Справа № 522/438/14-а
Суддя: Нікітіна С. Й.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

23.01.2014 Справа № 522/438/14-а
Провадження № 2а/522/15/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року Приморський районний
суд м. Одеса у складі:

Головуючого судді - Нікітіної С.Й.

При секретарі - Віноградовій І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративний позов
ОСОБА_1 до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, у якому, після уточнення вимог,
просить визнати протиправним та
скасувати рішення Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області № 37
від 30.12.2013 року про примусове
повернення в країну походження
громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в частині примусового
повернення в країну походження з
забороною в'їзду на територію України
протягом 3 (трьох) років та зобов'язання
мене покинути територію України у
термін до 08 січня 2014 року.

При цьому позивач мотивує свої вимоги
тим, що рішенням № 37 від 30.12.2013 року про
примусове повернення в країну
походження, прийнятим головним
спеціалістом Управління по роботі з
іноземцями та біженцями ГУ ДМС України
в Одеській області Домбровським Ю.С.,
погодженим начальником Управління по
роботі з іноземцями та біженцями ГУ ДМС
України в Одеській області Ткачуком
О.В., затвердженим в.о. начальника
Головного управління ДМС України в
Одеській області Пасулько В.В.,
громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Республіки
Молдова, зобов'язано примусово
повернути в країну походження з
забороною в'їзду на територію України
протягом 3 (трьох) років та зобов'язано
покинути територію України у термін до
8 січня 2014 року.

Однак, позивач зазначає, що він 25.09.2012
року уклав шлюб з громадянкою України
ОСОБА_7, який зареєстровано Відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану у Суворовському районі Одеського
міського управління юстиції (а/з 1006).

05.12.2012 року ОСОБА_1 отримав посвідку на
тимчасове проживання в Україні серії
НОМЕР_1, видану ГУДМС України в Одеській
області на підставі п. 13 ст. 4 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства», згідно
якого, іноземці та особи без
громадянства, які прибули в Україну з
метою возз'єднання сім'ї з особами, які
є громадянами України, або під час
перебування на законних підставах на
території України у випадках,
зазначених у частинах
третій-дванадцятій цієї статті, уклали
шлюб з громадянами України та
отримали посвідку на тимчасове
проживання, вважаються такими, які на
законних підставах перебувають на
території України на період до
отримання дозволу на імміграцію.

Таким чином, позивач вважає, що він на
законних підставах перебуває на
території України на період до
отримання дозволу на імміграцію, а
оскаржуване рішення №37 порушує права
його сім'ї.

Крім того, приймаючи оскаржуване
рішення № 37 відповідач послався на те,
що ОСОБА_1 на території України
перебуває незаконно, постійного місця
проживання, законного джерела
існування не має. Такі висновки
відповідача позивач вважає
необґрунтованими та недостовірними.
Він зазначає, що підставою законності
його перебування на території України
є укладений шлюб. Ігірін працює в ПП
«Укрметком» на посаді заступника
директора. За час праці в ПП
«Укрметком» отримував заробітну
платню, тобто має джерело існування в
Україні.

З 07.12.2012 року місце проживання позивача
було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1.
Ігірін ніколи не ухилявся від виїзду до
Молдови.

Ці факти дають позивачеві
підставу вважати оскаржуване рішення
протиправним.

Позивач та його представник адвокат
ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали, просили їх
задовольнити.

Представник відповідача по
довіреності Ващіліна Н.С. у судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнала, просила відмовити у їх
задоволенні, посилаючись на дотримання
відповідачем норм закону при ухваленні
оскаржуваного рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позива, його
представника, представника
відповідача вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Рішенням № 37 від 30.12.2013 року про
примусове повернення в країну
походження, прийнятим головним
спеціалістом Управління по роботі з
іноземцями та біженцями ГУ ДМС України
в Одеській області Домбровським Ю.С.,
погодженим начальником Управління по
роботі з іноземцями та біженцями ГУ ДМС
України в Одеській області Ткачуком
О.В., затвердженим в.о. начальника
Головного управління ДМС України в
Одеській області Пасулько В.В.,
громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця Республіки
Молдова, зобов'язано примусово
повернути в країну походження з
забороною в'їзду на територію України
протягом 3 (трьох) років та зобов'язано
покинути територію України у термін до
8 січня 2014 року.

Судом встановлено, що позивач 25.09.2012
року уклав шлюб з громадянкою України
ОСОБА_7, який зареєстровано Відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану у Суворовському районі Одеського
міського управління юстиції (а/з 1006).
Також, позивачем 05.12.2012 року отримано
посвідку на тимчасове проживання в
Україні серії НОМЕР_1, видану ГУДМС
України в Одеській області, яка дійсна
до 03.12.2013 року. З 07.12.2012 року місце
проживання ОСОБА_1 було зареєстроване
за адресою: АДРЕСА_1.

24.12.2013 року ОСОБА_1 знятий з
реєстраційного обліку і на час
ухвалення спірного рішення реєстрації
не мав.

Починаючи з жовтня 2013 року ОСОБА_1
неофіційно працював заступником
директора ПП «Укрметком» без
відповідного дозволу на
працевлаштування.

Таким чином, суд робить висновок, що на
підставі п.1 ст. 26 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства», рішення Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області № 37
від 30.12.2013 року про примусове
повернення в країну походження
громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в частині його
примусового повернення в країну
походження та зобов'язання ОСОБА_1
покинути територію України у термін до
08 січня 2014 року є правомірним.

Однак, суд знаходить, що відповідно до
п. 18 Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду, від 25.06.2009, № 1
"Про судову практику розгляду спорів
щодо статусу біженця та особи, яка
потребує додаткового або тимчасового
захисту, примусового повернення і
примусового видворення іноземця чи
особи без громадянства з України та
спорів, пов'язаних із перебуванням
іноземця та особи без громадянства в
Україні" при вирішенні судами спорів
про оскарження рішень про заборону
в'їзду в Україну слід ураховувати, що
застосування такої заборони визначене
статтею 13 та частиною другою ходить з
того статті 26 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства". При цьому необхідність
заборони в'їзду в інтересах
забезпечення безпеки України або
охоронпи громадського порядку
визначається компетентними державними
органами та має превентивний характер,
який не потребує обов'язкової
наявності порушень законодавства
особами, яким заборонено в'їзд. Судам
під час розгляду спорів про заборону
в'їзду в Україну необхідно мати на
увазі, що процедура заборони в'їзду в
Україну не є прямим наслідком
примусового видворення (очевидно, що не
є прямим наслідком і процедури
прийняття рішення про примусове
повернення) іноземця чи особи без
громадянства з України. Підстави для
заборони в'їзду іноземців та осіб без
громадянства в Україну визначені
статтею 13 Закону України "Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства", а саме в'їзд в Україну
іноземцю або особі без громадянства не
дозволяється: в інтересах
забезпечення національної безпеки
України або охорони громадського
порядку; якщо це необхідно для
охорони здоров'я, захисту прав і
законних інтересів громадян України та
інших осіб, які проживають в Україні;
якщо при клопотанні про в'їзд в Україну
така особа подала про себе завідомо
неправдиві відомості або підроблені
документи; якщо паспортний
документ такої особи, віза
підроблені, зіпсовані чи не
відповідають установленому зразку
або належать іншій особі; якщо така
особа порушила у пункті пропуску
через державний кордон України правила
перетинання державного кордону
України, митні правила, санітарні норми
чи правила або не виконала законних
вимог посадових та службових осіб
органів охорони державного кордону,
органів доходів і зборів та інших
органів, що здійснюють контроль на
державному кордоні; якщо під час
попереднього перебування на
території України іноземець або особа
без громадянства не виконали рішення
суду або органів державної влади,
уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або мають
інші не виконані майнові зобов'язання
перед державою, фізичними або
юридичними особами, включаючи
пов'язані з попереднім видворенням, у
тому числі після закінчення терміну
заборони подальшого в'їзду в Україну.

Таким чином, суд робить висновок, що
законних підстав для застосування
відповідачем заборони в'їзду позивачу
в Україну не існувало і не існує, а тому
позов в цій частині має бути
задоволеним а рішення скасованим.

На підставі викладеного вище та
керуючись ст.ст. 159-163 КАС України , суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Головного управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області № 37 від 30.12.2013 року в
частині заборони в'їзду на територію
України протягом 3 (трьох) років
громадянину Молдови ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку протягом 10 днів з
дня виготовлення її вмотивованої
частини шляхом подачі апеляційної
скарги через Приморський районний суд
м. Одеси.

Суддя: