Справа № 802/4139/13-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/4139/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Свентух В.М.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Ватаманюка Р.В. Залімського І.
Г.

при секретарі: Ковальчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача: Жолудя І.О., Дудчика О.М.

відповідача: Лабунець Ю.В., Дмитрик Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Іллінецької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області на постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 25
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ОратівЛатІнвест" до Іллінецької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області про
скасування податкового
повідомлення-рішення з податку на
додану вартість на суму 660171,00 грн. , -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ "ОратівЛатІнвест" звернулося до
Вінницького окружного
адміністративного суду з позовом до
Іллінецької ОДПІ про скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 20.09.2013р. Позовні вимоги
мотивовано тим, що Іллінецькою ОДПІ
було проведено перевірку ТОВ
"ОратівЛатІнвест", за наслідками якої
складено акт №29/22/35110779 від 30.08.2013р. На
підставі висновків акту податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
20.09.2013р. Вважаючи висновки податкового
органу безпідставними, а рішення -
неправомірним, просили визнати
податкове повідомлення-рішення
протиправним та скасувати.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 року
позов задоволено. Не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить суд скасувати постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 року,
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судовому засіданні представники
відповідача (апелянта) апеляційну
скаргу підтримали у повному обсязі за
обставин, викладених у ній, просили
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 року
скасувати, дали пояснення, аналогічні
доводам, викладеним в апеляційній
скарзі.

Представники позивача в судовому
засіданні апеляційну скаргу не визнали
у повному обсязі, проти її задоволення
заперечили, вважаючи рішення суду
першої інстанції законним,
обґрунтованим і таким, що відповідає
фактичним обставинам справи. Просили
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи,

Іллінецькою ОДПІ проведена планова
виїзна перевірка товариства з
обмеженою відповідальністю
"ОратівЛатІнвест" з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.07.2010р. по 31.12.2012р., валютного
та іншого законодавства за період з
01.07.2010р. по 31.12.2012р., наслідки якої
відображені в акті № 29/22/35110779 від
30.08.2013р.

На підставі висновків акту перевірки
Іллінецькою ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
20.09.2013р., відповідно до якого збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість в розмірі 721 289 грн.
25 коп., з них, за основним платежем - 585 247
грн., за штрафними санкціями - 136 042 грн. 25
коп.

Підставою для висновку про порушення
позивачем вимог п.п. 209.15.2 п. 209.15 ст. 209, п.
17 ст. 209 Податкового кодексу України
стало віднесення до складу податкових
зобов'язань в скорочені декларації за
вересень 2011 року в сумі 1275 грн., за
листопад 2011 року в сумі 13 035 грн., за
серпень 2012 року в сумі 3917 грн., за
вересень 2012 року в сумі 1058 грн. обсягів
постачання від діяльності, яка не
відноситься до діяльності у сфері
сільського господарства та на яку не
поширюється спеціальний режим
оподаткування, та занижено податкові
зобов'язання з ПДВ в загальній
декларації (по якій здійснюються
розрахунки з бюджетом) за вказані вище
податкові періоди.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
пунктом 209.1 статті 209 Податкового
кодексу України передбачено, що
резидент, який провадить
підприємницьку діяльність у сфері
сільського і лісового господарства та
рибальства та відповідає критеріям,
встановленим у пункті 209.6 цієї статті
(далі - сільськогосподарське
підприємство), може обрати спеціальний
режим оподаткування.

Сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є постачання вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
основних фондах, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менш як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно (п. 209.6 ст.
209 ПК України).

Згідно з пунктом 209.17 статті 209
Податкового кодексу України, дія
спеціального режиму оподаткування
діяльності у сфері сільського та
лісового господарства, а також
рибальства поширюється на, зокрема,
вирощування зернових та технічних
культур (01.11.0 КВЕД) вирощування
фабричного цукрового буряку,
вирощування кормових коренеплодів
(буряку, брукви, турнепсу тощо).

Підпунктом 209.17.17 пункту 209.17 статті 209
Податкового кодексу України
передбачено, що обробка чи переробка
продукції, одержаної в результаті
діяльності платника податку у сфері
сільського та лісового господарства і
рибальства, вважається діяльністю у
сфері сільського та лісового
господарства і рибальства за умови,
якщо така продукція вирощується,
відгодовується, виловлюється або
збирається (заготовлюється)
безпосередньо платником податку (крім
їх придбання в інших осіб) (05.01.0, 15.11.0,
15.12.0, 15.13.0, 15.20.0, 15.31.0, 15.32.0, 15.33.0, 15.41.0, 15.42.0,
15.43.0, 15.51.0, 15.61.0, 15.62.0, 15.71.0, 15.81.0, 15.83.0, 15.85.0
КВЕД).

Судом першої інстанції встановлено, що
визначальними у спірних
правовідносинах є наявність у позивача
у видах діяльності КВЕД 15.83.0
(виробництво цукру) та факт вирощування
позивачем цукрового буряка. Дані
обставини є складовими та надають
можливість отримати перероблену
продукцію, зокрема, жом.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що Податковим
кодексом України не передбачена
обов'язковість наявності в свідоцтві
спеціального режиму оподаткування
податком на додану вартість КВЕД 15.83.0
та КВЕД 15.85.0.

Оскільки жом є продуктом переробки
буряку, який вирощувався платником
податку, зазначене свідчить про
правомірне застосування позивачем п.п.
209.17.17 п. 209.17 ст. 209 Податкового кодексу
України.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
реалізація позивачем жому на суму 59 295
грн., в т.ч. ПДВ 9882 грн. підлягає
включенню до скороченої декларації, та
не порушує приписів Податкового
кодексу України.

Крім того, в ході перевірки було
виявлено, що TOB "ОратівЛатІнвест"
порушило вимоги статей 185, 187, 188, 198, 200 ПК
України, ст.1, п. 2 ст. 3, ст. 4, п. 1, 2 ст. 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", а також ст.ст. 202, 203, 215 ЦК
України при взаємовідносинах з ТОВ
"КБО-Агро" на суму 100 174 грн. (серпень 2011р.-
77 640 грн., вересень 2011 р. - 22 534 грн.), що
призвело до висновку про відсутність
права на формування податкового
кредиту по операціях TOB
"ОратівЛатІнвест" з ТОВ "КБО-Агро".

В акті перевіряючими зазначено, що
операції з придбання техніки у TOB
"КБО-Агро" визнані такими, що в
реальності не відбулися, тому можна
вважати дані операції безтоварними.
Дані висновки ґрунтуються на акті
перевірки №2871/22.5-18/36903552 від 24.05.2013р. про
результати проведення позапланової
виїзної документальної перевірки TOB
"КБО-Агро" з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.07.2011р. по 30.09.2011р. по взаємовідносинах
із контрагентом постачальника товарів
ПП "Ремагродеталь" ДПІ у м. Полтава ГУ
Міндоходів у Полтавській області.

Зі змісту акту перевірки № 29/22/35110779 від
30.08.2013 р. вбачається, що перевіряючими
зафіксовані порушення щодо ведення
податкового обліку між TOB "КБО-Агро" і
його контрагентом ПП "Ремагродеталь",
які були встановлені посадовими
особами ДПІ у м. Полтава ГУ Міндоходів у
Полтавській області при проведені
перевірки та викладені в акті №
2871/22.5-18/36903552 від 24.05.2013р. "Про результати
проведення позапланової виїзної
документальної перевірки "ТОВ
"КБО-Агро".

Судом першої інстанції встановлено, що
між TOB "ОратівЛатІнвест" і TOB "КБО-Агро"
був укладений договір поставки техніки
№ 32 від 19.07.2011р. (т. 1 а.с. 138-140) на поставку
телескопічного навантажувача JCB 533-105,
2007 р.в., 1500 мото-годин за ціною 552 050 грн.,
в т.ч. 92 008, 33 грн. ПДВ. та ковш зерновий за
ціною 49 000 грн., в т.ч. 8 166,67 грн. ПДВ. Факт
виконання умов договору
підтверджується видатковими
накладними, актами приймання-передачі,
товарно-транспортною накладною,
податковими накладними. Відповідно до
свідоцтва про реєстрацію машини серія
ЕА № 052570 (т. 1 а.с. 149), телескопічний
навантажувач був зареєстрований за
позивачем у відповідності до вимог
законодавства України.

Колегія суддів зауважує, що згідно ст. 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Вищий
адміністративний суд в Інформаційному
листі від 20.07.2010 р. N 1112/11/13-10 "Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби" звертає увагу на
необхідність індивідуалізації
кваліфікації дій платників податку з
формування податкового кредиту та сум
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість з огляду на
добросовісність такого платника.

Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Наявними в матеріалах справи доказами
спростовується висновок податкового
органу, що укладені позивачем договори
не спрямовані на реальне настання
господарських наслідків, що обумовлені
ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність" від 16 липня 1999 року N 996-XIV
(надалі - Закон N 996-XIV) підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Позивачем, як доказ здійснення
господарських операцій, були надані
суду належним чином засвідчені копії
документів, які відповідають вимогами
первинності в розумінні статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", і
являються підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.

Зі змісту акту перевірки № 29/22/35110779 від
30.08.2013 р. вбачається, що перевіряючими
зафіксовані також порушення щодо
ведення податкового обліку між ФОП
ОСОБА_6 і його контрагентами ТОВ
"Фокінс", ТОВ "Стейдпрод", ТОВ "Бімар", які
були встановлені посадовими особами
ДПІ у Немирівському районі Вінницької
області ДПС при проведені перевірки
та викладені в акті № 711-1701- від
04.12.2012p.

Судом першої інстанції встановлено, що
з акту перевірки № 2871/22.5-18/36903552 від
24.05.2013р. слідує відсутність
взаємовідносин ФОП ОСОБА_6, (що є
постачальником ТОВ "ОратівЛатІнвест")
із контрагентами - постачальниками
товарів ТОВ "Фокінс", ТОВ "Стейдпрод",
ТОВ "Бімар". При цьому податковим
органом не встановлено, яка саме
продукція придбавалась ФОП ОСОБА_6 у
ТОВ "Фокінс", ТОВ "Стейдпрод", ТОВ "Бімар",
і чи саме ця техніка була придбана
позивачем у ФОП ОСОБА_6

Судом першої інстанції встановлено, що
фактично реальність господарських
операцій між ФОП ОСОБА_6 та ТОВ
"ОратівЛатІнвест" не перевірялась, а
висновки акту перевірки в цій частині
були сформовані виключно на підставі
акту ДПІ у Немирівському районі
Вінницької області ДПС № 711-1701-
від 04.12.2012p. Відтак висновок податкового
органу про не реальність господарської
операції між ФОП ОСОБА_6 та ТОВ
"ОратівЛатІнвест" носить характер
припущення, яке не підтверджено
належними доказами.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності).

Згідно із п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: а)
у паперовому вигляді; б) в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
обов'язковим.

Крім того судом першої інстанції
враховано, що згідно постанови
старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ
Міністерства доходів і зборів
Вінницькій області капітана
податкової міліції Олійника П.М. від
30.10.2013р. про закриття кримінального
провадження у зв'язку з відсутністю в
діянні службових осіб ТОВ
"ОратівЛатІнвест" складу кримінального
правопорушення (т. 1 а.с. 230-234).

В змісті вказаної постанови
встановлено, що придбана ТОВ
"Оратівлатінвест" у ТОВ "КБО-Агро"
техніка є в наявності, марка, модель,
рік випуску та заводські номера заводу
виробника техніки відповідає наданим
документам, техніка перебуває на
обліку в Держсільгоспінспекції у
Вінницькій області, та
використовується у господарській
діяльності підприємства ТОВ
"ОратівЛатІнвест".

Перевіркою також встановлено,
заниження податку на додану вартість,
що підлягає сплаті до бюджету за
жовтень 2010 року в сумі 379 540 грн., а саме,
на порушення п.п. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7, п. "б" п.п.
7.7.2 ст. 7 Закону України "Про податок на
додану вартість", Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом ДПА України від 30.05.1997р. № 166,
підприємством безпідставно завищено
значення рядків 23.3 податкової
декларації з ПДВ за серпень 2010р. в сумі
317121 грн. та рядка 23.3. в податковій
декларації з ПДВ за жовтень 2010р.

Проведеною перевіркою встановлено
порушення п.п. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", а саме - підприємством по
рядку 23 відображено суму 436 943 грн., в
тому числі рядок 23.3 в значення рядків 8.5
та 8.6 додатка 5 попереднього звітного
періоду.

При цьому судом першої інстанції
враховано, що 16 червня 2010 року набув
чинності Закон України "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України" від 20.05.2010р. № 2275-VI.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ
"Прикінцеві положення" Закону № 2275
особливий порядок визначення
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість застосовується з
16.06.2010р. до 01.01.2011р.

Враховуючи наведене, у податковій
декларації з податку на додану
вартість за серпень 2010р. до рядка 23.3
включається значення рядка 8.5. (8.6)
уточнюючих розрахунків (всього на суму
317 121 грн.) з податку на додану вартість,
поданих позивачем 21.06.2010р., в частині
сум податку, сплачених постачальникам
у попередніх податкових періодах та
які позивач ставить до бюджетного
відшкодування.

Залишок значення рядка 8.5 (8.6) в частині
сум податку, по яких не проведено
розрахунки з постачальниками,
відображається у зазначеному рядку до
моменту формування податкової
звітності за звітний період, наступний
за періодом у якому будуть проведені
розрахунки з постачальниками.

Наведене підтверджується реєстром
податкових накладних по уточненим
розрахункам за січень, березень і
квітень 2010 року, що були поставлені до
відшкодування у зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ наступних податкових
періодів в серпні 2010 року. Крім того
податковий орган при формуванні
спірного висновку не врахував, що
платником податків подавались
уточнюючі розрахунки до даної
декларації, які прийняті податковим
органом без зауважень, що
підтверджується відповідними
квитанціями, які містяться в
матеріалах справи (т.1 а.с. 213, 218, 222).

Також перевіряючими під час проведення
перевірки встановлено, що за травень 2011
року підприємство подало до
податкового органу податкову
декларацію з ПДВ вх. № 4789 від 20.062011р., де
по р. 21 "залишок від'ємного значення
попереднього звітного (податкового)
періоду, що включається до складу
податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду" сума
ПДВ поставлена 96776 грн., в тому числі
значення рядка 20.2 декларації
попереднього звітного (податкового)
періоду 95 120 грн. (р. 21.1), тоді як в
декларації з ПДВ за квітень 2011 року (вх.
4352 від 25.05.2011р.) рядок 20.2 відсутній, в
декларації стоїть знак (-). Проведеною
перевіркою податкової декларації з
додатками за травень 2011 року, реєстру
отриманих податкових накладних,
видаткових накладних, банківських
виписок, не підтверджено суму ПДВ 96776
грн. за травень 2011 року по рядку 21
податкової декларації.

Таким чином, перевіркою встановлено, що
на порушення п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. Закону
України "Про податок на додану
вартість", підприємством безпідставно
проставлено по рядку 21 податкової
декларації за травень 2011 року ПДВ 96776
грн. Таким чином встановлено заниження
податкового зобов'язання з ПДВ за
травень 2011 року в сумі 96 776 грн.,
виходячи з розрахунку 101 654 грн.
(позитивне значення рядка 18 податкової
декларації за травень 2011 року) - 4878 грн.
(позитивне значення задеклароване
платником по рядку 18 декларації).

Судом першої інстанції встановлено, що
02.03.2011р. TOB "ОратівЛатІнвест" було подано
два уточнюючі розрахунки: за травень і
липень 2008р.

Згідно поданих розрахунків, сума
податкового кредиту за вказані періоди
була уточнена до збільшення: 891 819 грн.
(податкова накладна № 3424 від 22.05.2008р. TOB
"Цеппелін Україна"; 183 475 грн. (податкова
накладна № 3820 від 24.07.2008р. TOB "Цеппелін
Україна".

Сума податкового кредиту за ПН № 3424 від
22.05.2008р. зарахована в рахунок погашення
податкового боргу (рядок 8.3 уточ.
розрахунку); сума податкового кредиту
за ПН № 3820 від 24.07.2008 р. зарахована
частково в рахунок погашення
податкового боргу (рядок 8.3 уточ.
розрахунку), а решта - 92 055, 00 грн. -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду. Дана сума була включена TOB
"ОратівЛатІнвест" до складу
податкового кредиту за травень 2011 р.

Разом з тим, на сторінці 78 акту
перевірки, перевіряючий зазначає, що за
період з 01.04.2011р. по 31.12.2012р. ТОВ
"ОратівЛатІнвест" проведено уточнення
податкового кредиту, зокрема, у
березні 2011 року за травень 2008 р. в сумі
891 819 грн., та за липень 2008 р. в сумі 183 475
грн. З питання достовірності сум
податкового кредиту задекларованого в
даних уточнюючих розрахунках,
проведена позапланова виїзна
перевірка за травень та липень 2008р., акт
перевірки № 02/23/35110779 від 01.04.2011р.

На підставі висновків акту перевірки №
02/23/35110779 від 01.04.2011р. податковим органом
було винесено податкове повідомлення -
рішення № від 15.04.2011p., яким
зменшено розмір від'ємного значення
суми ПДВ у розмірі 1 075 294, 00 грн. та №
від 04.07.2011 p., яким збільшено суму
грошового зобов'язання по ПДВ за
штрафними (фінансовими) санкціями в
розмірі 245 810 грн.

Вінницький апеляційний
адміністративний суд своєю ухвалою у
справі № 2а/0270/4283/11 від 07.12.2011р. залишив
без задоволення апеляційну скаргу
Іллінецької ОДПІ, а постанову суду
першої інстанції, якою було скасовано
два вищезазначені податкові
повідомлення - рішення повністю,
залишив без змін. Податковий орган при
проведені перевірки безпідставно не
взяв до уваги висновки суду, викладені
в постанові, що набрала законної сили,
та стосувалась взаємовідносин одних і
тих же суб'єктів господарювання.

Висновки акту перевірки № 29/22/35110779/49
від 30.08.2013 р. щодо донарахування
позивачу податкових зобов'язань з
податку на додану вартість в сумі 546 676
грн. та щодо застосування штрафної
санкції в сумі 113 495 грн. є
необґрунтованими та спростовуються
первинними документами, які надано
позивачем, досліджено в ході судового
розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб та межах,
визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Іллінецької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області, -
залишити без задоволення, а постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2013 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
27 січня 2014 року .

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Залімський І. Г.