Справа № К/9991/464/12-С
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/464/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Розваляєвої Т.С.; Черпіцької Л.Т.,
секретар судового засідання - Наумець
О.В.;

за участю представників: позивача -
Компанець Т.Б.; відповідача - Софяк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державної інспекції з
енергозбереження до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Машзавод»
про стягнення коштів, що
переглядається за касаційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Машзавод» на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29
листопада 2011 року,

у с т а н о в и л а :

У березні 2008 року Державна інспекція з
енергозбереження (Інспекція)
звернулася до суду з позовом до ТОВ
«Машзавод» про стягнення підвищеної
плати за неефективне використання
енергоресурсів.

Зазначали, що проведеною перевіркою
встановлено факт перевитрат
електроенергії внаслідок відхилення
коефіцієнту потужності електричних
мереж від граничного. Такі перевитрати
тягнуть за собою застосування
підвищеної плати за відповідну частину
енергоносіїв.

Посилаючись на те, що постановою
територіального управління Інспекції
у Чернівецькій області нарахована
підвищена плата в розмірі 7 154, 43 грн, а
відповідач відмовляється сплатити її в
добровільному порядку, просили
стягнути вказану суму.

Постановою Господарського суду
Чернівецької області від 23 вересня 2009
року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29
листопада 2011 року рішення суду першої
інстанції скасовано, а позов
задоволено.

У касаційній скарзі ТОВ
«Машзавод», посилаючись на порушення
апеляційним судом норм процесуального
та матеріального права, просить
оскаржуване рішення скасувати, а
рішення суду першої інстанції залишити
в силі.

Заслухавши доповідача, представників
сторін, здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що за результатами
проведеної територіальним управлінням
Інспекції у Чернівецькій області
перевірки встановлено факт перевитрат
ТОВ «Машзавод» електроенергії
внаслідок відхилення коефіцієнту
потужності електричних мереж від
граничного (акт перевірки № 18-24/27 від 27
серпня 2007 року).

Постановою територіального управління
Інспекції у Чернівецькій області від 27
серпня 2007 року № 18-24/04 за вказане
порушення застосована підвищена плата
за енергоносії в розмірі 7 154, 43 грн.
Обчислення розміру плати здійснено за
правилами Методики визначення
неефективного використання
паливно-енергетичних ресурсів,
затвердженої наказом Національного
агентства України з питань
забезпечення ефективного використання
енергетичних ресурсів від 13 грудня 2006
року № 89.

Апеляційним судом також встановлено,
що постановою Вищого
адміністративного суду України від 7
липня 2011 року, ухваленою у справі між
цими ж сторонами про скасування
постанови територіального управління
Інспекції у Чернівецькій області від 27
серпня 2007 року № 18-24/04, у задоволенні
позову відмовлено.

Відмовивши у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
рішенням суду, яке набрало законної
сили, встановлена протиправність
постанови про застосування підвищеної
плати, а значить підстав для її
стягнення немає.

Скасувавши це рішення та задовольнивши
позов, апеляційний суд виходив з того,
що рішення, на яке послався суд першої
інстанції, скасоване Вищим
адміністративним судом, а сама
постанова про нарахування підвищеної
плати визнана законною.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України попри
наявність рішення касаційного суду про
визнання законними оскаржуваних
санкцій, зазначає про необхідність
приведення практики у відповідність з
рішенням Верховного Суду України.

Указом Президента України від 3 жовтня
1992 року № 493/92 «Про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади»
установлено, що з 1 січня 1993 року
нормативно-правові акти, які видаються
міністерствами, іншими органами
виконавчої влади, органами
господарського управління та контролю
і які зачіпають права, свободи й
законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер, підлягають
державній реєстрації. Також
установлено, що державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств,
інших центральних органів виконавчої
влади, органів господарського
управління та контролю здійснює
Міністерство юстиції України.

На виконання цього Указу постановою
Кабінету Міністрів України від 28
грудня 1992 року № 731 затверджено
Положення про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади.

Підпунктом «б» пункту 4 Положення
встановлено, що державній реєстрації
підлягають нормативно-правові акти
будь-якого виду (постанови, накази,
інструкції тощо), якщо в них є одна або
більше норм, що мають міжвідомчий
характер, тобто є обов'язковими для
інших міністерств, органів виконавчої
влади, а також органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ і
організацій, що не входять до сфери
управління органу, який видав
нормативно-правовий акт.

Відповідно до підпункту «е» пункту 5
Положення на державну реєстрацію не
подаються акти рекомендаційного,
роз'яснювального та інформаційного
характеру (методичні рекомендації,
роз'яснення, у тому числі податкові,
тощо), нормативно-технічні документи
(національні та регіональні стандарти,
технічні умови, будівельні норми і
правила, тарифно-кваліфікаційні
довідники, кодекси усталеної практики,
форми звітності, у тому числі щодо
державних статистичних спостережень,
адміністративних даних та інші).

Пунктом 15 Положення передбачено, що
міністерства, інші центральні органи
виконавчої влади направляють для
виконання нормативно-правові акти лише
після їх державної реєстрації та
офіційного опублікування. У разі
порушення зазначених вимог
нормативно-правові акти вважаються
такими, що не набрали чинності, і не
можуть бути застосовані.

Методика затверджена наказом
Державного комітету України з
енергозбереження від 26 жовтня 2001 року
№ 113.

16 листопада 2001 року Міністерство
юстиції України відмовило у державній
реєстрації зазначеної Методики з
посиланням на те, що вона має
нормативно-технічний характер
(встановлює механізм визначення обсягу
неефективного використання
паливно-енергетичних ресурсів (ПЕР) на
промислових об'єктах, що виробляють і
споживають електричну та теплову
енергію.

Указом Президента України від 31 грудня
2005 року № 1900/2005 утворено Агентство.

Відповідно до статті 7 Положення про
Національне агентство України з питань
забезпечення ефективного використання
енергетичних ресурсів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 квітня 2006 року № 412,
нормативно-правові акти Агентства
підлягають реєстрації в установленому
законодавством порядку.

Наказом від 13 грудня 2006 року № 89
Агентство перезатвердило Методику,
проте на державну реєстрацію до
Міністерства юстиції України в
установленому законодавством порядку
її не подало.

Як видно зі змісту Методики, нею
встановлено порядок визначення обсягу
неефективного використання ПЕР,
наведено формули для виконання
розрахунків їх перевитрат з метою
забезпечення економічного механізму
енергозбереження.

Проведені відповідно до Методики
розрахунки обсягів нераціонального
використання ПЕР використовуються при
застосуванні економічних санкцій та
нарахуванні енергетичного збору.

Ця Методика, відповідно до сфери її
застосування, поширюється на всі
підприємства і установи по отриманню,
переробці, перетворенню,
транспортуванню, зберіганню, обліку та
використанню ПЕР, розміщених на
території України, а також на окремі
споруди та інженерні об'єкти інших
підприємств і установ та їх філій
незалежно від форм власності, що
виробляють або споживають електричну
та теплову енергію, а також інші ПЕР.

Метою застосування Методики є:
виконання розрахунків перевитрат ПЕР;
контроль за додержанням норм
законодавства про енергозбереження на
підприємстві; контроль за виконанням
вимог нормативних документів щодо
підтримання та підвищення технічного
рівня енергоефективності обладнання
та систем енергопостачання тощо.

Зважаючи на коло суб'єктів, на яких
поширює свою дію Методика, а також те,
що на підставі проведених відповідно
до її вимог розрахунків обсягів
нераціонального використання ПЕР
застосовуються економічні санкції та
нараховується енергетичний збір,
колегія суддів вважає, що цей
нормативно-правовий акт міг бути
направлений на виконання лише після
його державної реєстрації в
установленому законодавством порядку.

Наведений висновок висловлений у
постанові Верховного Суду України від 4
червня 2013 року № 21-140а13 і, відповідно до
вимог статті 2442 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є обов'язковим для
застосування.

Оскільки плата, про стягнення якої
йдеться, обчислена за Методикою, яка не
може застосовуватись у спірних
відносинах без її реєстрації
Міністерством юстиції, цей позов
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Машзавод»
задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29
листопада 2011 року скасувати, а
постанову Господарського суду
Чернівецької області від 23 вересня 2009
року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строки та в порядку,
встановленими статтями 237, 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді
М.І.Цуркан

Т.С.Розваляєва

Л.Т.Черпіцька