Справа № 824/1802/13-а
Суддя: Спіжавка Георгій Георгійович
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 січня 2014 р. м.
Чернівці справа №
824/1802/13-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Спіжавки Г.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання: Червоняк
У.С.,

від позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

від відповідача - Яланецька І.П., Ротарь
Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в м. Чернівцях
про скасування наказу, поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до
Чернівецького окружного
адміністративного суду з
адміністративноим позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Чернівцях (далі - відповідач) про
скасування наказу, поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати.

Позовні вимоги мотивовані наступним.

Позивач працювала з 18.04.2005р. по 15.07.2013р.
на різних посадах, віднесених законом
до посад державного службовця: в
управлінні Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Чернівців,
потім в управлінні Пенсійного фонду
України в Садгірському районі м.
Чернівців, а після його реорганізації -
в управлінні Пенсійного фонду України
в місті Чернівцях.

Наказом відповідача від 12.07.2013р. №114-о
позивача звільнено з 15.07.2013р. з посади
головного спеціаліста відділу
пенсійного забезпечення з питань
контролю за призначенням і
перерахуванням пенсій на підставі п. 6
ст.30 Закону України "Про державну
службу" за порушення Присяги
державного службовця.

Позивач вважає, що даний наказ є
протиправним і таким, що грубо порушує
закон та її права.

Пояснює, що її було звільнено з посади
відповідно до п.6 ст.30 Закону України
"Про державну службу", тоді як, вказана
норма закону не передбачає звільнення
з посади, а встановлює підстави
припинення державної служби. При
звільненні з роботи позивача
відповідач повинен був керуватися
нормою ст.40 КЗпП України.

Правовою підставою звільнення
позивача є службова записка заступника
начальника управління Лакусти К.В., при
цьому жодного розслідування чи
перевірки стосовно позивача чи
вказаної службової записки не
проводилось. Позивач зазначає, що їй не
було запропоновано надати пояснення на
свій захист: наказ про звільнення був
виданий 12.07.2013р., в цей день позивач
перебувала на лікарняному, і
ознайомилася з наказом коли вийшла на
роботу 15.07.2013р.

Позивач також вказує, що п.6 ст.30 Закону
України "Про державну службу", на
підставі якого її звільнено за
порушення Присяги, не встановлює
порядку припинення державної служби з
вказаної підстави. Разом з тим,
відповідно до ч.7 ст.9 КАС України, у разі
відсутності закону, що регулює
відповідні правовідносини, суд
застосовує закон, що регулює подібні
правовідносини (аналогія закону), а за
відсутності такого закону суд виходить
із конституційних принципів і
загальних засад права (аналогія права).
З даного приводу, як зазначає позивач,
Вищий адміністративний суд України у
своїй Довідці про вивчення та
узагальнення практики розгляду
адміністративними судами спорів з
приводу прийняття громадян на публічну
службу, її проходження, звільнення з
публічної служби за лютий 2009 року
(витяг додається), вказав, що судам
необхідно виходити з того, що
дисциплінарна відповідальність
публічного службовця є предметом
адміністративного права, а трудове
законодавство у цьому випадку
застосовується субсидіарно. Таким
чином, як пояснює позивач, порядок
припинення державної служби, не
врегульований спеціальним законом "Про
державну службу", а регулюються
положеннями трудового законодавства.

З огляду на вказане, позивач стверджує,
що так як Законом України "Про державну
службу" не встановлено строків
притягнення державного службовця до
відповідальності, то з викладених вище
підстав до спірних правовідносин в цій
частині застосовується трудове
законодавство. Відповідно до ст.148 КЗпП
України, стягнення застосовується не
пізніше одного місяця з моменту
виявлення порушення, однак не може бути
накладено пізніше шести місяців з
моменту вчинення порушення. Позивач
була звільнена з державної служби у 2013
році за дії, які вчинила в 2006 році, тобто
7 років тому.

Крім того, позивач вказує на те, що
оскаржуваним наказом не враховано
ступінь тяжкості проступку і його
наслідки та завдану шкоду, бездоганну
попередню роботу та інші фактори, що
мають істотне значення при виборі виду
стягнення та тяжкості покарання.

Із службової записки Лакусти К.В.
вбачається, що єдиною підставою
видання оскаржуваного наказу є
порушення позивачем Присяги, що
полягає у технічних помилках при
обробці даних про заробітну плату
ОСОБА_7 за квітень 1995 року і березень 1997
року. Разом з тим, у довідках про
заробітну плату ОСОБА_7 №3 і №4 від
20.01.1999р. з МКП "Діорит", які позивач
неправильно обробила, загальний
підсумок по заробітній платі за кожен
рік сходиться. А тому помилилася не
позивач, а бухгалтер підприємства у
помісячній розбивці зарплати, а
оскільки загальний річний підсумок
сходиться, то пенсія гр. ОСОБА_7
призначена вірно.

Щодо своєї вини позивач зазначає, що
пенсію не призначала, а лише проводила
прийом громадян, первинну перевірку
документів на відповідність вимогам та
розрахунок пенсії, вела пенсійні
справи. Пенсія ОСОБА_7 призначена на
підставі Протоколу №1136 від 31.05.2006р.,
який складений не одноособово, а
колегіально, за підписом в.о.
начальника відділу Гафійчук Н.Г., в
обов'язки якої входила остаточна
перевірка розрахунку. Після цього
даний протокол 03.07.2006р. було перевірено
контрольним відділом Головного
управління ПФУ в Чернівецькій області.

Позивач також не погоджується з
висновком вказаним у записці Лакусти
К.В., що своїми діями ОСОБА_1 порушила
вимогу уникнення конфлікту інтересів,
передбачену Загальними правилами
поведінки державного службовця та
Законом України "Про засади
запобігання і протидії корупції" так,
як призначаючи пенсію своєму батькові,
у позивача був відсутній будь-який
приватний інтерес, який міг би вплинути
на об'єктивність виконання нею
службових обов'язків.

Посилається на судову практику, яка
підтверджує, що порушення Присяги може
бути кваліфіковано лише як
недотримання Конституції України та
законів України і несумлінне виконання
своїх обов'язків, а не недотримання
будь-яких нормативно-правових актів. У
разі порушення підзаконних
нормативних актів дії державного
службовця можуть бути кваліфіковані,
як дисциплінарне правопорушення. Тому
невиконання чи неналежне виконання
державним службовцем своїх службових
обов'язків є дисциплінарним
порушенням, а несумлінне їх виконання -
порушенням Присяги.

Щодо відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, позивач просить
виплатити їй середній заробіток за
весь час вимушеного прогулу. Так, як
вказує позивач, відповідно до довідки
від 23.07.2013р. №14047/04, її середньомісячна
заробітна плата за два останні повні
місяці роботи без урахування
матеріальної допомоги на оздоровлення
складає: (3008,61 + 5757,92 - 1147,00) : 2 = 3809,77 грн.
Тоді за кожен день вимушеного прогулу
відповідач повинен виплатити їй - 3809,77 :
30 = 127,00 грн.

Крім того, як стверджує позивач,
незаконним наказом, їй завдана значна
моральна шкода, яка полягає у душевних
стражданнях, спричинених незаконним
звільненням, несправедливим
відношенням до неї. Формулюванням
"звільнення з державної служби за
порушення Присяги" серед колег,
товаришів та знайомих підірвано її
авторитет сумлінного державного
службовця, який підтверджується
матеріалами особової справи і який
вона здобувала роками. Поширена серед
колег та співробітників інформація про
порушення нею Присяги вкрай негативно
відобразилася на її взаєминах з
оточуючими. Запис у трудовій книжці про
звільнення за порушення Присяги
унеможливлює трудовлаштування як в
органах державної влади, місцевого
самоврядування, так і в інших
організаціях, та створює негативне
відношення потенційних роботодавців.
Через звільнення були суттєво порушені
її звичні життєві зв'язки і вона
втратила джерело свого доходу. У
зв'язку з цим позивач перебуває у стані
психологічного стресу та переживає
душевні страждання, а зараз змушена
докладати додаткових зусиль і часу для
поновлення своїх прав у судових
інстанціях, тому позивач оцінює
завдану їй моральну шкоду у розмірі 5000
грн.

Відповідач не погодився з позовними
вимогами, свою позицію виклав в
письмових запереченнях, де повідомив
суду наступне.

При проведені перевірки довідок про
заробітну плату від 20.01.1999 за №№ 3 та 4,
виданих МКП "Діорит" для призначення
пенсії гр. ОСОБА_7, встановлено, що
вказані довідки не відповідають даним,
відображеним у звітності, яка
подавалась до Пенсійного фонду України
по ф.4-ПФ за 1994-1998 роки.

У довідках вказана заробітна плата
щомісячно, а в звітах ф.4-ПФ, які були
подані до Пенсійного фонду, заробітна
плата за 1994-1998 роки щомісячно не
нараховувалась. Фонд оплати праці, який
відображений в ф.4-ПФ, повністю
співпадає з фондом оплати праці згідно
актів перевірок. Перевірки МКП "Діорит"
проводились на підставі первинних
документів по заробітній платі.

Вказані довідки підписані директором
МКП "Діорит" ОСОБА_9, що ставить під
сумнів його підпис. Згідно матеріалів
пенсійної справи ОСОБА_9 працював на
посаді в.о.директора МКП "Діорит" в
період з 26.06.1998 по 26.11.1998, а довідки про
заробіток гр.ОСОБА_7 видані в січні 1999
року, тобто на момент втрати права
підпису фінансово-господарських
документів. Крім того, всі звіти ПФ за
період з 1992 по 2001 роки подавались до
Пенсійного фонду України за підписом
Директора ОСОБА_7

Також, встановлено, що головний
спеціаліст відділу пенсійного
забезпечення питань контролю за
призначенням і перерахуванням пенсій
ОСОБА_1, яка приймала та опрацьовувала
документи для призначення пенсії гр.
ОСОБА_7 є його донькою.

Зазначений спеціаліст під час
опрацювання документів для
призначення пенсії ввела заробітну
плату за березень 1997 року замість 394,01
грн. - 354,01 грн., та за квітень 1995 року
замість 1102,33 грн. - 110,23 грн., таким чином
графа "Всього" по відповідному року
співпала з сумами, які зазначені в
довідках, що свідчить про умисність її
дій.

Згідно посадових обов'язків ОСОБА_1 у
випадку сумніву правильності видачі
документів повинна була передати
вказані довідки для перевірки, що
зроблено не було.

Крім того, ОСОБА_1 призначала та в
подальшому проводила перерахунки
пенсій іншим родичам: матері - ОСОБА_10,
свекру - ОСОБА_11, свекрусі - ОСОБА_12
Зокрема, своїй матері ОСОБА_10, яка
надала для розрахунку пенсії довідки
про заробітну плату по МКП "Діорит" за
1995-2000 роки, які викликають сумніви щодо
достовірності їх видачі.

Враховуючи вищезазначене, 16.07.2013р.
управління звернулося до УМВС України
в Чернівецькій області з листом про
виявлені порушення та проханням вжиття
заходів відповідного реагування по
викладених обставинах відповідно до
норм чинного законодавства України.

02.08.2013р. за вх. № 32/9292 в управління
Пенсійного фонду Україні в м.
Чернівцях надійшов лист - відповідь з
інформацією про те, що по факту
звернення управлінням встановлено, що
воно підлягає розгляду відповідно до
вимог Кримінального процесуального
кодексу України. Викладені у зверненні
відомості вказують на наявність ознак
кримінального правопорушення,
передбаченого ст.366 КК України, 29.07.2013р.
слідчим СВ Першотравневого РВ УМВС
України в Чернівецькій області
Голунгою М.В. внесені до Єдиного
реєстру досудових розслідувань.

Крім того, враховуючи виявлені
обставини справи та висновки акту
перевірки № 902 від 12.07.2013р. МКП "Діорит",
12.07.2013р. заступником начальника
управління Лакустою К.В. підготована
службова записка по виявлених
порушеннях.

За результатами розгляду даної
службової записки начальником
управління Лотоцькою Л.К. накладено
резолюцію про підготовку начальником
відділу кадрового забезпечення
Яланецькою І.П. наказу про звільнення
ОСОБА_1 за порушення присяги державного
службовця та заступнику начальника
управління Лакусті К.В. про проведення
виплати пенсії ОСОБА_7 в мінімальному
розмірі до з'ясування обставин.

На виконання даних вказівок відділом
кадрового забезпечення 12.07.2013р. був
підготовлений наказ про звільнення
ОСОБА_1 15.07.2013 з посади головного
спеціаліста відділу пенсійного
забезпечення з питань контролю за
призначенням і перерахуванням пенсій
відповідно до п.6 ст.30 Закону України
"Про державну службу", за порушення
Присяги державного службовця.

ОСОБА_1 було запропоновано надати
письмові пояснення з приводу порушень,
виявлених в ході перевірки
правильності видачі довідок про
заробітну плату від 20.01.1999 за №№ 3 та 4,
видані МКП "Діорит" для призначення
пенсії ОСОБА_7, але від надання
письмових пояснень ОСОБА_1 відмовилася.

Відповідач не погоджується з висновком
позивача про те, що п.6 ст.30 Закону
України "Про державну службу" не
передбачає звільнення з посади, а
встановлює підстави припинення
державної служби, так як відповідно до
положень ст. 30 вказаного Закону крім
загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю України,
встановлені і інші підстави припинення
(розірвання) державної служби, в тому
числі у випадку відмови державного
службовця від прийняття або порушення
Присяги, передбаченої статтею 17 цього
Закону, тобто дана стаття розширює коло
обставин для розірвання трудових
відносин.

Відповідач звертає увагу суду на те, що
дані порушення виявлені лише в липні 2013
року в ході перевірки, по дані
порушення носять триваючий характер,
оскільки ОСОБА_1 не тільки здійснювала
прийом документів, їх опрацювання та
призначення пенсії в 2006 ОСОБА_7, але і в
подальшому проводила всі наступні
перерахунки.

Крім того, відповідач стверджує, що
позивачу було запропоновано надати
письмові пояснення по факту виявлених
порушень, на що позивач категорично
відмовилася.

Безпідставним вважає відповідач
твердження позивача стосовно не
врахування відповідачем ступеня
тяжкості проступку, його наслідків та
обсягу завданої шкоди, так як виявлені
Управлінням порушення полягають у
навмисному допущенні ОСОБА_1 технічної
помилки при введенні даних про
заробітну плату при розрахунку пенсії
свого батька ОСОБА_7

Щодо судової практики, на яку
посилається позивач, відповідно до
якої порушення Присяги може бути
кваліфіковано лише як недотриманя
Конституції України та законів України
і несумлінне виконання своїх
обов'язків, а не недотримання будь-яких
нормативно-правових актів, відповідач
зазначив, що у випадку з ОСОБА_1 мова йде
саме про несумлінне виконання своїх
посадових обов'язків та наявність
прямового умислу.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
та просили їх задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представники відповідача проти позову
заперечували, наполягали на залишенні
його без задоволення.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
встановивши фактичні обставини в
справі, перевіривши матеріали
адміністративної справи,
проаналізувавши законодавство, що
регулює спірні відносини, дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

В процесі судового розгляду судом
встановлені такі обставини.

ОСОБА_1 з 18.04.2005 р. по 15.07.2013 р. працювала в
органах Пенсійного фонду України.
Наказом від 15.07.2013 року її звільнено з
посади головного спеціаліста відділу
пенсійного забезпечення з питань
контролю за призначенням і
перерахуванням пенсій на підставі
службової записки, складеної
заступником начальника управління
Лакусти К.В. від 12.07.2013р. Зі змісту
службової записки слідує, що при
проведенні перевірки довідок про
заробітну плату від 20.01.1999 №№3 та 4,
виданих МКП "Діорит" для призначення
пенсії гр. ОСОБА_7, встановлено, що
вказані довідки не відповідають даним,
відображеним у звітності, яка
подавалась до Пенсійного фонду України
по ф.40ПФ за 1994-1998 роки.

Встановлено, що головний спеціаліст
ОСОБА_1 під час опрацювання довідок по
зарплаті невірно ввела зарплату за
квітень 1995 року замість 1102,33 грн. - 110,23
грн., та за березень 1997 року замість
394,01грн. - 354,01 грн., таким чином, що графа
"Всього" по відповідному року співпала
з сумами зазначеними в довідках, що
свідчить про умисність її дій. На
підставі викладеного, зроблено
висновок про порушення позивачем
Присяги державного службовця, в зв'язку
з несумлінним виконанням службових
обов'язків.

Суд не може погодитись з такою позицією
відповідача, так як встановлені
відповідачем факти не перевірялися, що
свідчить про те, що умисність дій
позивача, про яку йдеться в вказаній
службовій записці є непідтвердженою.

Як стверджує відповідач, позивачу було
запропоновано надати письмові
пояснення по факту виявлених порушень,
на що позивач категорично відмовилась,
однак вказане - не відповідає
дійсності. Відповідно до Наказу №114-О
від 12.07.2013р. позивача звільнено з
займаної посади з 15.07.2013р., акт про
відмову від надання письмових пояснень
датований 15.07.2013 року, тобто в день
ознайомлення з Наказом про звільнення
від 12.07.2013р.

Вищевказані дії відповідача є грубим
порушенням Закону України "Про
державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII (із
змінами та доповненнями), відповідно до
ст. 11 якого встановлено основні права
державних службовців, зокрема:
вимагати службового розслідування з
метою зняття безпідставних, на думку
службовця, звинувачень або підозри.

Пунктом 6 ч.1 ст.30 закону №3723-XII
передбачено, що державна служба
припиняється у разі відмови державного
службовця від прийняття або порушення
присяги, передбаченої у ст.17 цього
закону.

Текст присяги наведено у ч.2 ст.17 закону
№3723-XII: "Повністю усвідомлюючи свою
високу відповідальність, урочисто
присягаю, що буду вірно служити
народові України, суворо дотримувати
Конституції та законів України,
сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати
їх авторитет, охороняти права, свободи
і законні інтереси громадян, з гідністю
нести високе звання державного
службовця, сумлінно виконувати свої
обов'язки".

В постанові Верховного Суду України
від 4 червня 2013 року №21-171а13, винесеній
колегією суддів палати в
адміністративних справах за
результатами розгляду справи стосовно
скасування наказу про звільнення
посадової особи митного органу з
держслужби у зв'язку із порушенням
присяги, поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу Суд вказує, що
"...аналізуючи текст присяги, можна
дійти висновку, що в основу поведінки
державного службовця закладені етичні,
правові та службово-дисциплінарні
норми поведінки, недодержання яких
утворює факт порушення присяги. Тому,
складаючи присягу, державний
службовець покладає на себе не тільки
певні службові зобов'язання, але й
моральну відповідальність за їх
виконання. У зв'язку з цим як порушення
присяги слід розуміти скоєння
державним службовцем проступку
(вчинку) проти інтересів служби, який
суперечить покладеним на нього
обов'язкам, підриває довіру до нього як
до носія влади, що призводить до
приниження авторитету державного
органу та унеможливлює подальше
виконання ним своїх обов'язків.

Тобто, як порушення присяги, так і
дисциплінарне правопорушення можуть
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) норм, а
дисциплінарне правопорушення
пов'язується лише з порушенням
правових вимог щодо проходження
публічної служби.

Відповідно до ч.1 ст.14 закону №3723-XII за
невиконання чи неналежне виконання
службових обов'язків, перевищення
своїх повноважень, порушення обмежень,
пов'язаних із проходженням державної
служби, а також за вчинок, який порочить
його як державного службовця або
дискредитує державний орган, в якому
він працює, до державного службовця
застосовуються дисциплінарні
стягнення.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що
до службовців, крім дисциплінарних
стягнень, передбачених чинним
законодавством про працю України,
можуть застосовуватися такі заходи
дисциплінарного впливу, як
попередження про неповну службову
відповідність і затримка на строк до
одного року у присвоєнні чергового
рангу або у призначенні на вищу посаду.

Системний аналіз спеціальних і
загальних норм, наведених у ст.21, ч.1
ст.22, ст.31 статуту, ст.ст.14, 17, 30 закону
№3723-XII, свідчить, що за вчинення
посадовими особами митної служби
порушень службової дисципліни,
дисциплінарних правопорушень
допускається застосування
дисциплінарних стягнень, визначених у
ч.2 ст.22 статуту, ч.2 ст.9 закону №3723-XII,
найбільш суворим з яких є звільнення. У
п.6 ч.1 ст.30 закону №3723-XII визначено не
окремий вид відповідальності
державних службовців за порушення
присяги, а спеціальну підставу для
припинення державної служби. Саме ж
припинення державної служби
відбувається у формі звільнення.

Отже, як порушення присяги, так і
дисциплінарне правопорушення може
бути наслідком недотримання, порушення
державним службовцем як правових, так і
етичних (моральних) засад проходження
публічної служби. Таким чином,
припинення державної служби у зв'язку з
порушенням присяги та дисциплінарна
відповідальність державних службовців
можуть бути наслідком існування схожих
фактичних підстав у разі вчинення
державним службовцем достатньо
близьких за характером дисциплінарних
або інших правопорушень.

Припинення державної служби за
порушення присяги є найсуворішою
санкцією відповідальності державного
службовця, який вчинив діяння,
несумісне з посадою".

З огляду на вищевикладене, суд не
погоджується з діями відповідача, так
як ним, без проведення перевірки та
з'ясування всіх обставин,
кваліфіковано дії позивача як умисні,
та в подальшому як порушення присяги,
без встановлення ступеня вини
призначено найсуворіше покарання у
вигляді припинення державної служби.
Більше того, відповідачем не доведено,
що діями ОСОБА_1 завдано шкоди, так як
відповідно до службової записки
заступника начальника управління
вказано, що в результаті проведеної
перевірки довідок МКП "Діорит"
помісячно суми не відповідають
звітності, однак загальна сума фонду
оплати праці ОСОБА_7 за вказаний період
повністю співпадає зі звітом ф.4-ПФ, що
підтверджує правильність розрахунку
пенсії.

Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі
звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. При винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку
обчислення середньої заробітної плати
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100
середньомісячна заробітна плата для
стягнення середнього заробітку за час
затримки в поновленні на роботі
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Працівникам, які
пропрацювали на підприємстві, в
установі, організації менше двох
календарних місяців, середня заробітна
плата обчислюється виходячи з виплат
за фактично відпрацьований час.

Пунктом 8 вказаного Порядку визначено,
що нарахування виплат, що обчислюються
із середньої заробітної плати за
останні два місяці роботи, провадяться
шляхом множення середньоденного
(годинного) заробітку на число робочих
днів/годин, а у випадках, передбачених
чинним законодавством, календарних
днів, які мають бути оплачені за
середнім заробітком. Середньоденна
(годинна) заробітна плата визначається
діленням заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Відповідно до довідки від 23.07.2013р.
№14047/04, середньомісячна заробітна
плата позивача за два останні повні
місяці роботи без урахування
матеріальної допомоги на оздоровлення
складає: (3008,61 + 5757,92 - 1147,00) : 2 = 3809,77 грн.
Тоді за кожен день вимушеного прогулу
відповідач повинен виплатити позивачу
- 3809,77 : 30 = 127,00 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення моральної шкоди в
розмірі 5000грн.

Суд вважає, що така вимога підлягає
задоволенню і погоджується з доводами
позивача, що оскільки її безпідставно
та необгрунтовано звільнено з
державної служби за порушення Присяги,
- їй завдана моральна шкода, яка полягає
несправедливому відношенні до неї, без
надання можливості надати особисті
пояснення. Таким формулюванням
звільнення серед колег, товаришів та
знайомих підірвано її авторитет
сумлінного державного службовця, який
підтверджується матеріалами особової
справи, що негативно відобразилося на
її взаєминах з оточуючими.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Витрати на правову допомогу входять до
складу судових витрат відповідно до ч.3
ст. 87 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України
витрати, пов'язані з оплатою допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, які надають правову допомогу за
договором, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги, передбачених законом.

Частина 3 ст. 90 КАС України встановлює,
що граничний розмір компенсації витрат
на правову допомогу встановлюється
законом. Таким законом є Закон України
№ 4191-VІ "Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах" від 20.12.2011 р., відповідно до ст.1
якого розмір компенсації витрат на
правову допомогу в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Статтею 8 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2013 рік" від 06 грудня
2012 року № 5515-VI встановлено на 2013 рік
мінімальну заробітну плату у місячному
розмірі: 1147 гривні.

Для розрахунку вартості послуг
адвоката судом встановлено, що адвокат
позивача - ОСОБА_2 витратив у судових
засіданнях та при підготовці
матеріалів до судового розгляду 10 год.
30 хв., зокрема, 8год. 00 хв. - при
підготовці матеріалів до судового
розгляду, 1 год. 00 хв. - перебування в
судовому засіданні 05.09.2013р. згідно
журналу судового засідання, 0 год. 30 хв. -
перебування в судовому засіданні
09.01.2014р. згідно журналу судового
засідання, 1 год. 00 хв. - перебування в
судовому засіданні 21.01.2014р. згідно
журналу судового засідання.
Розрахунок: 10 x (1147 х 0,40) + 0,30 x (1147 х 0,40) = 4
725,64.

Судом встановлено, що позивачка
сплатила 4700 грн. за послуги адвоката, що
підтверджується актом
приймання-передачі послуг з правової
допомоги від 21 січня 2014 року, що не
перевищує розмір компенсації витрат на
правову допомогу в адміністративних
справах встановлений Закон № 4191-VІ.

З огляду на вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 76, 79, 86, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
наказ управління Пенсійного фонду
України в м. Чернівцях від 12.07.2013р. №114-о.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді головного
спеціаліста відділу пенсійного
забезпечення з питань контролю за
призначенням і перерахуванням пенсій
управління Пенсійного фонду України в
місті Чернівцях.

4. Стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу з моменту
звільнення до дня поновлення на посаді,
з розрахунку по 127 грн. за кожен
календарний день.

5. Стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_1 завдану їй моральну шкоду у сумі
5000 грн.

6. Стягнути з відповідача на користь
позивача судові витрати в розмірі 4700
грн.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова складена
у повному обсязі 27 січня 2014 року.

Суддя
Г.Г.
Спіжавка