Справа № 822/4015/13-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/4015/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук
Суддя-доповідач: Залімський І. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Залімського І. Г.

суддів: Білоуса О.В. Ватаманюка Р.В.

секретар судового засідання: Лукашик
М.О.

за участі:

представника позивача: Лозюка С.Ф.

представника відповідача: Федючка В.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Хмельницькій області
на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Волочиськ-Агро" до
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Хмельницькій області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення на суму 211155,00 грн.
, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Волочиськ-Агро" (далі
- позивач, ТОВ "Волочиськ-Агро")
звернулось до Хмельницького окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Хмельницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області в особі Волочиського
відділення (далі - Хмельницька ОДПІ,
відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення - рішення.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року скасувати, прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи, що
призвело до неповного з'ясування
обставин справи і, як наслідок,
невірного вирішення справи та
прийняття необґрунтованої постанови.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав
у повному обсязі, просив вимоги, що в
ній викладені, задовольнити.

Представник позивача заперечив проти
задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, що з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
працівниками Волочиського відділення
Хмельницької ОДПІ проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ "Волочиськ-Агро" з питань
взаємовідносин з ТОВ "ТПК "Август".

За результатами перевірки складено акт
№ 0659/22/ від 19.09.2013 року.

В ході перевірки встановлене та
зафіксоване в акті порушення ТОВ
"Волочиськ-Агро" вимог пп.198.1, п.198.3 ст.198
Податкового кодексу України, шляхом
завищення суми податкового кредиту з
податку на додану вартість, яка
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету за період з 01.09.2012 року по 31.12.2012
року на 140770 грн.

Не погоджуючись з висновками акту
перевірки ТОВ "Волочиськ-Агро"
звернулось із письмовим запереченням
на вказаний акт перевірки (№657 від
27.09.2013р.), розглянувши яке, відповідач
надіслав позивачу відповідь на
заперечення №3087/22-326 від 07.10.2013р., якою
висновки, викладені в акті перевірки
щодо встановлених порушень, залишено
без змін, а заперечення без
задоволення.

На підставі акта перевірки податковим
органом винесено податкове
повідомлення-рішення № від 10.10.2013
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання позивача з податку на
додану вартість на 211155 грн., з них, за
основним платежем - 140770 грн., за
штрафними санкціями - 70385 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ
"Волочиськ-Агро", суд першої інстанції
виходив з того, що висновки податкового
органу, викладені в акті перевірки, є
необґрунтованими, а тому прийняте на їх
підставі рішення є протиправним та
підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів справи,
підставою для прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень
слугував висновок податкового органу
про порушення позивачем вимог
податкового законодавства при
формуванні податкових зобов'язань з
ПДВ за результатами господарських
операцій з ТОВ "ТПК "Август".

Податковий орган вважає, що позивач
провів документальне оформлення
фінансово-господарських операцій із
ТОВ "ТПК "Август", які фактично не
здійснювались в межах господарської
діяльності ТОВ "Волочиськ-Агро". Тобто,
дані операції не мали реального
характеру, а відбувалось лише
документування цих операцій.

Даного висновку відповідач дійшов з
огляду на акт ВПМ ДПІ у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська № 1379/070-205
від 28.05.2013 року, в якому зазначено, що
ТОВ "ТПК "Август" за податковою адресою
не знаходиться, а тому факт здійснення
господарської діяльності
підприємством за лютий та березень 2013
року, не підтверджується.

Крім того, відповідач вказує, що
наданих позивача до перевірки
документів недостатньо для
підтвердження факту проведення
господарських операцій із ТОВ "ТПК
"Август", а окремі документи містять
недоліки, допущені при їх оформленні.

Колегія суддів критично оцінює вказану
позицію відповідача з огляду на
наступне.

06.09.2012 року між ТОВ "Волочиськ-Агро" та
ТОВ "ТПК "Август" укладено договір
купівлі-продажу № 29, згідно з яким ТОВ
"ТПК "Август" поставляло позивачеві
товари (соняшниковий макух, шрот).

На виконання умов вказаного договору
ТОВ "ТПК "Август" поставило ТОВ
"Волочиськ-Агро" товар - макуху (жмих,
шрот) соняшника, що підтверджується,
наявними в матеріалах справи,
видатковими та податковими накладними,
товарно-транспортними та розхідними
накладними, актом звірки
взаєморозрахунків, накладними на
внутрішнє переміщення ТМЦ, відомостями
витрат кормів, платіжними дорученнями.

ТОВ "ТПК "Август" звернулось із позовною
заявою до Господарського суду
Хмельницької області про стягнення з
ТОВ "Волочиськ-Агро" суми
заборгованості у зв'язку із не
проведенням розрахунків у повному
об'ємі за поставлений товар.

Судом змінено первісного позивача ТОВ
"ТПК "Август" на ТОВ "ТК "Агрос" на
підставі договору цесії. Рішенням
Господарського суду Хмельницької
області від 17.06.2013 року по справі №
924/536/13, залишеним без змін постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду 02.09.2013 року, позов
про стягнення заборгованості на
користь ТОВ "ТК "Агрос" задоволено.

18.09.2013 року ТОВ "Волочиськ-Агро"
платіжними дорученнями № 200002590 та №
200002591 на виконання вказаного рішення
суду проведено оплату в рахунок
погашення боргу перед ТОВ "ТК "Агрос".

Відповідно до п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4 ст.
200 Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначений статтею 198 Податкового
кодексу України.

Так, відповідно до п.198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг
з метою їх подальшого використання
в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
платника податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи
здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст. 198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: у
паперовому вигляді; в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
обов'язковим.

Вказуючи на порушення позивачем
зазначених норм податковий орган не
заперечує факту наявності у позивача
податкових накладних. Крім того,
відсутні зауваження щодо їх
оформлення.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення
яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України" від 16.07.1999 року №
996-14 зі змінами і доповненнями
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Враховуючи наведені обставини, колегія
суддів вважає, що вищенаведені
документи відповідають вимогам до
первинних документів, містять усі
визначені законом необхідні реквізити,
що дає підстави для врахування їх при
формуванні податкового кредиту
платника податків.

Стосовно посилань відповідача на
окремі недоліки в первинних документах
позивача та відсутність окремих
документів, колегія суддів звертає
увагу на таке.

Будь-які документи (у тому числі
договори, видаткові накладні,
податкові накладні, акти
приймання-передачі виконаних робіт
(наданих послуг), тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством. З
урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Необхідною умовою для цього є
факт придбання товарів (послуг) із
метою їх використання в господарській
діяльності. За відсутності факту
придбання товарів (послуг) відповідні
суми не можуть включатися до складу
податкового кредиту навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів. Визначальною має бути
подія, підтверджена документально. При
цьому, документи мають бути складені
особою, відповідальною за здійснення
господарської операції.

Таким чином, враховуючи фактичне
здійснення господарських операцій
позивача з контрагентом, первинні
бухгалтерські документи, які
надавались позивачем під час
проведення перевірки можуть вважатись
первинними документами для цілей
ведення податкового обліку навіть за
наявності певних недоліків.

Доводи відповідача щодо ненадання до
перевірки окремих документів,
витребуваних запитом №2845/22-321 від 11.09.2013
року, колегія суддів вважає
необґрунтованими, так як позивач надав
на запит відповідача копії первинних
документів, які є документальним
підтвердженням реальності здійснення
господарської операції між позивачем
та ТОВ "ТПК "Август", підтвердженням
чого є відповідний лист позивача
(а.с.65-66).

Стосовно посилань відповідача на акт
ВПМ ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська № 1379/070-205 від 28.05.2013
року колегія суддів звертає увагу, що
відповідно до презумпції
правомірності правочину всі укладені
між сторонами правочини є чинними, якщо
їх недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після повного та всебічного розгляду
питання про недійсність такого
правочину.

Також слід зазначити, що необхідною
умовою для визнання угоди недійсною
внаслідок її укладення з метою
завідомо суперечливою інтересам
держави і суспільства є з'ясування, у
чому конкретно полягала така мета та
наявність умислу хоча б однієї із
сторін щодо настання відповідних
наслідків. Акт перевірки не містить
жодного доказу укладення договору між
позивачем та контрагентом з порушенням
публічного порядку і спрямованості
саме на це їх умислу.

Крім того, нормами чинного
законодавства на сторону
цивільно-правової угоди, яка є
платником податків, не покладено
обов'язку з перевірки відповідності
законодавству правил ведення іншим
учасником правовідносин господарської
діяльності та дотримання ним вимог
податкового законодавства.

Отже, можливі порушення, допущені одним
платником податків (наприклад,
контрагентом позивача) у відображенні
в податковому обліку певної
господарської операції, за загальним
правилом не впливають на права та
обов'язки іншого платника податків, у
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Тобто, ПК України виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит не ставить у
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання.

Загальним принципом юридичної
відповідальності є вина в порушенні
законодавчо встановленого
імперативного правила поведінки. Закон
не передбачає відповідальності за
винні дії іншої особи.

Судом на підставі оцінки наявних у
справі матеріалів та доказів у їх
сукупності встановлено, що факт
надання послуг позивачеві зі сторони
його контрагента, зазначеного в акті
перевірки, документально
підтверджується, а надані позивачем
докази є переконливими і достатніми
для беззаперечного висновку суду щодо
реальності господарських операцій.

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, а тому
підстави для скасування рішення суду
першої інстанції відсутні.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та
статті 200 КАС України, суд апеляційної
інстанції залишає скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Хмельницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 21
листопада 2013 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
21 січня 2014 року .

Головуючий
Залімський І. Г.

Судді
Білоус О.В.

Ватаманюк Р.В.