Справа № К/9991/23283/12-С
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м.
Київ К/9991/23283/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М.,

суддів
Загороднього А.Ф.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2012
року у справі за його позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Богунському районі м. Житомира про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в Богунському
районі м. Житомира про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Богунського районного суду
м. Житомира від 02 серпня 2011 року позовні
вимоги ОСОБА_2 було задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
управління Пенсійного фонду України в
Богунському районі м. Житомира та
зобов'язано його здійснити перерахунок
та виплатити ОСОБА_2 щомісячну
основну та додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, передбачену
частиною четвертою статті 54 та статтею
50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі восьми
мінімальних пенсій за віком (основна
пенсія) та 75 процентів мінімальної
пенсії за віком (додаткова пенсія), що
розраховується залежно від розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, за період з 01 січня 2011 року по
23 липня 2011 року з урахуванням
проведених виплат. Зобов'язано
відповідача подати звіт про виконання
судового рішення протягом одного
місяця з дня набрання постановою
законної сили. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним вище
судовим рішенням управління
Пенсійного фонду України в Богунському
районі м. Житомира звернулось до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду з апеляційною
скаргою.

Під час апеляційного розгляду
позивачем подано заяву про відмову від
позовних вимог.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2012
року прийнято відмову ОСОБА_2 від
позову. Постанову суду першої
інстанції визнано нечинною та закрито
провадження у справі.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм процесуального права, ОСОБА_2
просить ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 22 лютого 2012 року скасувати та
направити справу для продовження
апеляційного розгляду.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
рішення суду апеляційної інстанції
щодо правильності застосування ним
норм процесуального права, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи відмову позивача від
адміністративного позову, визнаючи
нечинним рішення суду першої інстанції
та закриваючи провадження у справі,
апеляційний суд виходив з того, що така
відмова узгоджується з вимогами статті
194 та частиною першою статті 203 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Проте, до такого висновку апеляційний
суд дійшов в порушення норм
процесуального прав без з'ясування
дійсних прав та обов'язків сторін.

Частиною першою статті 51 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що позивач має право
відмовитися від адміністративного
позову у суді апеляційної чи
касаційної інстанції до закінчення
відповідно апеляційного чи
касаційного розгляду. Позивач має
право до початку судового розгляду
справи по суті змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Відповідно до статті 194 Кодексу
адміністративного судочинства України
позивач може відмовитися від
адміністративного позову, а сторони
можуть примиритися у будь-який час до
закінчення апеляційного розгляду. У
разі відмови від адміністративного
позову або примирення сторін суд
апеляційної інстанції постановляє
ухвалу відповідно до вимог статей 112 і
113 цього Кодексу.

Згідно статті 112 Кодексу
адміністративного судочинства України
позивач може відмовитися від
адміністративного позову повністю або
частково, а відповідач - визнати
адміністративний позов повністю або
частково. Відмова від
адміністративного позову чи визнання
адміністративного позову під час
підготовчого провадження мають бути
викладені в адресованій суду письмовій
заяві, яка приєднується до справи. Про
прийняття відмови від
адміністративного позову суд
постановляє ухвалу, якою закриває
провадження у справі. У разі часткової
відмови позивача від
адміністративного позову суд
постановляє ухвалу, якою закриває
провадження у справі щодо частини
позовних вимог.

Разом з тим, частиною четвертою статті
112 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
суд не приймає відмови від
адміністративного позову, визнання
адміністративного позову і продовжує
розгляд адміністративної справи, якщо
ці дії позивача або відповідача
суперечать закону чи порушують
чиї-небудь права, свободи або інтереси.

Системний аналіз зазначених норм
процесуального права дає підстави
вважати, що вирішуючи питання про
прийняття відмови від
адміністративного позову суд
апеляційної інстанції зобов'язаний був
з'ясувати думку осіб, які беруть участь
у справі, роз'яснити наслідки
задоволення цієї заяви, а також
переконатися, чи позивач і далі
наполягає на задоволенні заяви про
відмову і, що така відмова не
суперечить закону та не порушує
чиїх-небудь прав, свобод або інтересів.

Водночас, в своїй касаційній скарзі
ОСОБА_2 зазначив, що заяву про відмову
від позову до апеляційного суду він
особисто не надсилав, а наявна в
матеріалах справи така заява була
складена та підписана не ним. Крім того,
зазначив, що рішення суду першої
інстанції, яке було ухвалене на його
користь, давно вже є виконано, а тому
подання ним заяви про відмову від
позову в даному випадку було б
нелогічним.

Проте, суд апеляційної інстанції цих
обставин не з'ясував, а тому
оскаржувану ухвалу не можна визнати
законною і обґрунтованою.

Відповідно до частини першої статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи для продовження розгляду є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
постановлення незаконної ухвали, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі.

На підставі викладено, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню. Ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 22
лютого 2012 року необхідно скасувати, так
як вона постановлена з порушенням норм
процесуального права, а справу
направити до суду апеляційної
інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Богунському районі м. Житомира про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії -
скасувати, а справу направити до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.М. Заїка

Судді
А.Ф. Загородній

О.П. Стародуб