Справа № 826/18282/13-а
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. розглянувши у письмовому
провадженні адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Д.І.А.С." до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Д.І.А.С.» звернулось
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
Позивач обґрунтовує позовні вимоги
тим, що спірні податкові
повідомлення-рішення винесені
неправомірно, оскільки формування
податкового кредиту та віднесення до
валових витрат вартості товарів за
господарськими операціями
підтверджено первинною документацією,
господарські операції були реальними,
у зв'язку з чим є підстави для їх
Відповідач -Державна податкова
інспекція у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві - письмових заперечень по суті
позовних вимог суду не надав явку
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечив, хоча був
належним чином повідомлений про час,
дату та місце судового вирішення
справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи, що відповідач належним
чином повідомлений про час, дату та
місце судового засідання в судове
засідання не прибула, а також з огляду
на відсутність потреби заслухати
свідка чи експерта, суд прийшов до
висновку про доцільність розгляду
справи в порядку письмового
Позивач клопотав про надання
додаткового часу до 10.01.2014 для подачі
додаткових доказів у справі.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
Державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «Д.І.А.С.» з
питань дотримання вимог цивільного
податкового та іншого законодавства і
правильності нарахування та сплати
податку на додану вартість та податку
на прибуток підприємств при проведенні
господарських операцій з ТОВ «Вест
інтер'єр», ТОВ «Електронпромкомплекс»,
ТОВ «Асс Буд Групп», ТОВ «ППС-Груп», ТОВ
«Боніт» за період з 01.01.2010 по 31.01.2013, за
результатом якої складено акт від
03.09.2013 №796/22.8-15/36127144 (далі - акт
Як вбачається з акту перевірки
відповідач вказує, що позивачем
порушено: пп. 7.4.5 п. 7.4 пп. 7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» в результаті чого занижено
грн.; п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України в результаті чого
завищено податковий кредит з податку
на додану вартість, що призвело до
заниження суми ПДВ, яка підлягає
нарахуванню та сплаті в бюджет за
підсумками поточного звітного періоду,
з урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду в розмірі 704268 грн.; пп. 5.3.9 п. 5.3
ст. 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» в результаті
чого занижено податок на прибуток на
загальну суму 186273 грн., п. 138.2 ст. 138, п.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України в результаті чого занижено
податок на прибуток на загальну суму
На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 20.09.2013:
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток на загальну суму
1022017 грн. (за основним платежем 914 572 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на загальну
суму 890 043 грн. (за основним платежем 750 953
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями 139 090 грн.).
Підставою для зазначених донарахувань
стало невизнання податковим органом
права позивача на формування валових
витрат та податкового кредиту за
операціями з придбання послуг з
рекламного обслуговування в рамках
господарських правовідносин з ТОВ
«Вест інтер'єр», ТОВ
«Електронпромкомплекс», ТОВ «Асс Буд
Групп», ТОВ «ППС-Груп», ТОВ «Боніт» у
зв'язку з фіктивністю цих операцій.
На обґрунтування своєї правової
позиції податковий орган посилається
на те, що: громадяни ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та інші невстановлені
слідством особи з метою прикриття
незаконної діяльності створили та
придбали суб'єкти підприємницької
діяльності ТОВ «Вест Інтер'єр», ТОВ
«Електропромкомплекс», ТОВ «Асс Буд
Групп», ТОВ «ППС-Груп», ТОВ «Боніт» та
від імені вказаних підприємств
готували завідомо неправдиві первинні
бухгалтерські документи, скріплювали
печатками та передавали службовим
особам підприємств вигодонабувачів.
Одним із підприємств вигодонабувачів є
Адже, як випливає зі змісту пункту 1.7
статті 1 Закону України "Про податок на
додану вартість", податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 названого Закону податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
В силу вимог підпункту 7.4.5 пункту 7.4
цієї ж статті Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).
Аналогічні за змістом умови формування
податкового кредиту містяться у
пунктах 198.1, 198.3 та 198.6 статті 198
Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
В силу вимог підпункту 5.2.1 пункту 5.2
цієї ж статті Закону до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.
Абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту
5.3 статті 5 Закону заборонено відносити
до складу валових витрат будь-які
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.
Згідно з правилами формування витрат,
передбаченими у пунктах 138.2, 138.4 статті
138 Податкового кодексу України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.
З наведених законодавчих положень
випливає, що право на зменшення об'єкта
оподаткування податку на прибуток та
податку на додану вартість на суму
понесених витрат надається
добросовісним платникам для
компенсації витрат, понесених у
процесі здійснення реальної
економічної діяльності, за умови
наявності належного документального
підтвердження виконання господарської
Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ «ППС-Груп» на замовлення позивача
надавало послуги з питань пожежної
безпеки відповідно до договору про
надання послуг з питань пожежної
безпеки №ППС-01 від 03.09.2010.
На виконання вказаного вище договору
сторонами підписано акти приймання
виконаних робіт та податкові накладні,
копії яких долучено до матеріалів
справи.
Також, судом встановлено, що ТОВ
«Боніт» виписано позивачу податкові
накладні №19 від 27.04.2012, №240 від 10.05.2012,
№270 від 17.05.2012, №279 від 23.05.2012, №304 від
29.05.2012, №309 від 30.05.2012, №316, №317, №318 від
31.05.2012, №365 від 13.06.2012, №388 від 20.06.2012, №422
від 27.06.2012, №455 від 04.07.2012, №180 від 11.07.2012,
№500 від 16.07.2012, №535 від 24.07.2012, №555 від
27.07.2012, №570 від 30.07.2012, №580 від 31.07.2012,
копії яких долучено до матеріалів
справи.
Крім того, між позивачем та ТОВ
«Моргот» укладено договір про надання
інформаційно-консультаційних послуг
від 26.08.2012 №1/08-2012. На виконання
вказаного вище договору сторонами
підписано акти приймання виконаних
робіт та податкові накладні, копії яких
долучено до матеріалів справи.
Оплата виконаних робіт
підтверджується банківськими
виписками, копія яких містяться в
матеріалах справи.
Як встановлено судом, на момент
складання податкових накладних
контрагенти позивача (ТОВ «ППС-Груп»,
ТОВ «Боніт», ТОВ «Моргот»)
зареєстровані в якості платників
податку на додану вартість відповідно
до чинного законодавства. Податкові
накладні за своєю формою та змістом
відповідають ст. 7 Закону №168/97-ВР, ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність»та
Порядку №165, зокрема, містять такі
обов'язкові реквізити як порядковий
номер податкової накладної та дату її
виписки, точне найменування юридичних
осіб, їх індивідуальні податкові
номери, назву товару, його ціну та
Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб
-підприємців»якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, є недостовірними і
були внесені до нього, то третя особа
може посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.
Як свідчать з матеріали справи, на
момент підписання відповідних
договорів, актів здачі-приймання
наданих послуг та податкових
накладних, юридичні особи ТОВ
«ППС-Груп», ТОВ «Боніт», ТОВ «Моргот» не
були припинені. З огляду на
викладені обставини, слід зауважити, що
вчинення платником податків дій, що
мають своїм результатом одержання
податкової вигоди (звільнення від
оподаткування, зменшення бази або
ставки оподаткування, одержання права
на залік або відшкодування податку на
додану вартість тощо), саме по собі по
собі не означає, що відповідні
правочини були вчинені з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
При цьому, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Тобто якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету або подання податкової
звітності, це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи, а тому сама по собі несплата
податку контрагентом чи неподання ним
звітності (у тому числі внаслідок
ухилення) не може бути підставою для
відмови у праві платника податку на
податковий кредит за наявності факту
здійснення господарської операції.
Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платників та інших
учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим презюмується,
що дії платника, результатом яких є
отримання податкової вигоди,
вважаються економічно виправданими, а
відомості, що містяться у податковій та
бухгалтерській звітності платника, -
Подання платником до контролюючого
органу усіх належним чином оформлених
первинних документів, передбачених
податковим законодавством, з ціллю
отримання податкової вигоди є
підставою для її отримання, якщо
податковий орган не доведе
неправдивість, недостовірність або
суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.
Доводи ж податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування податкового кредиту. Однак
у даній справі, податковим органом не
доведено існування таких обставин.
Нікчемність названих договорів та
безтоварність спірних господарських
операцій між позивачем та ТОВ
«ППС-Груп», ТОВ «Боніт», ТОВ «Моргот»
податкова інспекція обумовлює
реєстрацією цих товариств на
податкових осіб ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та інших невстановлених
слідством осіб. Однак порушення
порядку реєстрації юридичної особи не
є імперативною ознакою протиправності
її діяльності та не може розцінюватися
як беззаперечне свідчення фіктивності
усіх господарських операцій,
здійснюваних такою особою.
Обставини щодо виконання спірних
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «ППС-Груп», ТОВ «Боніт», ТОВ
«Моргот» не досліджувалися у вказаній
вище кримінальній справі. А відтак саме
по собі здійснення згадуваними особами
реєстрації названих товариств без мети
реального провадження підприємницької
діяльності та номінальність їх
керівництва цими товариствами,
установлена у названій кримінальній
справі, за відсутності інших обставин,
які б свідчили про необґрунтованість
податкової вигоди, були безпідставно
визнані податковим органом як доказ
безтоварності спірних господарських
Слід зазначити, що платник податків не
має можливості встановлювати
автентичність та приналежність
підписів на кожному документі,
представленому контрагентом, а також
проводити почеркознавчу експертизу
під час здійснення підприємницької
діяльності; на нього не може бути
покладено надмірний тягар доказування
своєї добросовісності.
При дотриманні контрагентом
законодавчо встановлених вимог щодо
оформлення відповідних документів
підстави для висновку про
недостовірність або суперечливість
відомостей, зазначених у таких
податкових накладних, відсутні, якщо не
встановлені обставини, що свідчать про
обізнаність покупця про зазначення
продавцем недостовірних відомостей. З
огляду на недоведеність податковим
органом існування відповідних фактів,
та обставина, що первинні документи від
імені контрагентів підписані
невстановленими особами, не є
достатньою підставою для позбавлення
покупця (позивача у справі) права на
відображення у податковому обліку
понесених (нарахованих) витрат за
наслідками придбання рекламних послуг
та матеріалів у спірних
Крім того, в матеріалах справи
міститься копія постанови про закриття
кримінального провадження від 07.11.2013
внесеного до Єдиного реєстру досудових
закрито вказане вище кримінальне
провадження в частині за фактом
фіктивного підприємництва, яке
полягало у створенні та придбанні ТОВ
«Боніт», ТОВ «ППС-Груп», підроблення
документів, службового підроблення та
пособництва в ухиленні від сплати
податків у зв'язку з відсутністю події
кримінального правопорушення
передбаченого ст.ст. 205, 258, 266, 212 КК
Судом також враховуються рішення
Європейського суду з прав людини у
справах Інтерсплав проти України (2007
рік, заява № 803/02), «Булвес»АД проти
Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес
Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік,
заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав
людини»підлягають застосуванню судами
як джерела права, у яких визначено, що
платника податку не може бути
позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
З урахуванням всього вищенаведеного,
формування позивачем податкового
кредиту з податку на додану вартість на
підставі виписаних ТОВ «ППС-Груп», ТОВ
«Боніт», ТОВ «Моргот» податкових
накладних, за висновком суду, є
правомірним та повністю відповідає
вимогам чинного законодавства.
Відтак з огляду на встановлені судом в
ході розгляду спору обставини,
викладений в акті перевірки висновок
податкового органу про порушення
позивачем пп. 7.4.5 п. 7.4 пп. 7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200
Податкового кодексу України є
необґрунтованим та таким, що не
відповідає дійсним обставинами справи,
а винесене на його підставі спірне
податкове повідомлення-рішення від
За таких обставин, недоведеність
відповідачем правомірності та
законності підстав донарахування
позивачу податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за
вищевказані правопорушення як
наслідок прямо впливає та вказує на
невірність висновку відповідача про
порушення позивачем пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п. 138.2 ст. 138, п.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України а про заниження позивачем
податку на прибуток і визначення
податковим органом податкового
зобов'язання та штрафних санкцій
позивачу по цьому податку, що є
підставою для скасування податкового
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідачем не доведено
правомірність та обґрунтованість
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, позивачем доведено факт
правомірності формування податкового
кредиту та віднесення витрат на валові
витрати по взаємовідносинам з ТОВ
«ППС-Груп», ТОВ «Боніт», ТОВ «Моргот», а
тому, виходячи з системного аналізу
положень законодавства України та
доказів, наявних у матеріалах справи,
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Д.І.А.С." підлягають
задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Дослідивши обставини справи,
проаналізувавши вищезазначені правові
норми, суд приходить до висновку, що
вимоги позивача є обґрунтованими і
підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись
статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Д.І.А.С." задовольнити
2. Визнати протиправними та
інспекцією у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її складення в повному
обсязі за правилами, встановленими
ст.ст. 185-187 КАС України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя
В.І. Келеберда