Справа № 0808/5848/2012
Суддя: Світлицька(Йосипенко) В. М.
Дата ухвалення: 2013-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/331/144/13
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2013 р.
м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в
складі:

головуючого - судді Світлицької
В.М.

при секретарі - Нікітченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Запоріжжя
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі
м.Запоріжжя про визнання незаконним
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом УПФ
України в Жовтневому районі
м.Запоріжжя про визнання незаконним
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії. В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що з березня 1994 року по лютий
1995 року, проживаючи в м. Запоріжжя
позивач отримувала пенсію за віком. З
вересня 1994 року позивач виїхала на
постійне місце проживання в державу
Ізраїль, у зв'язку з чим нарахування
пенсії було припинено на підставі ст. 51
Закону України « Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Рішенням
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року в справі № 1-32/2009 визнано такими, що
не відповідають Конституції України
положення п.2 ч.1 ст. 49, другого речення
ст. 51 Закону України « Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VI.
Позивач звернулась до УПФ України в
Жовтневому районі м. Запоріжжя з заявою
про поновлення нарахування та виплати
пенсії. Листом УПФ України в Жовтневому
районі м. Запоріжжя № 137/б-9 від 09.07.2012
року відмовлено в поновлені виплати
пенсії ОСОБА_1 Позивач вважає відмову в
поновленні виплати пенсії незаконною.
Посилаючись на зазначені обставини
просить суд визнати не чинним рішення
УПФ України в Жовтневому районі м.
Запоріжжя про відмову в поновленні
ОСОБА_1 виплати пенсії, зобов'язати
відповідача нарахувати та сплатити
позивачу пенсію, починаючи з 07.10.2009
року.

Ухвалою суду від 09.09.2013 р. відмовлено
позивачу у поновленні строку звернення
до адміністративного суду, позовні
вимоги про визнання незаконним рішення
та зобов'язання вчинити певні дії за
період з 07.10.2009 р. по 13.01.2012 р. залишені
без розгляду, у зв'язку із пропуском
строку звернення до суду, відкрито
провадження по справі за позовними
вимогами про визнання незаконним
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії період з 13.01.2012 р.

У судове засідання представник
позивача не з'явився, надав суду заяву,
якою просить розглянути справу без
його участі, позовні вимоги підтримує в
повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, заявою просить суд
розглянути справу за його відсутності,
надав суду заперечення, якими позовні
вимоги не визнав, просить суд у
задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, ОСОБА_1 до вересня
1994 року проживала за адресою: Україна,
АДРЕСА_1 та з березня 1994 по лютий 1995 року
отримувала пенсію за віком.

У вересні 1994 року ОСОБА_1 виїхала на
постійне місце проживання до Ізраїлю,
що підтверджується копією паспорта
НОМЕР_1, виданого 05.12.2011 року замість
паспорта НОМЕР_2 від25.07.94 із відміткою
про постійне проживання в Ізраїлі.

Постановою правління Пенсійного фонду
України, який є центральним органом
виконавчої влади, 25 листопада 2005 року
за № 22-1 затверджений Порядок подання
та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 27 грудня
2005 року за № 1566/11846. Цим Порядком
передбачено, що заява про призначення
(поновлення) пенсії подається
заявником особисто або через
представника, який діє на підставі
виданої йому довіреності, посвідченої
нотаріально, безпосередньо до органу,
що призначає пенсію, за місцем
проживання (реєстрації). Днем звернення
за пенсією вважається день приймання
органом, що призначає пенсію, заяви про
призначення, перерахунок, відновлення
або переведення з одного виду пенсії на
інший. (п.5 Порядку).

Зважаючи на відсутність іншого
нормативно-правового акту, що регулює
порядок відновлення виплати пенсії
особам, які виїхали на постійне місце
проживання за межі України,
застосуванню підлягають приписи
діючого Порядку № 22-1, відповідно до
яких для поновлення виплати пенсії
особа має подати заяву особисто або
через представника, який діє на
підставі довіреності, посвідченої
нотаріально.

Поновлення виплати раніше призначеної
пенсії здійснюється за документами, що
є у пенсійній справі та відповідають
вимогам законодавства, що діяло на
момент призначення цього виду пенсії.
(п.15 Порядку). Не пізніше 10 днів після
надходження заяви з необхідними для
призначення, перерахунку, переведення
з одного виду пенсії на інший та
поновлення раніше призначеної пенсії
документами орган, що призначає пенсію,
розглядає подані документи та приймає
рішення щодо призначення, перерахунку,
переведення з одного виду пенсії на
інший та поновлення раніше призначеної
пенсії. (п.39 Порядку).

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем подано заяву до УПФ України в
Жовтневому районі м. Запоріжжя про
поновлення виплати пенсії за віком
згідно з рішенням Конституційного Суду
України від 07.10.2009 року, посвідченої
нотаріусом держави Ізраїль, яка
отримана відповідачем 26.06.2012 року, про
що свідчить резолюція начальника УПФ
України в Жовтневому районі
м.Запоріжжя на заяві ОСОБА_1

Листом УПФ України в Жовтневому районі
м. Запоріжжя № 137/б-9 від 09.07.2012 року
відмовлено в поновлені виплати пенсії
ОСОБА_1 з тих підстав, що рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року поширюється на осіб, які виїхали
на постійне місце проживання за кордон
після 07.10.2009 року.

Статтею 10 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» в редакції Закону
України № 2981-III від 17.01.2002р., який набрав
чинності з 1 січня 2002 року, встановлено,
що пенсійне забезпечення відповідно до
цього Закону здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 11.04.2002р. № 497 «Про
забезпечення виконання функцій з
призначення і виплати пенсій органами
Пенсійного фонду» функції з
призначення та виплати пенсій органами
праці та соціального захисту населення
з 01.07.2002р. передані органам Пенсійного
фонду України.

Пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
встановлено, що виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду припиняється на весь
час проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Відповідно другого речення ст. 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Однак, згідно Рішення Конституційного
Суду України від 07.10.2009р. № 25-рн/2009,
Конституційний Суд України визнав
неконституційним положення п.2 ч.1 ст.49,
другого речення ст.51 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" за якими
позивачу відмовлено у виплаті пенсії.

Зокрема, пунктом 3.3 Рішення
Конституційного Суду України від
07.10.2009р. № 25-рн/2009 зазначено, що
конституційне право на соціальний
захист поставлене в залежність від
факту укладення Україною з відповідною
державою міжнародного договору, з
питань пенсійного забезпечення. Таким
чином, держава в супереч
конституційним гарантіям соціального
захисту для всіх осіб, що мають право на
отримання пенсії у старості, на
законодавчому рівні позбавила цього
права пенсіонерів у тих випадках, коли
вони обрали постійним місцем
проживання країну, з якою не укладено
відповідного договору. Виходячи з
правової, соціальної природи пенсій
право громадянина на одержання
призначеної йому пенсії не може
пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні; держава,
відповідно до конституційних
принципів, зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, в
Україні чи за її межами. З наведених
підстав, положення п.2 ч.1 ст.49, другого
речення ст.51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" щодо припинення виплати
пенсії пенсіонерам на час постійного
проживання (перебування) за кордоном у
разі, якщо Україна не уклала з
відповідною державною міжнародний
договір, суперечить приписам
Конституції України стосовно
утвердження і забезпечення прав і
свобод людини, неприпустимості
обмеження конституційних прав і
свобод, рівності конституційних прав
громадян незалежно від місця
проживання, гарантування піклування та
захисту громадян України, які
перебувають за її межами, права на
соціальний захист у старості (ст.3, ч.1,2
ст.24, ч.3 ст.25, ч.1 ст.46, ч.1 ст.64 Конституції
України).

Відповідно до ст.152 Конституції України
закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
після прийняття означеного рішення
Конституційним Судом України, Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» не
містить підстав для припинення виплати
пенсії в разі перебування пенсіонера
за кордоном.

Таким чином, з моменту ухвалення
Рішення Конституційного Суду України
від 7 жовтня 2009 року № 25-рн/2009 відпала
така умова припинення виплати пенсії
та відмова у призначенні пенсії, як
проживання пенсіонера за кордоном.

Відповідно до ч.1 ст.47 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" пенсія
виплачується щомісяця організаціями,
що здійснюють виплату і доставку
пенсій, у строк не пізніше 25 числа
місяця, за який виплачується пенсія,
виключно в грошовій формі за
зазначеним у заяві місцем фактичного
проживання пенсіонера в межах України
або перераховується на визначеній цією
особою банківський рахунок у порядку,
передбаченому законодавством. Таким
чином, пенсія виплачується не за місцем
реєстрації пенсіонера в Україні, а за
місцем його фактичного перебування в
Україні, яке він зазначить в своїй
заяві.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними
владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілям, на
досягнення яких спрямоване це рішення;
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову,
зокрема, про визнання протиправним
рішення суб'єкта владних повноважень і
про скасування рішення, зобов'язання
відповідача вчинити певні дії, іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Суд не приймає до уваги посилання
відповідача у відмові про призначення
пенсії та письмових запереченнях проти
позову щодо ненадання позивачем
паспорту громадянина України на
підтвердження громадянства та місця
проживання на території України,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
громадянство України» документами, які
підтверджують громадянство України є:
паспорт громадянина України; свідоцтво
про належність до громадянства
України; паспорт громадянина України
для виїзду за кордон; тимчасове
посвідчення громадянина України;
проїзний документ дитини;
дипломатичний паспорт; службовий
паспорт; посвідчення особи моряка;
посвідчення члена екіпажу; посвідчення
особи на повернення в Україну.

Щодо місця проживання (реєстрації) на
території України, по в п. 3.3 Рішення
Конституційного Суду України від
07.10.2009р. № 25-рн/2009 зазначено, що виходячи
з правової,соціальної природи пенсії
право громадянина на призначення йому
пенсії не може пов'язуватися з такою
умовою, як постійне проживання в
Україні, держава відповідно до
конституційних принципів зобов'язана
гарантувати це право незалежно від
того, де проживає особи, якій
призначена пенсія, в Україні чи за її
межами.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутності не може бути
умовою реалізації праві свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

З огляду на вищевикладене, суд
приходить до висновку, що паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон є тим самим документом, який
підтверджує громадянство позивача, а
не надання документу, який би
посвідчував місце проживання
(реєстрації) позивача на території
України не може бути підставою для
відмови у призначенні пенсії, а тому
посилання відповідача є неспроможними
та судом до уваги не приймаються.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку про обґрунтованість та
законність позовних вимог позивача в
частині визнання неправомірної
відмови УПФ України в Жовтневому
районі м.Запоріжжя, викладену у листі №
137/Б-9 від 09 липня 2012 року щодо
поновлення виплати пенсії за віком
ОСОБА_1, а тому вважає за необхідне їх
задовольнити з часу звернення ОСОБА_1
до відповідача з заявою про поновлення
виплати пенсії, а саме: з 26.06.2012 року.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову
управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі міста Запоріжжя,
викладену у листі № 137/б-9 від 09 липня 2013
року, щодо відмови в поновленні виплати
ОСОБА_1 пенсії за віком у відповідності
до норм Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі
міста Запоріжжя нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком у
відповідності до норм Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» з 26 червня 2012
року, на підставі заяви та доданих до
неї документів.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати в
розмірі 3,85 грн.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя
шляхом подання в 10-денний строк з дня
отримання копії постанови апеляційної
скарги.

Суддя :
Світлицька В. М.