Справа № 250/3154/13-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бичков П.Ю.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
справа №250/3154/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,

при секретарі: Борисовій А.А.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
Маханової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 25 листопада 2013 року в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду
України в м. Ясинувата та
Ясинуватському районі Донецької
області про визнання дій незаконними
та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду першої
інстанції з вказаним позовом, в якому
просив визнати незаконними дії
відповідача щодо припинення виконання
постанови Ясинуватського
міськрайонного суду від 24.09.2009 р. №
2А-1415/2009, яка набрала законної сили, та
зобов'язати відповідача виконувати
зазначене рішення у повному обсязі.

Постановою Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 25 листопада 2013 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог у повному обсязі. Апелянт
наголошує на тому, що судові рішення,
які набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України, тому дії
відповідача є неправомірними. Крім
того, на обґрунтування своїх вимог
посилається на судову практику
Європейського суду з прав людини.

В судовому засіданні представник
позивача доводи апеляційної скарги
підтримала і просила її задовольнити, в
той час, як представник відповідача
проти цього заперечувала, просила
залишити без змін рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
перевіривши за матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів Донецького апеляційного
адміністративного суду дійшла до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 24
вересня 2009 року року Ясинуватським
міськрайонним судом задоволені
позовні вимоги ОСОБА_4 у справі №
2а-1415/2009, внаслідок чого визнано
неправомірними дії та зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок
державної та додаткової пенсії з 01
червня 2009 року відповідно до ст.ст.
49,50,54,67 Закону України № 796.

Судом установлено і не оспорюється
сторонами, що управлінням Пенсійного
фонду України в м. Ясинувата та
Ясинуватського району рішення суду
виконувалось до 01.11.2011 року, а з цього
часу виплату пенсії за судовим
рішенням припинено, що позивач вважає
протиправним.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
відповідач діяв правомірно.

Судова колегія погоджується з таким
висновком, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб»єктів владних
повноважень адміністративні суду
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несправедливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Судом установлено, що з 01.11.2011 року
виплати пенсій особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
почали здійснюватись відповідно до
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» та постанови КМУ № 745
від 06.07.2011 р., а з 01.01.2012 р. і по теперішній
час - на підставі Закону України «Про
Державний бюджет України на 2012 рік»,
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» та постанови КМУ №1210
від 23.11.2011 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Закон України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначає основні
положення по реалізації
конституційних прав громадян,
потерпілих внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, в частині
пенсійного забезпечення.

Так, відповідно до ст.49 вказаного
Закону пенсії особам, віднесеним до 1
категорії, встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Згідно ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» розмір мінімальної
пенсії за віком встановлюється на
рівні прожиткового мінімуму для осіб,
що втратили працездатність.

Згідно ст. 63 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок державного
бюджету.

Згідно ч.2 ст. 95 Конституції України
виключно законом про Державний бюджет
України визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір та цільове спрямування цих
видатків.

Відповідно до ст. 72 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» кошти Пенсійного фонду
не включаються до складу Державного
бюджету України і використовуються на
виплату пенсій та соціальних послуг,
передбачених цим законом,
забороняється використання коштів
пенсійного Фонду на цілі, не
передбачені цим Законом.

Пункт 7 розділу 1 Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
від 14.06.2011р. № 3491, який набрав чинності
19.06.2011р., прикінцеві положення Закону
України «Про державний бюджет України
на 2011рік» доповнено п. 4 та визначено,
що норми і положення ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, постраждалих
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансування ресурсу бюджету ПФУ на 2011
рік. Таким чином, вказаним законом
право на визначення розміру соціальних
виплат було делеговано Кабінету
Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України 06.07.2011 року
прийнято постанову №745 «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
законної сили 23 липня 2011 року, і яка
визначила конкретні розміри пенсій
особам, що постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

23.11.2011 року Кабінет Міністрів України
прийняв постанову № 1210 «Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якою
затверджено Порядок обчислення пенсій
таким особам. Вказана постанова
набрала законної сили з 01.01.2012 року і є
чинною на момент розгляду даної справи.

Вказані постанови прийняті на
виконання п. 7 розділу 1 Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» від 14.06.2011року № 3491.

Також, відповідно до п.3 Прикінцевих
положень Закону України «Про
Державний бюджет України на 2012 рік» від
22.12.2011р. № 4282, який набрав чинності з
01.01.2012р., норми і положення ст.
20,21,22,23,30,31,37,39,48,50,51,52,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік.

Згідно п.4 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» від 06.12.2012р. № 5515, який набрав
чинності з 01.01.2013р., норми і положення
ст. 20,21,22,23,30,31,37,39,48,50,51,52,54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 26.12.2011р. № 20-рп визнано таким, що
відповідає Конституції України (є
конституційним), пункт 4 розділу VII
«;Прикінцеві положення" Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
від 23 грудня 2010 року 2857-VI з наступними
змінами, тобто норми закону, що
делегують Кабінету Міністрів України
право визначати порядок та розмір
соціальних виплат громадянам.

В даному рішенні Конституційний Суд
України зазначив, що розміри
соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави, пославшись, при цьому, на
норми міжнародного права.

Так, згідно зі статтею 22 Загальної
декларації прав людини, розміри
соціальних виплат і допомоги
встановлюються з урахуванням
фінансових можливостей держави.
Європейський суд з прав людини у
рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі
«Ейрі проти Ірландії» констатував, що
здійснення соціально-економічних прав
людини значною мірою залежить від
становища в державах, особливо
фінансового. Такі положення
поширюються й на питання допустимості
зменшення соціальних виплат, про що
зазначено в рішенні цього суду у справі
«Кайртан Асмундсон проти Ісландії» від
12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у
регулюванні суспільних відносин у
соціальній сфері є додержання принципу
пропорційності між соціальним
захистом громадян та фінансовими
можливостями держави, а також
гарантування права кожного на
достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також
зазначив, що передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з частиною першою
статті 17 Конституції України є
найважливішою функцією держави.

Отже, зміна механізму нарахування
певних видів соціальних виплат та
допомоги є конституційно допустимою до
тих меж, за якими ставиться під сумнів
сама сутність змісту права на
соціальний захист.

В рішенні №3-рп/2012 від 25.01.2012р.
Конституційний Суд України, давши
офіційне тлумачення деяким нормам
Конституції України, вказав на те, що
однією з ознак України як соціальної
держави є забезпечення
загальносуспільних потреб у сфері
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, виходячи з
фінансових можливостей держави, яка
зобов'язана справедливо і неупереджено
розподіляти суспільне багатство між
громадянами і територіальними
громадами та прагнути до
збалансованості бюджету України. При
цьому рівень державних гарантій права
на соціальний захист має відповідати
Конституції України, а мета і засоби
зміни механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги -
принципам пропорційності і
справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів
України щодо розробки проекту закону
про Державний бюджет України та
забезпечення виконання відповідного
закону пов'язані з його функціями, в
тому числі щодо реалізації політики у
сфері соціального захисту та в інших
сферах. Кабінет Міністрів України
регулює порядок та розміри соціальних
виплат та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України, відповідно до Конституції та
законів України.

Суди під час вирішення справ про
соціальний захист громадян керуються,
зокрема, принципом законності. Цей
принцип передбачає застосування
судами законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України.

Відповідно до ст.69 Закону України «Про
Конституційний Суд України», рішення і
висновки Конституційного Суду України
є обов'язковими до виконання.

Оцінивши обставини справи,
проаналізувавши вищевикладені норми
діючого законодавства, колегія суддів
вважає, що відсутні підстави для
визнання незаконними дій відповідача
щодо припинення з листопада 2011р.
виконання судового рішення, оскільки
постанови КМУ, якими керується
відповідач у спірному питанні,
прийняті в межах повноважень Кабінету
Міністрів України, на основі та
виконання Закону України «Про
Державний бюджет України» на певний
рік, тому їх застосування відповідачем
при нарахуванні та виплаті позивачу
пенсії по інвалідності як особі, що
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, є правомірним та таким, що
відповідає принципу законності. Зміна
механізму нарахування соціальних
виплат та допомоги визнана
Конституційним Судом України в рішенні
від 25.01.2012р. такою, що відповідає
принципам справедливості і
пропорційності між соціальним
захистом громадян та фінансовими
можливостями держави, є конституційно
допустимою.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що виконання судового рішення не є
безумовним і зміна законодавчих норм
може вплинути на порядок та розмір
пенсії.

Крім того, колегія суддів не приймає до
уваги посилання позивача на рішення
Європейського суду з прав людини від
20.06.2013р. по справі Цибулько та інші
проти України, у зв`язку з тим, що
згідно з обставинами, наведеними у
зазначеному рішенні, мова йдеться про
нараховані, але не виплачені суми за
судовими рішеннями.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що відповідач
довів суду правомірність своїх дій, як
передбачено ч.2 ст.71 КАС України, і
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи і постанову прийнято у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для
скасування судового рішення не
вбачається.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст.195,196,198,200,205,206,211,212,254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову
Ясинуватського міськрайонного суду
Донецької області від 25 листопада 2013
року в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_4 до управління
Пенсійного фонду України в м. Ясинувата
та Ясинуватському районі Донецької
області про визнання дій незаконними
та зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без задоволення, а постанову
суду - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складення в повному обсязі.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини ухвали,
ухвала в повному обсязі складена 27
січня 2014 року.

Колегія суддів:
Л.В. Губська

Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко