Справа № 762/4233/13-а
Суддя: Гапонов Д. Ю.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

БАЛАКЛАВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
Справа № 762/4233/13-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 року Балаклавський районний
суд міста Севастополя в складі:

головуючого судді - Гапонова Д.Ю.,

при секретарі - Албовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Севастополі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Балаклавському районі міста
Севастополя про визнання рішення та
бездіяльності неправомірними,
зобов'язання до вчинення певних дій,
стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Балаклавському районі міста
Севастополя (далі по тексту УПФ України
в Балаклавському районі м.
Севастополя), в якому просить суд:

- Визнати бездіяльність УПФ
України в Балаклавському районі м.
Севастополя по неприйняттю у
десятиденний термін рішення за
результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про
призначення пенсії - протиправною;

- Визнати бездіяльність УПФ
України в Балаклавському районі м.
Севастополя по ненаданню ОСОБА_1
можливості надати додаткові документи
для призначення пенсії за віком на
пільгових умовах - протиправною;

- Визнати рішення УПФ України в
Балаклавському районі м. Севастополя
про відмову ОСОБА_1 в призначенні
пенсії за віком на пільгових умовах за
Списком № 2, відповідно до п.б ст.13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» - протиправним;

- Зобов'язати УПФ України в
Балаклавському районі м. Севастополя
призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на
пільгових умовах за Списком № 2,
відповідно до п.б ст.13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» з 18
березня 2013 року;

- Стягнути з УПФ України в
Балаклавському районі м. Севастополя
на користь ОСОБА_1 компенсацію
моральної шкоди в розмірі 4.000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 йому
виповнилося 55 років. Загальний стаж
роботи перевищує 25 років, з них стаж
роботи з шкідливими та тяжкими умовами
праці складає більше 12 років 6 місяців.
Таким чином, згідно п.б ст.13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
позивач має право на пенсію за віком на
пільгових умовах. Чесно заробивши
своїм нелегким трудом право на льотну
пенсію, втративши внаслідок
шкідливості роботи своє здоров'я,
позивач відчув необхідність вийти на
пенсію, звільнитись з роботи, оскільки
продовжувати трудову діяльність стало
важко. За призначенням пенсії ОСОБА_1
звернувся до УПФ України в
Балаклавському районі м. Севастополя 22
травня 2013 року. Разом з заявою про
призначення пенсії ОСОБА_1 подав пакет
всіх необхідних документів, про що є
розписка відповідача. Ніяких
повідомлень від УПФ України в
Балаклавському районі м. Севастополя
про необхідність подання додаткових
документів, та їх переліку ОСОБА_1 не
отримував. Тільки 08 листопада 2013 року
позивач отримав поштою протокол № 28
про відмову в призначенні пенсії за
віком на пільгових умовах за Списком №
2, хоча відповідно до ч.5 ст.45 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
територіальний орган Пенсійного фонду
не пізніше 10 днів з дня надходження
документів про призначення пенсії
приймає рішення про призначення або
про відмову в призначенні пенсії.
Відмова була обґрунтована відсутністю
необхідного для призначення пенсії за
віком на пільгових умовах стажу роботи.
Ці обставини ОСОБА_1 вважає порушенням
його прав. Крім того, вказані
неправомірні дії відповідача завдали
позивачу моральної шкоди. У зв'язку з
тим, що вказана відмова, на його думку,
порушує його права, він був змушений
звернутись до суду з вказаною позовною
заявою.

В судовому засіданні позивач та його
представник вимоги позову підтримали,
просили їх задовольнити. Також надали
суду розрахунок розміру судових
витрат, та акт виконаних робіт і
квитанції до нього.

Представник відповідача у судовому
зсіданні проти позову заперечувала,
просила суд відмовити в його
задоволенні, надала суду заперечення, в
яких посилається на те, що довідки
надані позивачем на підтвердження
пільгового стажу роботи у
Сімферопольському
будівельно-монтажному управлінні
«Крименергобуд» Виробничого
енергетичного об'єднання «Крименерго»
№ К06-03-4975/1 від 29 квітня 2013 року стосовно
періоду з 19 серпня 1987 року по 22
листопада 1993 року та № К06-03-4975/2 від 29
квітня 2013 року стосовно періоду з 04
липня 1994 року по 20 січня 2000 року, що були
видані ПАТ «ДТЕК Крименерго» є
необґрунтованими, оскільки в
результаті перевірки, проведеної
спеціалістами УПФ України в Київському
районі м. Сімферополя АРК на ПАТ «ДТЕК
Крименерго», було встановлено, що
позивач у вказані періоди працював на
посаді не електрозварника, а зварника,
яка не віднесена до пільгових професій
передбачених нормативно-правовими
актами - Списком № 2, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів СРСР від
26 січня 1991 року № 10, Списком № 2,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 11 березня 2004 року
№ 162. Крім цього наказом № 32 від 08
травня 1996 року по Сімферопольському
будівельно-монтажному управлінню
«Крименергобуд» ВЕО «Крименерго» «Про
результати проведення атестації
робочих місць» були атестовані робочі
місця, зокрема, електрозварників
ручної зварки, а не робочі місця
зварників. Вказує на те, що при
прийнятті рішення стосовно
призначення пенсії строків розгляду
заяви про її призначення не порушували,
оскільки відповідно до п.5 Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
25 листопада 2005 року N 22-1,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27 грудня 2005 р. за N
1566/11846, у разі, якщо до заяви про
призначення пенсії додані не всі
необхідні документи, вони додатково
подаються у строк протягом трьох
місяців, при цьому днем звернення за
пенсією вважається день приймання
заяви про призначення пенсії. Також
просила суд відмовити у задоволенні
вимог про стягнення компенсації
моральної шкоди, оскільки у матеріалах
справи відсутні належні докази її
завдання, а також не вбачається
причинний зв'язок між діями УПФ України
в Балаклавському районі м. Севастополя
та слідством - моральною шкодою.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, суд вважає позовні
вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_1 виповнилось 55 років.

22 травня 2013 року позивач звернувся до
УПФ України в Балаклавському районі м.
Севастополя з заявою про призначення
йому пенсії за віком на пільгових
умовах за Списком № 2. Разом з заявою
позивач надав відповідачу пакет
необхідних документів, про що ОСОБА_1
була видана відповідна
розписка-повідомлення від 22 травня 2013
року, копія якої наявна у матеріалах
справи. Загальний трудовий стаж
позивача за відомостями трудової
книжки становить більше 25 років. На
підтвердження наявності пільгового
трудового стажу для призначення пенсії
позивачем була представлена довідка
ВАТ «Севастопольський морський завод»
від 23 травня 2011 року № 012-34 за період
роботи з 14 березня по 08 серпня 1977 року
та з 25 жовтня 1985 року по 21 червня 1987 року
(загальний пільговий стаж 2 роки 22 дні),
проти правомірності якої відповідач не
заперечує, а також довідки ПАТ «ДТЕК
Крименерго» № К06-03-4975/1 від 29 квітня 2013
року стосовно періоду з 19 серпня 1987
року по 22 листопада 1993 року та №
К06-03-4975/2 від 29 квітня 2013 року стосовно
періоду з 04 липня 1994 року по 20 січня 2000
року (загальний пільговий стаж 11 років 9
місяців 21 день). Тобто в сумі пільговий
стаж за довідками становить більш ніж 12
років 6 місяців.

08 листопада 2013 року позивач отримав
поштою від УПФ України в
Балаклавському районі м. Севастополя
Протокол № 28 про відмову ОСОБА_1 в
призначенні пенсії за віком на
пільгових умовах за Списком № 2 у
зв'язку з відсутністю необхідного
пільгового стажу. У протоколі
зазначено, що за результатами
перевірки, проведеної спеціалістами
УПФ України в Київському районі м.
Сімферополя АРК на ПАТ «ДТЕК
Крименерго», було встановлено, що
позивач у вказані періоди працював на
посаді не електрозварника, а зварника,
яка не віднесена до пільгових професій
передбачених нормативно-правовими
актами - Списком № 2, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів СРСР від
26 січня 1991 року № 10, Списком № 2,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 11 березня 2004 року
№ 162.

Статтею 19 Конституції України
встановлене, що органи державної влади,
їх посадові особи повинні діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Згідно з п. «б» ст. 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»правом на
пільгове пенсійне забезпечення
користуються працівники, зайняті
повний робочий день на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці, - за
списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінету Міністрів України і за
результати атестації робочих місць
чоловіки після 55 років і при стажі
роботи не менше 25 років, з них 12 років 6
місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ст. 62 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Згідно з п. 20 цього Порядку
підтвердження наявного трудового
стажу для призначення пенсій за
відсутності трудової книжки або
відповідних записів у ній,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993
року, у тих випадках, коли в трудовій
книжці відсутні відомості, що
визначають право на пенсії на
пільгових умовах або за вислугу років,
установлені для окремих категорій
працівників, для підтвердження
спеціального трудового стажу
приймаються уточнюючі довідки
підприємств, установ, організацій або
їх правонаступників

Як вбачається з копій довідок ПАТ
«ДТЕК Крименерго» № К06-03-4975/1 від 29
квітня 2013 року стосовно періоду з 19
серпня 1987 року по 22 листопада 1993 року та
№ К06-03-4975/2 від 29 квітня 2013 року стосовно
періоду з 04 липня 1994 року по 20 січня 2000
року позивач у зазначені періоди
працював електрозварником ручної
зварки. Також вказані факти
підтверджуються даними трудової
книжки, та копіями інших документів:
картою умов труда, рапортом
затвердження штатного розпису,
журналами інструктажів по техніці
безпеки, протоколом № 18(2) від 02
листопада 1993 року, наказом № 54к від 04
листопада 1995 року по Сімферопольському
будівельно-монтажному управлінню
«Крименергобуд» ВЕО «Крименерго»,
наказом № 74 від 20 листопада 1995 року
«Про встановлення надбавок та доплат
працівникам» по Сімферопольському
будівельно-монтажному управлінню
«Крименергобуд» ВЕО «Крименерго»,
наказом № 20 від 22 березня 1996 року «Про
встановлення надбавок та доплат
працівникам» по Сімферопольському
будівельно-монтажному управлінню
«Крименергобуд» ВЕО «Крименерго»,
табелями обліку робочого часу.

Крім того, позивачем до матеріалів
справи надана копія довідки ПАТ
«Укренергозахист» від 30 вересня 2013
року на підтвердження пільгового стажу
роботи за період з 20 листопада 1978 року
по 12 листопада 1983 року на посаді
ізолювальника-плівочника (загальний
пільговий стаж 5 років 2 дні.

Посада електрозварника та
ізолювальника-плівочника передбачена
нормативно правовими актами - Списком
№ 2, затвердженим Постановою Ради
Міністрів СРСР від 22.08.1956 року № 1173,
Списком № 2, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991
року № 10, Списком № 2, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 11 березня 2004 року № 162.

Відповідно до ст.45 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", пенсія призначається з
дня звернення за пенсією, крім таких
випадків, коли пенсія призначається з
більш раннього строку. Пенсія за віком
призначається з дня, що настає за днем
досягнення пенсійного віку, якщо
звернення за пенсією відбулося не
пізніше трьох місяців з дня досягнення
особою пенсійного віку.

Відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів.

За таких обставин суд приходить до
висновку про обґрунтованість вимог
позивача у цієї частині.

Стосовно порушення строків
призначення пенсії суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч.5 ст.45 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", документи про
призначення (перерахунок) пенсії
розглядає територіальний орган
Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з
дня їх надходження приймає рішення про
призначення (перерахунок) або про
відмову в призначенні (перерахунку)
пенсії.

Відповідно до п.5 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
25 листопада 2005 року N 22-1,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27 грудня 2005 р. за N
1566/11846, у разі, якщо до заяви про
призначення, відновлення пенсії додані
не всі необхідні документи, орган, що
призначає пенсію, письмово повідомляє
заявника про те, які документи
необхідно подати додатково, про що в
заяві про призначення пенсії робиться
відповідний запис. Якщо вони будуть
подані не пізніше трьох місяців із дня
повідомлення про необхідність подання
додаткових документів, то днем
звернення за пенсією вважається день
приймання заяви про призначення пенсії
або дата, зазначена на поштовому
штемпелі місця відправлення заяви.

Тобто, відповідач повинен був у
десятиденний строк розглянути подані
позивачем документи, та прийняти
рішення, або повідомити його про те, що
ним подані документи не у повному
обсязі, а також вказати які саме
документи необхідно подати додатково.

Відповідачем не надано доказів
повідомлення позивача про вказані
обставини, ОСОБА_1 був позбавлений
можливості додатково подати необхідні
документи, а тому цю бездіяльність
необхідно визнати протиправною.

Щодо позовної вимоги про
відшкодування моральної шкоди, слід
зазначити, що частиною другою статті 21
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

При вирішенні питання про з'ясування
фактів, з якими закон пов'язує
відшкодування моральної шкоди, слід
виходити з вимог статті 1167 Цивільного
кодексу України, в якій визначені
підстави відповідальності за моральну
шкоду.

Частиною 1 даної статті встановлено,
що моральна шкода, завдана фізичній чи
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" встановлено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Відповідно до пункту 5 вказаної
Постанови Пленуму Верховного суду
України обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування
моральної шкоди підлягають: наявність
такої шкоди, протиправність діяння її
заподіювана, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювана та вини останнього
в її заподіянні. Суд повинен з'ясувати,
чим підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями вони заподіяні, яким є ступінь
вини заподіювана, в якій грошовій сумі
чи в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини.

У позовні заяві ОСОБА_1 вказує на те, що
внаслідок довготривалої відсутності
після подання документів на
призначення пенсії пенсійних виплат,
відмови у призначенні пенсії, він почав
нервувати, що призвело до безсоння,
головного болю, стресу, болям, тобто
загального погіршення самопочуття, а у
подальшому до госпіталізації. Але у
позовній заяві також зазначає, що
внаслідок шкідливості роботи втратив
своє здоров'я, що було однією з причин
виходу на пенсію. Тобто суд позбавлений
можливості встановити причину
погіршення самопочуття, оскільки воно
могло бути визвано загостренням
існуючих хронічних захворювань, що
виникли внаслідок трудової діяльності
пов'язаної з шкідливими умовами праці,
і без впливу інших абстрактних,
суб'єктивних факторів.

З наведеного суд робить висновок, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів завдання моральної
шкоди. Тому, врахувавши фактичні
обставини справи, суд дійшов висновку,
що визнання судом порушення прав
позивача саме по собі становить
достатньо справедливу сатисфакцію за
моральну шкоду, завдану йому.

Крім того, виходячи з практики
Європейського суду з прав людини,
рішення якого у відповідності до
статті 17 Закону України від 23.02.2006, №
3477-IV "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" є джерелом права,
зокрема, у справах «Недбала проти
Польщі» та «Джаббара проти Туреччини»
(2000 рік), визнання дій суб'єкта владних
повноважень протиправними є
достатнім відшкодуванням спричиненої
позивачу моральної шкоди, оскільки
діючим законодавством передбачено і
інші форми її відшкодування, крім
стягнення коштів.

Відповідно до ст. 87 КАС України одним з
видів витрат, пов'язаних з розглядом
справи, є витрати на правову допомогу.

Згідно зі ст. 90 КАС України витрати,
пов'язані з оплатою допомоги адвоката
або іншого фахівця в галузі права, які
надають правову допомогу за договором,
несуть сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги,
передбачених законом.

З аналізу зазначених норм вбачається,
що правовою допомогою в
адміністративному процесі визнається
допомога правового характеру лише
адвоката або у визначених законом
випадках іншого фахівця у галузі права,
які її надають на підставі договору.

Крім того, судові витрати, в тому числі
витрати на правову допомогу, повинні
бути пов'язані тільки з розглядом
конкретної адміністративної справи, що
розглядається судом.

Адвокат у розгляді справи участі не
приймав. ОСОБА_4, яка приймала участь у
справи, не надала суду доказів того, що
вона є фахівцем в галузі права. У справі
відсутні договори про надання правової
допомоги. А отже, враховуючи наведене,
суд не приймає до уваги, як докази, акт
виконаних робіт від 14 січня 2014 року та
квитанції до нього про оплату правової
допомоги по здійсненню окремих
процесуальних дій, а також не вбачає
підстав для стягнення на користь
позивача сум відповідно до наведених
квитанцій, згідно вимог ст.94 КАС
України.

Судові витрати по сплаті судового
збору за подання адміністративного
позову немайнового характеру суд
розподіляє відповідно до вимог ст.94 КАС
України.

На підставі до ст. 46 Конституції
України, ст.ст. 8,10,24,36-39,40,64 Закону
України «Про загальнообов'язковим
державне пенсійне страхування»,
ст.ст.13,82,83 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», п. 20 Порядку
підтвердження трудового стажу для
призначення пенсії при відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, затвердженого
постановою КМУ від 12.08.1993 № 637,
керуючись ст.ст. 11,12,71,87,90,94,161 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати бездіяльність УПФ України в
Балаклавському районі м. Севастополя
по неприйняттю у десятиденний термін
рішення за результатами розгляду заяви
ОСОБА_1 про призначення пенсії -
протиправною.

Визнати бездіяльність УПФ України в
Балаклавському районі м. Севастополя
по ненаданню ОСОБА_1 можливості надати
додаткові документи для призначення
пенсії за віком на пільгових умовах -
протиправною.

Визнати рішення УПФ України в
Балаклавському районі м. Севастополя
про відмову ОСОБА_1 в призначенні
пенсії за віком на пільгових умовах за
Списком № 2, відповідно до п.б ст.13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» - протиправним.

Зобов'язати УПФ України в
Балаклавському районі м. Севастополя
призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на
пільгових умовах за Списком № 2,
відповідно до п.б ст.13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» з 18
березня 2013 року.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
серії НОМЕР_2, індивідуальний
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, суму
сплаченого судового збору у розмірі 68
(шістдесят вісім) грн. 82 коп.

Постанова суду може бути оскаржена
в апеляційному порядку до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через
Балаклавський районний суд м.
Севастополя протягом десяти днів з дня
отримання її копії сторонами у справі.

Суддя - підпис.

З оригіналом згідно.

Головуючий у справі
Д.Ю.Гапонов