Справа № 591/6964/13-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2014 р. Справа № 591/6964/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Кононенко З.О. , Філатова Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Сумах на додаткову
постанову Зарічного районного суду м.
Суми від 25.11.2013р. по справі №
591/6964/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Сумах

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії щодо
перерахунку пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Зарічного
районного суду м. Суми з зазначеним
позовом, в якому, з урахуванням
уточнень позовних вимог, просив
визнати дії Управління Пенсійного
фонду України у м. Сумах щодо відмови
ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та
виплаті щомісячного довічного
грошового утримання у зв'язку зі зміною
заробітної плати суддів -
неправомірними. Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України у м. Сумах
перерахувати та виплатити щомісячне
довічне грошового утримання судді у
відставці ОСОБА_1 у розмірі 90 %
заробітної плати працюючого судді на
відповідній посаді, згідно довідки
апеляційного суду Сумської області № 41
від 06.02.2013 року, починаючи з лютого 2013
року з урахуванням раніше проведених
виплат.

Постановою Зарічного районного суду м.
Суми від 29.10.2013р. позов задоволено.
Визнано дії Управління Пенсійного
фонду України у м. Сумах щодо відмови
ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та
виплаті щомісячного довічного
грошового утримання у зв'язку зі зміною
заробітної плати суддів з 03.06.2013 року
згідно довідки від 06.02.2013 року -
неправомірними. Зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України у м. Сумах
перерахувати та виплатити щомісячне
довічне грошового утримання судді у
відставці ОСОБА_1 у розмірі 90 %
заробітної плати працюючого судді на
відповідній посаді, згідно довідки
апеляційного суду Сумської області № 41
від 06.02.2013 року, починаючи з 03.06.2013 року
без обмеження граничного розміру
довічного грошового утримання.

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Зарічного
районного суду м. Суми із заявою про
винесення додаткового судового
рішення по справі.

В обґрунтування заяви зазначено, що
постановою Зарічного районного суду м.
Суми від 29.10.2013р. вирішено позовні
вимоги за період з 06.02.2013 року, тобто без
урахування уточнених позовних вимог, з
якими позивач звернувся до суду, а саме
за період з лютого 2013 року по 03.06.2013
року.

Додатковою постановою Зарічного
районного суду м. Суми від 25.11.2013р. по
справі № 591/6964/13-а заяву ОСОБА_1 щодо
винесення додаткового судового
рішення - задоволено.

Визнано дії Управління Пенсійного
фонду України у м. Сумах щодо відмови
ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та
виплаті щомісячного довічного
грошового утримання у зв'язку зі зміною
заробітної плати суддів -
неправомірними та зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України у
м. Сумах перерахувати та виплатити
щомісячне довічне грошового утримання
судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90 %
заробітної плати працюючого судді на
відповідній посаді, згідно довідки
апеляційного суду Сумської області № 41
від 06.02.2013 року, починаючи з лютого 2013
року з урахуванням раніше проведених
виплат.

Не погодившись з прийнятою додатковою
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати додаткову постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
в задоволенні заяви про винесення
додаткового рішення суду відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

Сторони в судове засідання не прибули,
були повідомлені належним чином про
дату, час та місце слухання справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 168 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, що ухвалив судове рішення, може за
заявою особи, яка брала участь у справі,
чи з власної ініціативи прийняти
додаткову постанову чи постановити
додаткову ухвалу у випадках, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з
приводу якої досліджувалися докази, чи
одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не
визначив способу виконання судового
рішення;

3) судом не вирішено питання про судові
витрати.

З урахуванням аналізу вказаної норми,
колегія суддів зазначає, що чинне
законодавство передбачає можливість
прийняття додаткового рішення, серед
іншого, у разі, якщо судом щодо однієї
із позовних вимог, з приводу якої
досліджувалися докази, чи одного з
клопотань не ухвалено рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Постановою Зарічного
районного суду м. Суми від 29.10.2013р. позов
задоволено. Визнано дії Управління
Пенсійного фонду України у м. Сумах
щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні
перерахунку та виплаті щомісячного
довічного грошового утримання у
зв'язку зі зміною заробітної плати
суддів з 03.06.2013 року згідно довідки від
06.02.2013 року - неправомірними.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у м. Сумах перерахувати
та виплатити щомісячне довічне
грошового утримання судді у відставці
ОСОБА_1 у розмірі 90 % заробітної плати
працюючого судді на відповідній
посаді, згідно довідки апеляційного
суду Сумської області № 41 від 06.02.2013
року, починаючи з 03.06.2013 року без
обмеження граничного розміру
довічного грошового утримання.

Проте, не розглянуто позовну вимогу за
період з лютого 2013 року по 02.06.2013 року
включно.

Між тим, при ухваленні додаткового
рішення судом було допущено порушення
норм процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з уточненим
позовом 17.10.2013 року, доповнивши вимоги
щодо захисту його порушених прав, які
мали місце з лютого 2013 року по 02.06.2013
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду, шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом та
період за який позивач просить суд
захистити його права, колегія суддів
приходить до висновку, що права
позивача підлягають захисту з 17.04.2013
року

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Приймаючи рішення про поновлення
позивачу строку на звернення до суду з
позовом суд першої інстанції не навів
підстав для його поновлення.

З матеріалів справи таких підстав не
вбачається. Доказів поважності
пропуску строку на звернення до суду з
позовом позивачем не надано.

Виходячи із зазначених обставин
справи, колегія суддів, вважає, що судом
при ухваленні рішення було порушено
приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що
призвело до необґрунтованого
задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що через порушення судом норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
додаткова постанова суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог до 17.04.2013 року - підлягає
скасуванню та залишенню цієї частини
позовної заяви без розгляду.

Щодо позовних вимог за період з 17.04.2013
року по 02.06.2013 року включно, колегія
суддів виходить з наступного.

Задовольняючи заяву позивача про
винесення додаткової постанови, суд
першої інстанції виходив з
необхідності застосування ч. 3 ст. 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 90
відсотків грошового утримання судді, у
зв'язку з чим зобов'язав відповідача
здійснити відповідний перерахунок з
лютого 2013 року.

Колегія суддів вважає, що зазначений
висновок не у повній мірі узгоджується
з рішенням Конституційного Суду
України від 03 червня 2013 року у справі №
1-2/2013 за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) окремих положень
статті 2, абзацу другого пункту 2
розділу II "Прикінцеві та перехідні
положення" Закону України "Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи",
статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

У частині першій статті 126 Основного
Закону України закріплено положення,
згідно з яким незалежність і
недоторканість суддів гарантується
Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України, є надання їм за рахунок
держави матеріального і соціального
захисту, до яких, зокрема, відноситься і
щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
передбачених законом гарантій
самостійності судів, незалежності та
правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів
урегульовані Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07.07 2010
року.

Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою незалежність
судді забезпечується окремим порядком
фінансування та організаційного
забезпечення діяльності судів,
установленим законом, належним
матеріальним та соціальним
забезпеченням судді.

У зв'язку з набуттям чинності Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" змінено порядок оплати праці
працюючим суддям, яким виплачується
суддівська винагорода.

Статтею 129 цього Закону визначено вид,
склад, розмір суддівської винагороди,
яка складається з грошового утримання,
яке включає в себе посадовий оклад та
доплати за вислугу років, перебування
на адміністративній посаді в суді,
науковий ступінь, роботу, яка
передбачає доступ до державної
таємниці.

Так, призначення та нарахування
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці
проводиться згідно вимог статті 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів".

Згідно частини 3 статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" в редакції Закону від 07.07.2010
року щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Законом України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року частина 3 статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" був викладений в іншій
редакції, згідно з якою щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді, з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України
від 03 червня 2013 року у справі № 1-2/2013 за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 2, абзацу
другого пункту 2 розділу II "Прикінцеві
та перехідні положення" Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи", статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" (справа
щодо змін умов виплати пенсій і
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці) були
визнані неконституційною частина 3
статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" від 7 липня
2010 року N 2453-VI у редакції Закону України
"Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи" від 8 липня 2011 року N 3668-VI.

Отже, при вирішенні даного спору до
правовідносин, що виникли до 02 червня
2013 року підлягає застосуванню частина
третя статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" в редакції
Закону України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" від 8
липня 2011 року. Після 03 червня 2013 року
застосуванню до спірних правовідносин
підлягає частини 3 статті 138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів" в редакції Закону від 07.07.2010
року.

Таким чином, розмір довічного
грошового утримання позивача в період
з лютого 2013 року по 02.06.2013 року має
визначатися виходячи з 80 відсотків
заробітної плати судді, без обмеження
граничного розміру щомісячного
довічного грошового утримання.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку щодо
визначення у відсотковому розмірі
грошового утримання за період з 17.04.2013
року по 02.06.2013 року включно.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає за необхідне скасувати
додаткову постанову Зарічного
районного суду м. Суми від 25.11.2013р. по
справі № 591/6964/13-а за період з 17.04.2013 року
по 02.06.2013 року включно, з прийняттям в
цій частині нової постанови про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.99, 100, 160, 167, 195, 196, 197, п. 3
ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Сумах -
задовольнити частково.

Додаткову постанову Зарічного
районного суду м. Суми від 25.11.2013р. по
справі № 591/6964/13-а скасувати в частині
задоволення позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії щодо перерахунку пенсії з 01.02.2013
року по 17.04.2013 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Сумах про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії щодо перерахунку пенсії за період з
01.02.2013 року по 17.04.2013 року - залишити без
розгляду.

В іншій частині додаткову постанову
Зарічного районного суду м. Суми від
25.11.2013р. по справі № 591/6964/13-а -скасувати.

Прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Сумах про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії щодо перерахунку пенсії за період з
17.04.2013 року по 02.06.2013 року включно.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Тацій
Л.В.Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О.
Філатов Ю.М. З оригіналом згідно:
пом.судді-
І.М. Гайворонська