Справа № 823/1684/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
Справа: № 823/1684/13-а

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Епель О.В.,

суддів:
Федотова І.В., Ісаєнко
Ю.А.,

за участю секретаря
Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у м. Каневі та
Канівському районі Черкаської області
на постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2013
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України у м. Каневі та Канівському
районі Черкаської області про визнання
дій неправомірними, визнання
протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
(далі - позивач) звернулася до
Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
м. Каневі та Канівському районі
Черкаської області (далі - відповідач)
про визнання неправомірними дій
відповідача щодо винесення вимоги про
сплату недоїмки Ф-206 від 18 березня 2013
року, визнання протиправною та
скасування даної вимоги.

Черкаський окружний адміністративний
суд своєю постановою від 29 травня 2013
року адміністративний позов
задовольнив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2013
року та ухвалити нову про відмову у
задоволенні адміністративного позову,
так як, на думку апелянта, зазначену
постанову суду прийнято з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Згідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та дослідивши докази, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
рішення суду першої інстанції, ОСОБА_2
зареєстрована виконавчим комітетом
Канівської міської ради Черкаської
області як фізична особа-підприємець,
перебуває на спрощеній системі
оподаткування та є платником єдиного
податку з 31 травня 2012 року.

Окрім того, позивач є пенсіонером,
якому призначена пенсія за віком на
пільгових умовах на підставі Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
що підтверджується пенсійним
посвідченням, виданим ОСОБА_2 Пенсійним
фондом України 22 травня 2012 року.

12 березня 2013 року відповідачем було
винесено вимогу про сплату недоїмки
Ф-206 від 18 березня 2013 року, відповідно до
якої ОСОБА_2 нараховано заборгованість
зі сплати єдиного внеску в сумі 2742, 05
грн.

Спірні правовідносини
врегульовані Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон N 1058-IV) та
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ).

Так, у частині 4 статті 25 Закону N 1058-IV
передбачено, що територіальний орган
Пенсійного фонду у порядку, за формою і
в строки, встановлені Пенсійним фондом
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога
про сплату недоїмки є виконавчим
документом. Платник єдиного внеску
зобов'язаний протягом десяти робочих
днів з дня надходження вимоги про
сплату недоїмки сплатити суми недоїмки
та штрафів разом з нарахованою пенею. У
разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом Пенсійного фонду
в порядку, встановленому Пенсійним
фондом за погодженням з центральним
органом виконавчої влади у сфері праці
та соціальної політики. У разі якщо
згоди з органом Пенсійного фонду не
досягнуто, платник єдиного внеску
зобов'язаний сплатити суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею
протягом десяти робочих днів з дня
надходження рішення відповідного
органу Пенсійного фонду або оскаржити
вимогу до органу Пенсійного фонду
вищого рівня чи в судовому порядку. У
випадках, зазначених в абзаці шостому
цієї частини, територіальний орган
Пенсійного фонду також має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення недоїмки. При цьому заходи
досудового врегулювання спорів,
передбачені законом, не
застосовуються.

Частиною 1 статті 26 Закону N 1058-IV
визначено, що особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону
№ 796-ХІІ, особам, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого для одержання
державних пенсій.

Згідно до пункту 4 частини 1 статті 14
зазначеного Закону, для встановлення
пільг і компенсацій визначаються такі
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи:
особи, які постійно проживають або
постійно працюють чи постійно
навчаються на території зони
посиленого радіоекологічного
контролю, за умови, що вони за станом на
1 січня 1993 року прожили або
відпрацювали чи постійно навчалися у
цій зоні не менше чотирьох років, -
категорія 4.

Згідно до частини 7 статті 1 Закону
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України», особи,
якщо вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу і
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску. Такі особи можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Отже, з положень законодавства у галузі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування вбачається, що
визначення пільг при сплаті єдиного
внеску застосовується до осіб, яким
призначений вид пенсії «за віком», а не
пов'язує звільнення від сплати єдиного
внеску із досягненням особою певного
віку, як про це зазначає відповідач у
своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, для виникнення в особи
право на використання пільг при сплаті
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
вимагається наявність двох обставин: 1)
вихід особи на пенсію за віком; 2)
наявність статусу платника єдиного
податку. Додаткових умов для отримання
вказаної пільги закон не передбачає.

Доводи апелянта стосовно того, що для
отримання пільг при сплаті єдиного
внеску необхідним є призначення особі
пенсії на підставі Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а не Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки Закон
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
є спеціальним законом по відношенню до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», який у частині
врегулювання правовідносин у галузі
пенсійного забезпечення окремих
категорій громадян не суперечить
змісту останнього, засновується на
його загальних принципах та, зокрема,
деталізує умови надання пенсій за
віком особам, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно неправомірності
дій управління Пенсійного фонду
України у м. Каневі та Канівському
районі Черкаської області щодо
винесення вимоги по сплаті недоїмки
Ф-206 від 18 березня 2013 року та
необхідності визнання протиправною та
скасування даної вимоги.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, правильно
визначено норми матеріального та
процесуального права, які підлягають
застосуванню, із дотриманням вимог ст.
159 КАС України.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
м. Каневі та Канівському районі
Черкаської області - залишити без
задоволення, а постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 29
травня 2013 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у м. Каневі та
Канівському районі Черкаської області
- залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 29 травня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Федотов І.В.

Ісаєнко Ю.А.