за цінами, що нижчі за звичайні,
пов'язаним з таким платником податку
особам.

У разі коли сума виплат (заохочень) або
її частина пов'язаним фізичним особам
не визнаються валовими витратами, така
сума (або її частина) є базою для
нарахування внесків на соціальні
заходи, передбачені пунктом 5.7 цієї
статті.

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11
вказаного Закону, датою збільшення
валових витрат виробництва (обігу)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше:

або дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку - день їх видачі з
каси платника податку;

або дата оприбуткування платником
податку товарів, а для робіт (послуг) -
дата фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

За змістом пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість»,
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначеного цим Законом.

Пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт і
послуг), вартість яких відноситься до
складу витрат виробництва (обігу). Пп.
7.5.1 п. 7.5 цього Закону визнає датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит дату списання коштів
з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт і
послуг) або дату отримання податкової
накладної.

Згідно з пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту. Як
виняток з цього правила, підставою для
нарахування податкового кредиту при
поставці товарів (послуг) за готівку чи
з розрахунками картками платіжних
систем, банківськими або персональними
чеками у межах граничної суми,
встановленої Національним банком
України для готівкових розрахунків, є
належним чином оформлений товарний
чек, інший платіжний чи розрахунковий
документ, що підтверджує прийняття
платежу постачальником від отримувача
таких товарів (послуг), з визначенням
загальної суми такого платежу, суми
податку та податкового номера
постачальника.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 зазначеного
Закону, до податкового кредиту не
дозволяється включення будь-яких
витрат по сплаті податку, що не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями. У разі, коли на
момент перевірки платника податку
податковим органом, суми податку
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються
непідтвердженими зазначеними вище
документами, тоді платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, встановлених законодавством
України, нарахованих на суму
податкового кредиту, не підтверджену
документами.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України,
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення;
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано
в Міністерстві юстиції України 05
червня 1995 року за № 168/704, визначено, що
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції діючому
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників.

При вирішенні даної справи, колегія
суддів враховує також правову позицію
Вищого адміністративного суду України,
висловлену ним в Інформаційному листі
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10,
відповідно до якого процесуальна
діяльність суду із встановлення
обґрунтованості права платника
податку на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість повинна включати такі
етапи: 1) встановлення факту здійснення
господарської операції; 2) встановлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції; 3) встановлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг), спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку; 4) встановлення дотримання
платником податку спеціальних вимог
щодо документального підтвердження
сум податкового кредиту та/або
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість; 5) встановлення факту
надмірної сплати податку на додану
вартість у ціні товарів (послуг), що
придбані платником податку.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11, витрати
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Також, з огляду на принцип персональної
відповідальності платника податку
право на податковий кредит не може
ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами. Тобто якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, а тому
сама по собі несплата податку
продавцем (у тому числі внаслідок
ухилення від сплати) не може бути
підставою для відмови у праві платника
податку на податковий кредит за
наявності факту здійснення
господарської операції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів зазначає, що позивачем було
дотримано вимоги щодо документального
підтвердження спірних сум податкового
кредиту та валових витрат, а, отже, і
правомірність відображення їх у
податковій звітності.

Посилання відповідача на існування
кримінальної справи за фактами
фіктивного підприємництва - створення
та придбання суб'єктів підприємницької
діяльності, зокрема, ТОВ «ТПК
Техномашпостач», з метою прикриття
незаконної діяльності, яка сприяла в
мінімізації податкових зобов'язань
ряду підприємств, вчиненого повторно,
за попередньою змовою групи осіб, що
призвело до фактичного ненадходження
до бюджету коштів в особливо великих
розмірах, за ознаками злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст.
212 Кримінального кодексу України, як на
доказ правомірності прийнятих рішень,
є необґрунтованими, оскільки жодним
чином не доводять факт порушення
позивачем норм податкового
законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вирок суду в кримінальній
справі або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Отже, відповідачем не надані суду
належні та допустимі докази в
розумінні КАС України, а тому наведені
обставини не беруться до уваги
колегією суддів, як доказ порушення
позивачем податкового законодавства.

З приводу висновків податкового органу
в акті перевірки щодо нікчемності
правочинів колегія суддів зазначає, що
навіть за наявності ознак нікчемності
правочину податкові органи мають право
лише звертатися до судів з позовами про
стягнення в дохід держави коштів,
отриманих по правочинах, здійснених з
метою, що свідомо суперечить інтересам
держави і суспільства, посилаючись на
їх нікчемність.

Жодним законом не передбачено право
органу державної податкової служби
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини і дані,
вказані платником податків в
податкових деклараціях.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 14 листопада 2012 року у
справі № К/9991/50772/12.

Проаналізувавши наведені законодавчі
норми, повно та всебічно дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що відповідачем неправомірно
винесено податкові
повідомлення-рішення № та №
від 06 лютого 2013 року, оскільки
суми податкового кредиту та валових
витрат за відповідний період
підтверджуються відповідними
первинними документами, оформленими у
відповідності до наведених
законодавчих вимог, та які
відображають реальність господарських
операцій, які є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідачем
не надано достатньо доказів
правомірності дій з прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
документами та наведеними
законодавчими нормами.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Метал» до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень є обґрунтованими та
засновані на нормах права.

Доводи апелянта спростовуються
вищенаведеним, матеріалами справи та
не відповідають вимогам чинного
законодавства.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
залишити без задоволення, постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 05 вересня
2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.Г. Хрімлі

Судді
О.М. Ганечко

Н.М. Літвіна

.

Головуючий суддя
Хрімлі О.Г.

Судді:
Ганечко О.М.