Справа № 2а-10219/12/1370
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
Справа № 876/6832/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів:
Рибачука А.І., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання
Сідельник Г.М.

з участю осіб:

позивача по справі: не з'явився

відповідача по справі: представника
Фентісової М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
товариства з додатковою
відповідальністю «Львівський завод
«Металіст» на ухвалу Львівського
окружного адміністративного суду від 27
березня 2013 року про залишення позовної
заяви без розгляду у справі за позовом
товариства з додатковою
відповідальністю «Львівський завод
«Металіст» до управління Пенсійного
фонду України в Пустомитівському
районі Львівської області про визнання
дій неправомірними,-

В С Т А Н О
В И В:

Позивач, товариство з додатковою
відповідальністю «Львівський завод
«Металіст» в грудні 2012 року звернулося
з позовом в суд до управління
Пенсійного фонду України в
Пустомитівському районі Львівської
області та просило визнати
протиправними рішення управління
Пенсійного фонду України в
Пустомитівському районі Львівської
області про відшкодування фактичних
витрат на виплату та доставку
пільгової пенсії ОСОБА_2 за уточнюючими
розрахунками на січень-грудень 2012 року,
грудень 2011 року, жовтень-грудень 2011
року.

Ухвалою Львівського окружного
адміністративного суду від 27 березня
2013 року в справі №2а-10219/12/1370
адміністративний позов залишено без
розгляду.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням товариством з додатковою
відповідальністю «Львівський завод
«Металіст» подано апеляційну скаргу, в
якій просить ухвалу Львівського
окружного адміністративного суду від 27
березня 2013 року в справі №2а-10219/12/1370
скасувати та справу направити на
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

В обгрунтування своїх апеляційних
вимог позивач зазначає, що оскаржувана
ухвала є незаконною та
необґрунтованою, такою, що прийнята з
порушенням норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційну скаргу товариства з
додатковою відповідальністю
«Львівський завод «Металіст» слід
задовольнити, а оскаржувану ухвалу
скасувати та направити справу до суду
першої інстанції на продовження
розгляду. При цьому колегія суддів
виходить з наступних міркувань.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Колегія суддів зауважує, що право
звернення до суду є невід'ємним
особистим правом, яке реалізовується
особою в порядку, встановленому КАС
України. Способом реалізації цього
права є звернення зацікавленої особи з
позовом до суду. У свою чергу, звернення
до суду з позовом є підставою для
виникнення процесуальних відносин,
пов'язаних з вирішенням спору по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин, має право
на звернення до адміністративного суду
з адміністративним позовом.

Аналіз матеріального та
процесуального законодавства, а також
судової практики показує, що право на
позов це єдине матеріальне і
процесуальне поняття, яке має
матеріальний зміст і процесуальну
форму. В процесуальному праві не може
бути самостійного права на звернення
до суду, відірваного від права на позов
в матеріальному розумінні. Матеріальне
суб'єктивне право не може існувати без
притаманної йому можливості бути
реалізованим у примусовому порядку.

Єдність матеріально-правового змісту
права на судовий захист і його
процесуальної форми заключається в
тому, що право на судовий захист - це
право на поновлення порушеного права
чи встановлення фактів або обставин,
які мають значення для реалізації
суб'єктивних прав в певній,
встановленій законом процесуальній
формі, в певному процесуальному
порядку, який забезпечує об'єктивність
та реальність захисту.

Таким чином, право на судовий захист є
єдиним поняттям, яке складається з двох
правомочностей: права на звернення до
суду і право на задоволення
матеріально-правової вимоги
зацікавленої особи.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожному гарантується право на захист
його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом.

Отже, згідно з вищенаведеними нормами
права, позивач має право звернутись до
адміністративного суду з позовом лише
у разі, якщо він вважає, що рішенням,
дією чи бездіяльністю відповідача
(суб'єкта владних повноважень) порушено
його права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення відповідачем прав, свобод чи
інтересів позивача має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач.

З вказаним вище адміністративним
позовом позивач звернувся 04 грудня 2012
року, матеріалами справи
стверджується, що про наявність
уточнюючих розрахунків фактичних
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій, позивач дізнався
29.02.2012 року та окрім цього таке не
заперечує позивач.

Суд апеляційної інстанції не
погоджуючись з висновком суду першої
інстанції вважає, що заслуговують на
увагу доводи позивача, який вважає, що
відкликавши в лютому 2012 року довідку на
підставі, якої ОСОБА_2 було призначено
та нараховано пенсію, позивач
обґрунтовано розраховував на
відсутність правових підстав для
виплати пенсії так і для нарахування та
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій.

Дізнавшись в жовтні 2012 року про подання
адміністративного позову управлінням
пенсійного фонду про стягнення
заборгованості з відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій та відкриття
провадження у цій справі, позивач
підставно вважає, що саме цей момент є
відліком коли позивач дізнався про
порушення своїх прав та вправі
звернутись з адміністративним позовом
на їх захист.

Таким чином з огляду на наведене
апеляційні вимоги підлягають до
задоволення.

Керуючись ст. 160, ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.199,
ст.204, п.6 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу товариства з
додатковою відповідальністю
«Львівський завод «Металіст»
задовольнити, ухвалу Львівського
окружного адміністративного суду від 27
березня 2013 року в справі №2а-10219/12/1370 -
скасувати та справу направити до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
І.О. Яворський

Судді
А.І. Рибачук

Р.П. Сеник