Справа № 822/4059/13-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/4059/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Салюк П.І.
Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Білоуса О.В. Залімського І. Г.

при секретарі: Мартинюк В.В.

за участю представника відповідача -
Сурника М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Хмельницької митниці Міндоходів на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Імпресс-М" (далі -
позивач) до Хмельницької митниці
Міндоходів (далі - відповідач) про
скасування картки відмови в митному
оформленні товару , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача у якому просив: визнати
незаконною та скасувати картку відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення за
№400050000/2013/00175 Хмельницької митниці
Міндоходів від 27.09.2013 р. та рішення
Хмельницької митниці Міндоходів від
27.09.2013 р. за №400050000/2013/000104/2 про
коригування митної вартості товарів;
стягнути з Хмельницької митниці
Міндоходів на користь ТОВ "Імпресс-М"
зайво сплачені митні платежі в сумі
5196,19 грн. та судовий збір у розмірі 149,11
грн.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 13.11..2013 року
адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати вказане рішення та прийняти
нову постанову, якою повністю
відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник
відповідача доводи апеляційної скарги
підтримав.

Позивач в судове засідання не з'явився,
проте надав клопотання про розгляд
справи в порядку письмового
провадження з урахуванням заперечення
на апеляційну скаргу.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, з таких
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 12.11.2008 року позивач
уклав контракт №1 між ТОВ "Промекспорт",
згідно якого, продавець продає, а
позивач купляє товар у асортименті і
кількості, вказаній в вантажних
специфікаціях продавця, на умовах FCA у
м. Санкт-Петербург, згідно INCOTERMS 2000, якщо
інші умови не вказані у специфікації.
Відповідно до цього контракту та
рахунку-фактури №19 від 23.09.2013 р. на суму
47410,77 євро, специфікації №19 від 23.09.2013 р.
на суму 47410,77 євро, накладної за №19 від
23.09.2013 р. на суму 47410,77 євро, CMR за №0607419 на
суму 47410,77 євро та інших документів,
позивач оплатив та отримав товар -
тафтингове покриття для підлоги, по
ціні 2,05 та 2,10 євро за м.кв., на загальну
суму 47410,77 євро без урахування
транспортних витрат. Транспортні
витрати щодо поставки вищезазначеного
товару, відповідно до калькуляції
перевізника на автомобіль склали 6000
грн.. 27 вересня 2013 року вищезазначений
товар був поставлений на територію
Хмельницької митниці під митний
контроль. Заявлена митна вартість
товару разом з транспортними
витратами, відповідно до поданої
позивачем декларації митної вартості
товару від 27.09.2013 р. за №400050000/2013/015591
становить 47966,85 євро або 517550,40 грн.,
визначена із застосуванням методу 1 -
основного - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість товару). Для
підтвердження заявленої у декларації
митної вартості позивач надав
відповідачу такі основні документи:
декларацію митної вартості від 27.09.2013 р.
за №400050000/2013/015591; зовнішньоекономічний
контракт №1 від 12.11.2008 року з додатками
до нього; рахунок-фактуру №19 від 23.09.2013
року; специфікацію №19 від 23.09.2013 року до
контракту №1 від 12.11.2008 року; накладну №
19 від 23.09.2013 року; CMR за №0607419;
довідка-калькуляція транспортних
витрат № 49 від 27.09.2013 року та інші
документи. 27.09.2013 після вивчення
зазначених вище документів, керуючись
ч. 3 ст. 53 МК України, позивачу було
запропоновано надати додаткові
документів для підтвердження
заявленого рівня митної вартості
товару, а саме: договір з третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних з виконанням умов
договору; рахунки про сплату платежів
третім особам на користь продавця;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями та інформація біржових
організацій про вартість сировини;
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми-виробника товару;
виписку з бухгалтерської документації.
На вказану вимогу щодо надання
додаткових документів, згідно
супровідного листа від 10.09.2013 р. №135,
відповідачу було надано: договір
поставки товарів з відстрочкою платежу
за №215 від 10.11.2008 року укладений між
заводом виробником ТОВ "Нєва Тафт" та
ТОВ "Промекспорт"; рахунок-фактуру
заводу виробника ТОВ "Нєва Тафт" за №865
від 23.09.2013 на купівлю тафтингового
покриття для підлоги ТОВ "Промекспорт";
товарну накладну за №4229 від 23.09.2013 року
на отримання тафтингового покриття для
підлоги ТОВ "Промекспорт" від заводу
виробника ТОВ "Нєва Тафт"; прайс-лист
виробника ТОВ "Нєва Тафт" затверджений
Генеральним директором 01.01.2013 року;
прайс-лист продавця ТОВ "Промекспорт"
затверджений Генеральним директором
01.05.2013 року; цінова довідка
Хмельницької торгово-промислової
палати за №22-05551 від 26.09.2013 року про
вартість тафтингового покриття для
підлоги.

Проаналізувавши додатково надані
документи, було встановлено, що вони
належним чином і об'єктивно не
підтверджують заявлену вартість
товару і тому, на думку митного органу,
за наданими декларантом документами
встановити дійсну ціну товару було
неможливо. 27.09.2013 р. відповідачем
прийнято рішення про коригування
митної вартості товарів №400050000/2013/000104/2,
відповідно якому, документи, подані
позивачем містять розбіжності та не
містять всіх відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті (відомість про страхування,
вартість упаковки або вартість
пакувальних матеріалів та робіт,
пов'язаних із пакуванням, витрати на
навантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язані з їх
транспортуванням до місця ввезення на
митну територію України), у зв'язку з
чим, Метод 1 не може бути застосовано.
Консультацію проведено, метод 2 не
застосовано через відсутність
інформації в декларанта та митного
органу, щодо оформлення ідентичних
товарів; Метод 3 не застосовано через
відсутність інформації в декларанта та
митного органу, щодо оформлення
подібних (аналогічних товарів); метод 4-5
не застосовано через відсутність
основи для віднімання та додавання
вартості; застосовано Метод 6 -
резервний. Відповідно до рішення
Хмельницької митниці від 27.09.2013 р. за
№400050000/2013/000104/2 про коригування митної
вартості товарів прийнято рішення
розмитнювати товар по ціні відповідно
2,2132 євро та 2,1618 євро за м. кв. товару, на
загальну суму 50374,78 євро з врахуванням
транспортних витрат. Також, у картці
відмови №400050000/2013/00175 вказано на
необхідність задекларувати митну
вартість визначену у Рішенні про
визначення митної вартості від 27.09.2013 р.
№400050000/2013/000104/2. Таким чином, митницею
донараховано митну вартість товару на
загальну суму 2407,93 євро, у зв'язку із
чим, митний платіж склав 108706,27 грн., що
на 5196,19 грн. більша сума, ніж сума, яка
належить до сплати за розрахунками ТОВ
"Імпресс-М". Донарахована різниці була
сплачена позивачем. Вважаючи
протиправним вказане рішення про
коригування митної вартості товарів та
картки відмови у митному оформленні
№4000/50000/00175 року позивач звернувся до
суду, оскаржуючи останні.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги є доведеними,
обґрунтованими та підтверджуються
матеріалами справи.

Колегія судів погоджується з висновком
суду першої інстанції, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 ст. 51 МК України визначено, що
митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 52 МК України
декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: 1) заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; 2) подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 52 МК України
передбачено, що декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, мають право
надавати митному органу (за наявності)
додаткові відомості у разі потреби
уточнення інформації.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 МК України, у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Згідно ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції однією з підстав для
отримання додаткових документів від
позивача для визначення митної
вартості товарів була відсутність
договору про вартість страхування.
Проте, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 53 МК
України такий документ подається
декларантом для підтвердження
заявленої митної вартості тільки у
разі якщо таке страхування
здійснювалось. Однак, позивач не
укладав договір страхування, тому не
міг подати останній для підтвердження
заявленої митної вартості.

Щодо підстави для прийняття рішення
про коригування митної вартості
товарів не надання позивачем
інформації про вартість упаковки або
вартість пакувальних матеріалів та
робіт пов'язаних з пакуванням, витрати
на навантаження та обробку оцінюваних
товарів, пов'язані із транспортуванням
до місця ввезення на митну територію
України, оскільки МК України не
передбачено такої деталізації
вартості отриманого товару при
виставленні для оплати
рахунку-фактури, а така деталізація
вартості поставленого товару при її
необхідності є правом постачальника та
покупця.

Відповідачем до суду першої та
апеляційної інстанції не надано
пояснень та відповідних документів які
б свідчили про те, що документи подані
позивачем для визначення митної
вартості товару згідно із переліком
визначеним частиною 2 статті 53 Митного
кодексу України містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари. Крім того,
витребувавши перелік додаткових
документів, митний орган не зазначив,
які саме обставини ці документи
повинні підтвердити, не надано доказів
того, що документи, подані позивачем
для митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації.

В той же час, суд також зазначає, що не
завжди ненадання на вимогу митного
органу зазначених ним документів надає
право митному органу визначити митну
вартість товару за іншим методом.
Визначення митним органом як
обов'язкових для надання додаткових
документів, залежить також від
можливості їх надання декларантом.
Тобто, законодавство не пов'язує
право митного органу в результаті
неподання певних документів, визначати
митну вартість товару за іншим методом,
а не за ціною придбаного товару.

Аналогічна правова позиція викладена
Верховним Судом України у постановах
від 07.02.2011р. (справа № 21-76а 10), від 14.11.2011р.
(справа № 21-213а11), від 06.02.2012р. (справа №
21-418а11), від 03.07.2012р. (справа № 21-197а12).

Щодо посилань відповідача, що судом
першої інстанції взято до уваги
правову позицію Верховного Суду
України в яких застосовуються норми
які втратили чинність, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки у
вказаних рішеннях регулюються тотожні
правовідносини щодо визначення митної
вартості.

Також позивачем надані митному органу
транспортні (перевізні) документи,
оскільки за умовами поставки витрати
на транспортування не включені у
вартість товару, а також документи, що
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів, як це
передбачено пунктом 6 частини 2 статті 53
Митного кодексу України, інших вимог
вказана стаття Кодексу не містить.

Частиною 1 ст. 57 МК України, передбачено,
що митна вартості товарів, які
ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; на основі
віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний. Частиною 2, 3 ст. 57
МК України передбачено, що основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.
Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи. У разі якщо неможливо
застосувати жоден із зазначених
методів, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, встановлених статтею 64 цього
Кодексу.

Відповідачем до суду першої та
апеляційної інстанції не надано
доказів необхідності ігнорування
основного методу визначення митної
вартості товарів, а також інших таких
методів крім резервного.

Як вже встановлено, позивач відповідно
до ст. 58 МК України застосував перший
метод визначення митної вартості (за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), загальна вартість
задекларованої в МД №400050000/2013/015591
партії товару складає 47966,85 євро або
517550,40 грн. ЕUR, тобто 2,05 та 2,10 EUR/кв.м.
Митна вартість партії товару,
задекларована позивачем в МД
№400050000/2013/015591 на рівні 47966,85 євро,
обумовлена сторонами
зовнішньоекономічного контракту №1
від 12.11.2008 року у додатках до контракту
та підтверджується поданими одночасно
з цією декларацією документами, а отже,
задекларовані позивачем відомості
щодо митної вартості товару є
об'єктивними, піддаються обчисленню та
підтверджуються документально. Проте
відповідач дійшов висновку, що
заявлена митна вартість не відповідає
інформації, яка містилася у наданих
документах, а саме митна вартість
подібних товарів становила відповідно
2,2132 EUR та 2,1618 EUR/кв.м. товару.

Частиною 4 ст. 58 МК України передбачено,
що митною вартістю товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту, є
ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за товари, якщо вони
продаються на експорт в Україну,
скоригована в разі потреби з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

З матеріалів справи слідує, що
підставою для винесення спірного
рішення про коригування митної
вартості слугували висновки митного
органу щодо рівня митної вартості
задекларованого товару та рівня митної
вартості подібних товарів, які були
продані на експорт в Україну, зокрема
МД №400050000/2013/014339 від 03.09.2013 року.

За наведених обставин відповідач
застосував другорядний метод
визначення вартості товару , а саме:
резервний, однак наявність у митного
органу інформації щодо митної вартості
ідентичних, подібних (аналогічних)
товарів не може бути підставою для
коригування митної вартості товару за
умови обґрунтованого застосування
декларантом основного методу
визначення митної вартості.

В силу ч. 6 ст. 54 МК України митний орган
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом
митною вартістю: виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Позивач для митного оформлення
імпортованого товару надав
відповідачу документи, передбачені ч. 2
ст. 53 МК України та додаткові документи
вимогу останнього, що підтверджується
матеріалами справи. Подані документи
чітко ідентифікують товар та містять
об'єктивні і достовірні дані, що
піддаються обчисленню, які чітко
підтверджують ціну товару, що підлягає
сплаті позивачем на користь продавця,
тобто підтверджують митну вартість
товару за ціною договору згідно
вимогам ч.ч. 4, 5 ст. 58 МК України.

Окрім того, слід взяти до уваги те, що
зовнішньоекономічний контракт
укладено 12.11.2008 року, за його умовами
неодноразово здійснювались поставки
товару на територію України, а саме:
10.04.2013 р. (МД 400050000/2013/004903), 20.05.2013 р. (МД
400050000/2013/006959), 03.06.2013 р. (МД 400050000/2013/007860)
та. ін. Хмельницькою митницею за цим же
контрактом було розмитнено
аналогічний товар по митній вартості,
яка задекларована позивачем у митній
декларації. Дана обставина не
заперечується відповідачем.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що позивач
правомірно визначив митну вартість
товару за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються.

З урахуванням вищевикладеного, дії
митного органу щодо застосування
одразу другорядних методів визначення
митної вартості товару без
послідовного застосування попередніх,
як це встановлено ст. 57 МК України, за
відсутності будь-якого обґрунтування
неможливості їх застосування в рішенні
про визначення митної вартості товарів
є протиправними.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку суду першої
інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення , а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Хмельницької
митниці Міндоходів залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 13
листопада 2013 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 21
січня 2014 року.

Головуючий
Ватаманюк Р.В.

Судді
Білоус О.В.

Залімський І. Г.