Справа № 826/7045/13-а
Суддя: Кузьменко В. В.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин
Суддя-доповідач: Кузьменко В. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року
м. Київ

Колегія Київського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого -
судді Кузьменко В. В.,

суддів
Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

за участю
секретаря Рипік О. А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Кабінету Міністрів України,
Міністерства соціальної політики
України, Пенсійного фонду України,
Державної виконавчої служби України,
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві та Київського міського центру
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, треті особи: Головне
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві та Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві про визнання
протиправними дій відповідачів та
зобов'язання вчинити певні дії, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 18.10.2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з
позовом до Кабінету Міністрів України
(відповідач-1), Міністерства соціальної
політики України (відповідач-2),
Пенсійного фонду України (відповідач-3),
Державної виконавчої служби України
(відповідач-4) про визнання
протиправними дій відповідачів та
зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги позивач мотивував
тим, що він є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС та віднесений
до 1 категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
інвалід I- групи. Позивач зазначив, що
рішеннями суду першої інстанції
позовні вимоги стосовно перерахунку та
виплати пенсії були задоволенні. Проте,
зазначені рішення виконанні не в
повній мірі, тому позивач просить
визнати дії відповідачів
протиправними, щодо невиконання Закону
України «Про виконавче провадження»
стосовно виплати в повному обсязі
перерахованого боргу на підставі
судових рішень та зобов'язати
здійснити виплату боргу, а також
відшкодувати моральну шкоду у розмірі
500,0 тис. грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
18.10.2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення яким позовні
вимоги задовольнити.

В судове засідання з'явилися
представник апелянта-позивача,
представник відповідача -1 та
представник відповідача-3.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явились, про дату, час і
місце апеляційного розгляду
повідомленні належним чином, що не
перешкоджає вирішенню спірного
питання від ч.4 ст. 196 КАС України.

Апелянт підтримав апеляційну
скаргу, наполягав на її задоволенні,
вказує, що судом першої інстанції було
неповно з'ясовано обставини справи,
зроблено висновки, які не відповідають
обставинам справи, порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Представники відповідачів просили
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
сторін, що з'явилися, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно,
повно та об'єктивно розглянув справу,
правильно встановив обставини, яким та
наданим доказам дав правильну правову
оцінку і прийшов до обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Як вбачається з матеріалів справи,
листом Міністерства соціальної
політики України від 03.12.2012 року №
2544/20/132-12 позивача повідомлено, що
відповідно до постанови КМУ від 23.11.2011
року № 1210 «Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» порядок обчислення пенсії
по інвалідності, яка настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, та пенсії у
зв'язку з утратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 3 розділу «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
державний бюджет на 2012 рік»
передбачено, що положення, зокрема,
ст.ст. 50,51,52,54 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та Пенсійного фонду
України на 2012 рік.

Листом Державної виконавчої
служби від 06.03.2013 року №-1893/313 позивача
повідомлено, що виконавчий лист
Оболонського районного суду м. Києва
від 08.09.2012 року № 2-а-1623/09 про
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Оболонському районі м.
Києва здійснити перерахунок державної
пенсії перебуває на виконанні у
відділі примусового виконання рішень.

Встановлено, що відповідно до
повідомлень УПФУ в Оболонському районі
м. Києва, позивачу за листопад 2010 року
здійснено перерахунок та виплату
пенсії у розмірі 142767,86 грн.

Також, відповідно до листа УПФУ в
Оболонському районі м. Києва, рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 11.05.2011 року № 2-5438/10 виконано.
Позивачу здійснено перерахунок та
виплату пенсії у розмірі 64679,21 грн.

Постановою від 03.12.2012 року
державним виконавцем закінчено
виконавче провадження, згідно з п.8 ч.1
ст.49 Закону України «Про виконавче
провадження».

Станом на 05.03.2013 року інформація
про оскарження постанови про
закінчення виконавчого провадження не
надходила.

Відповідно до повідомлень УПСЗН
Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації, рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 09.03.2011 року № 2-а-133/2011 виконано. Сума
перерахунку становить 56739,82 грн.

Постановою від 04.03.2013 року
державним виконавцем закінчено
виконавче провадження, згідно з п.8 ч.1
ст.49 Закону України «Про виконавче
провадження».

Даючи правову оцінку
вищевикладеним обставинам справи,
колегія суддів, зазначає, що суд першої
інстанції вірно встановив всі
обставини справи, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з вимогами ч.1 ст.4 Закону
України «Про Кабінет Міністрів
України» Кабінет Міністрів України у
своїй діяльності керується
Конституцією України, цим Законом,
іншими законами України, а також
указами Президента України та
постановами Верховної Ради України,
прийнятими відповідно до Конституції
та законів України.

Статтею 116 визначено, що Кабінет
Міністрів України забезпечує
проведення фінансової, цінової,
інвестиційної та податкової політики;
політики у сферах праці й зайнятості
населення, соціального захисту, освіти,
науки і культури, охорони природи,
екологічної безпеки і
природокористування (пункт 3);
розробляє проект закону про Державний
бюджет України і забезпечує виконання
затвердженого Верховною Радою України
Державного бюджету України, подає
Верховній Раді України звіт про його
виконання (пункт 6); виконує інші
функції, визначені Конституцією та
законами України, актами Президента
України (пункт 10).

Так, відповідно до п.п. 1,2 Порядку
використання коштів державного
бюджету для виконання програм,
пов'язаних із соціальним захистом
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.09.2005 № 936,
визначає механізм використання,
обліку, звітності і контролю за
використанням коштів державного
бюджету для виконання програм,
пов'язаних із соціальним захистом
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, головним
розпорядником яких є Міністерство
соціальної політики України.

Розпорядниками бюджетних коштів
нижчого рівня за програмами,
визначаються Міністерство соціальної
політики Автономної Республіки Крим,
головні управління праці та
соціального захисту населення
обласних, Головне управління
соціального захисту населення
Київської міської, управління праці та
соціального захисту населення
Севастопольської
міськдержадміністрацій, управління
(відділи) праці та соціального захисту
населення районних (міських)
держадміністрацій, виконкомів міських,
районних у містах рад.

Відповідно до п. 4 Порядку використання
коштів державного бюджету для
виконання програм, пов'язаних із
соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, виплата компенсацій та
допомоги певних видів, передбачених
Законом, проводиться центрами по
нарахуванню і виплаті соціальної
допомоги, управліннями праці та
соціального захисту населення
районних (міських) держадміністрацій,
виконкомів міських, районних у містах
рад за місцем реєстрації громадян.

Отже, судом першої інстанції вірно
зазначено, що Міністерство як головний
розпорядник бюджетних коштів, здійснює
розподіл бюджетних призначень між
розпорядниками бюджетних коштів
нижчого рівня.

Відповідно до Порядку використання
коштів державного бюджету для
виконання програм, пов'язаних із
соціальним захистом громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи Міністерство, як головний
розпорядник бюджетних коштів,
безпосередньо не здійснює соціальні
виплати і не має кошторисних
призначень на здійснення зазначених
виплат та реєстраційних рахунків для
обліку коштів.

Розміри соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави, проте мають забезпечувати
конституційне право кожного на
достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї, гарантоване статтею 48
Конституції України.

Зокрема, за висновком Конституційного
Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011,
одним з визначальних елементів у
регулюванні суспільних відносин у
соціальній сфері є додержання принципу
пропорційності між соціальним
захистом громадян та фінансовими
можливостями держави, а також
гарантування права кожного на
достатній життєвий рівень (абзац
сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).
При цьому Конституційним Судом України
взято до уваги статтю 22 Загальної
декларації прав людини, за якою розміри
соціальних виплат і допомоги
встановлюються з урахуванням
фінансових можливостей держави.
Європейський суд з прав людини у
рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі
«Ейрі проти Ірландії» констатував, що
здійснення соціально-економічних прав
людини значною мірою залежить від
становища в державах, особливо
фінансового. Такі положення
поширюються й на питання допустимості
зменшення соціальних виплат, про що
зазначено в рішенні цього суду у справі
«Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від
12 жовтня 2004 року (абзац шостий
підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що Урядом
гарантовано виплати окремих видів
компенсацій, доплат і допомоги, у
розмірах, визначених постановами
Кабінету Міністрів України.

Зокрема, відповідно до ст. 63 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.
Виконання цього Закону залежить від
фінансових ресурсів доходної частини
Державного бюджету України.

Статтею 7 Бюджетного кодексу України
закріплено основні принципи, на яких
ґрунтується Бюджетна система України,
в тому числі принцип збалансованості -
повноваження на здійснення витрат
бюджету повинні відповідати обсягу
надходжень до бюджету на відповідний
бюджетний період; принцип
обґрунтованості - бюджет формується на
реалістичних макропоказниках
економічного і соціального розвитку
держави та розрахунках надходжень до
бюджету і витрат бюджету, що
здійснюються відповідно до
затверджених методик та правил.

Відповідно до пункту 5 статті 51
Бюджетного кодексу України,
розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання та провадять
видатки тільки в межах бюджетних
асигнувань.

Відповідно до статті 87 Бюджетного
кодексу України видатки на державні
програми з ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи та
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, здійснюються у
встановленому порядку за рахунок
наявних надходжень до загального фонду
державного бюджету в межах обсягів
призначень, передбачених у Державному
бюджеті України.

Крім того, колегія суддів апеляційної
інстанції вважає, що вимога позивача
про зобов'язання Уряду виділити
грошові кошти з резервного фонду
Державного бюджету України - є
необґрунтованою, оскільки Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» встановлено, що резервний
фонд бюджету формується для здійснення
непередбачених видатків, що не мають
постійного характеру і не могли бути
передбачені під час складання проекту
бюджету. Порядок використання коштів з
резервного фонду бюджету визначається
Кабінетом Міністрів України, зазначені
бюджетні програми були затверджені.

Колегія суддів звертає увагу, що
примусове виконання рішень
здійснюється в порядку, визначеному
Законом України «Про виконавче
провадження». В разі незгоди сторін
виконавчого провадження з рішеннями чи
діями посадових осіб органу державної
виконавчої служби при виконанні
конкретно визначених рішень, ці
рішення чи дії можуть бути оскаржені в
порядку Закону України «Про виконавче
провадження».

Стосовно нездійснення відповідачем-1
контролю за діяльністю міністерств та
інших центральних органів виконавчої
влади, слід зазначити, що згідно з ч.1
ст.2, ч.1, ст.27 Закону України «Про
центральні органи виконавчої влади»,
діяльність міністерств та інших
центральних органів виконавчої влади
ґрунтується на принципах верховенства
права, забезпечення дотримання прав і
свобод людини і громадянина,
безперервності, законності,
забезпечення єдності державної
політики, відкритості, прозорості та
відповідальності.

Посадові особи міністерства, інших
центральні органи виконавчої влади
несуть кримінальну, адміністративну,
дисциплінарну та цивільно-правову
відповідальність відповідно до закону,
а тому зазначені органи за наслідками
своєї діяльності самостійно несуть
відповідальність відповідно до закону.

Встановлено, що вимога про
відшкодування позивачу моральної
шкоди, є недоведеною, оскільки
позивачем не надано будь-яких доказів,
які б підтвердили факт завдання
позивачу моральної шкоди.

Згідно з п.5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», Відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 21, п. 4
ч.4 ст. 105 КАС України, вимога про
відшкодування шкоди, в тому числі
моральної, заподіяної протиправними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Так як судом першої інстанції, в
задоволенні позову відмовлено, з чим
погоджується суд апеляційної
інстанції, то відсутні підстави
вважати про порушення відповідачами
прав позивача, а відтак відсутні
підстави стверджувати про причинення
позивачу моральної шкоди.

Отже, на підставі вищевикладеного суд
апеляційної інстанції, приходить до
висновку, що дії відповідачів є
правомірними та такими, що не
суперечать чинному законодавству. При
дослідженні матеріалів справи, судом
не виявлено факту вчинення
відповідачами діянь чи прийняття ними
рішень, які б призвели або могли
призвести до порушення прав та
законних інтересів позивача.

Перевіривши мотивування судового
рішення та доводи апеляційної скарги,
відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо справедливого судового
розгляду, врахувавши ст. 8 КАС України,
відповідно до якої суд застосовує
принцип верховенства права з
урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку щодо
відмови в задоволенні позову, через що
постанову суду першої інстанції слід
залишити без змін

Керуючись ст.ст. 8, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 18.10.2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Кабінету Міністрів України,
Міністерства соціальної політики
України, Пенсійного фонду України,
Державної виконавчої служби України,
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві та Київського міського центру
по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, треті особи: Головне
управління Пенсійного фонду України в
м. Києві та Головне управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві про визнання
протиправними дій відповідачів та
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 18.10.2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, тобто з 21.01.2014 року,
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
В. В. Кузьменко

Судді:
Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст ухвали виготовлено
21.01.2014 року.

Головуючий суддя
Кузьменко В. В.

Судді:
Василенко Я.М.