Справа № 810/2583/13-а
Суддя: Літвіна Н. М.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/2583/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Харченко С.В.
Суддя-доповідач: Літвіна Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого - судді
Літвіної Н.М.,

Суддів
Коротких А.Ю.

Хрімлі О.Г.

при секретарі
Соловіцькій І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області Державної податкової служби на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Іноземного підприємства
«Біазі Україна» до Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
ДПІ у Києво-Святошинському районі
Київської області ДПС про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2013 року адміністративний позов було
задоволено.

Визнано протиправним і скасовано
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Києво-Святошинському районі Київської
області ДПС № та № від 18
травня 2013 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач - ДПІ у Києво-Святошинському
районі Київської області ДПС,
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, у квітні 2013 року посадовими
особами ДПІ у Києво-Святошинському
районі Київської області ДПС проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку з питань дотримання ІП
«Біазі Україна» вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських операцій з ТОВ
«Парекс Інвест» за серпень 2011 року.

За результатами перевірки складено акт
№ 259/22-2/36263446 від 22 квітня 2013 року яким
встановлено порушення позивачем вимог
ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України, що виявилось
у вчиненні правочину з ТОВ «Парекс
Інвест», який не був спрямований на
реальне настання обумовлених ним
наслідків.

Вказане порушення призвело до
безпідставного формування позивачем
валових витрат за ІІІ квартал 2011 року
на суму 1 790 725, 00 грн. та податкового
кредиту за серпень 2011 року на суму 358
145, 00 грн., оскільки правочин з
придбання у ТОВ «Парекс Інвест»
товарів фактично не відбувся та не
створив жодних юридичних наслідків, а
відтак включення позивачем вказаної
операції до об`єкту оподаткування
податком на прибуток підприємств та
податком на додану вартість суперечить
вимогам п. п. 14.1.27, 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. п.
138.1.1 п. 138.1, п. 138.2 ст. 138, п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст.
139, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. п. 198.2, 198.3,
198.6 ст. 198 та п. 200.1, 200.2 ст. 200 ПК України.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято податкові
повідомлення - рішення № від 18
травня 2013 року та № від 18 травня
2013 року, якими позивачу визначено суму
податкового зобов`язання за платежами:
податок на додану вартість у розмірі 447
681, 00 грн., з яких 358 145, 00 грн. - за
основним платежем та 89 536, 00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями та
податок на прибуток підприємств у
розмірі 514 834, 00 грн., з яких 411 867, 00 грн. -
за основним платежем та 102 967, 00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, у травні 2011 року між ІП
«Біазі Україна» та ТОВ «Парекс Інвест»
укладено договір поставки оптової
партії товарів № П 2605/11 від 26 травня 2013
року, відповідно до умов якого
контрагент позивача прийняв на себе
зобов`язання поставити позивачу товар
(газові котли, запасні частини та інші
товари, необхідні для їх комплектації)
за асортиментом, кількістю і ціною,
вказаними у специфікаціях, які є
невід'ємною частиною договору, а
позивач зобов`язався прийняти вказаний
товар та оплатити його вартість.

Виконання умов вищезазначеного
договору підтверджується видатковими
накладниими № 0801/03 від 01 серпня 2011
року, № 0808/01 від 08 серпня 2011 року, № 0811/01
від 11 серпня 2011 року, № 0822/01 від 22 серпня
2011 року та № 0830/01 від 30 серпня 2011 року на
загальну суму 2 148 869, 06 грн., у тому
числі ПДВ - 358 144, 84 грн.

Також ТОВ «Парекс Інвест» виписано
податкові накладні № 3 від 01 серпня 2011
року на суму 489 769, 92 грн., у тому числі
ПДВ - 81 628, 32 грн., № 5 від 08 серпня 2011 року
на суму 465 605, 15 грн., у тому числі ПДВ - 77
600, 86 грн., № 6 від 11 серпня 2011 року на
суму 527 898, 91 грн., у тому числі ПДВ - 87 983,
15 грн., № 7 від 22 серпня 2011 року на суму 458
955, 08 грн., у тому числі ПДВ - 76 492, 51 грн.,
№ 8 від 30 серпня 2011 року на суму 206 640, 00
грн., у тому числі ПДВ - 34 440, 00 грн.

Оплату за придбані у ТОВ «Парекс
Інвест» товарно-матеріальні цінності у
загальному розмірі 2 148 869, 06 грн.
підтверджується банківськими
виписками, що містяться в матеріалах
справи.

Витрати у сумі 1 790 725, 00 грн.,
понесені ІП «Біазі Україна» на
придбання у ТОВ «Парекс Інвест»
товарів, та податок на додану вартість
у сумі 358 145, 00 грн., сплачений у складі
їх ціни, включені позивачем до валових
витрат за ІІІ квартал 2011 року та до
податкового кредиту підприємства за
серпень 2011 року.

Згідно з до п. 198.1 ст. 198 ПК України -
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України -
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту згідно з п. 198.2 ст.
198 ПК України вважається дата тієї
події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно ж до ч. 1 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» - підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Господарська операція згідно зі ст. 1
названого Закону - це дія або подія, яка
викликає зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Отже, з наведених законодавчих
приписів вбачається, що наслідки в
податковому обліку створюють лише
реально вчинені господарські операції,
тобто ті, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника податків. При цьому
господарські операції мають бути
відображені в податковому обліку
відповідно до їх реального змісту.

Зокрема, не може визнаватися право
платника ПДВ на податковий кредит у
тому разі, якщо відповідні товари ним
реально не придбавалися, або якщо
витрати на таке придбання реально не
понесені тощо.

Отже, з наведених законодавчих
приписів вбачається, що наслідки в
податковому обліку створюють лише
реально вчинені господарські операції,
тобто ті, що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника податків. При цьому
господарські операції мають бути
відображені в податковому обліку
відповідно до їх реального змісту та
відповідати господарській меті
підприємства.

Зокрема, не може визнаватися право
платника ПДВ на податковий кредит у
тому разі, якщо відповідні товари ним
реально не придбавалися, або якщо
витрати на таке придбання реально не
понесені тощо.

Відповідно до ст. 18 Закону - якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

Якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, не були до нього внесені, вони
не можуть бути використані в спорі з
третьою особою, крім випадків, коли
третя особа знала або могла знати ці
відомості.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент укладення господарських
операцій та в період їх виконання
відомості в Єдиному державному реєстрі
з приводу реєстрації ТОВ «Парекс
Інвест» були чинні. Крім того, ТОВ
«Парекс Інвест» були зареєстровані
платниками податку на додану вартість.

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02 червня 2011 року з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що ІП «Біазі Україна» в
повному обсязі довів реальність
господарських операцій з
вищезазначеними контрагентами.

Також податковий орган зазначав про
порушення позивачем ст. ст. 202, 203, 215, 216
ЦК України.

В зв»язку з чим колегія суддів вважає
за необхідне зазначити, що відповідно
до ст. 215 ЦК України - підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ст. 216 ЦК України -
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Дії, вчинені у межах нікчемного
правочину, не можна вважати
господарськими операціями, оскільки
зазначений правочин не створює інших
юридичних наслідків, окрім пов'язаних з
його недійсністю.

Як вбачається з матеріалів справи,
угоди, які укладені між позивачем та
ТОВ «Парекс Інвест», не визнані судом
недійсними, їх недійсність прямо не
встановлена законом, у зв'язку з чим
існує презумпція правомірності
вказаних правочинів, а також наявність
взаємних прав та обов'язків сторін за
такими угодами.

Крім того, отримання позивачем
товару від ТОВ «Парекс Інвест»
свідчать також докази його отримання,
подальшого зберігання та реалізації.

Так, у матеріалах справи наявні
належним чином засвідчені копії
товарно-транспортних накладних,
складених сторонами правочину,
видаткових накладних, які містять
повну інформацію про товари, їх
кількісне та вартісне вираження,
накладних на переміщення
товарно-матеріальних цінностей,
оборотно-сальдових відомостей,
договорів оренди нежитлових приміщень
№ 45-1 від 31 березня 2011 року та № 39А від 24
червня 2011 року, актів
приймання-передачі приміщень від 31
березня 2011 року та 24 червня 2011 року, які
свідчать про можливість забезпечення
зберігання придбаного позивачем у
товару, договорів поставки, вантажних
декларацій, видаткових та податкових
накладних, товарно-транспортних
накладних, довіреностей на отримання
товару, банківських виписок тощо, що
підтверджують реалізацію позивачем
продукції наступним контрагентам -
одержувачам.

Вказані вище первинні документи,
складені відповідно до вимог чинного
законодавства, та у сукупності
свідчать про використання позивачем у
власній господарській діяльності
отриманих матеріальних активів, що у
свою чергу свідчить про товарність
операції.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції належним чином
дослідив реальність господарських
операцій, що є підставою для виникнення
права на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування,
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України -
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Київської
області Державної податкової служби -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, тобто з 23 січня 2014
року, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлений 22
січня 2014 року.

Головуючий суддя
Літвіна Н. М.

Судді:
Коротких А. Ю.

Хрімлі О.Г.