Справа № 2а-1670/4352/12
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/800/31316/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні суду справу
за касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в м.Миргороді
та Миргородському районі Полтавської
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 6
вересня 2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12 листопада 2012 року у справі №
2а1670/4203/12 за позовом ОСОБА_1 до
начальника управління Пенсійного
фонду України в м. Миргороді та
Миргородському районі Полтавської
області Неводничого Валерія
Васильовича, управління Пенсійного
фонду України в м. Миргороді та
Миргородському районі Полтавської
області про визнання протиправним та
скасування рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2012 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до начальника управління
Пенсійного фонду України в м. Миргороді
та Миргородському районі Полтавської
області Неводничого Валерія
Васильовича, управління Пенсійного
фонду України в м. Миргороді та
Миргородському районі Полтавської
області, в якому просив визнати дії
відповідача протиправними та
скасувати рішення про застосування до
нього фінансових санкцій за неподання,
несвоєчасне подання, неподання за
встановленою формою звітності за
2004,2005,2006 роки до органів Пенсійного
фонду України №92 від 30.05.2012 р., №93 від
30.05.2012 р., №94 від 30.05.2012 р..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
час прийняття оскаржуваних рішень
положення п.5 частини 9 статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", на
підставі якої застосовані фінансові
санкції, втратила чинність відповідно
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" № 2464
від 08.07.2010 року.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 6 вересня 2012
р, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12 листопада
2012 року, позовні вимоги задоволені.
Визнані протиправними та скасовані
рішення управління Пенсійного фонду
України в м.Миргороді та
Миргородському районі Полтавської
області від 30 травня 2012 року №92, від 30
травня 2012 року №93, від 30 травня 2012 року
№94 про застосування фінансових
санкцій до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанції
управління Пенсійного фонду України в
м.Миргороді та Миргородському районі
Полтавської області звернулося до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції і ухвалу суду апеляційної
інстанцій, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач являться
фізичною особою-підприємцем.
Управлінням Пенсійного фонду України
м.Миргороді та Миргородському районі
Полтавської області складені акти
№№199,200,201 від 30.05.2012 року, в яких було
встановлено несвоєчасне подання
ОСОБА_1 індивідуальних відомостей про
застраховану особу, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку за 2004,2005,2006
роки. Відповідно вказаних актів
відповідачем були прийняті рішення на
підставі п.5 ч.9, а саме: №92 від 30.05.2012 р.,
№93 від 30.05.2012 р., №94 від 30.05.2012 р. про
застосування фінансових санкцій за
2004,2005,2006 р.р. до ОСОБА_1 за несвоєчасне
подання звітності до органів
Пенсійного фонду України із
застосуванням штрафу у розмірі по
170грн. по кожному рішенню.

Вважаючи вказані рішення
протиправними з підстав відсутності у
відповідача повноважень застосовувати
штрафні санкції за вказані дії, позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Суди першої та апеляційної інстанції,
задовольняючи позовні вимоги
послалися на ті обставини, що
оскаржувані рішення були прийняті
відповідачем на час дії Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" за порушення
позивачем п.5 ч.9 ст.106 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", приписи якої
були виключені у зв'язку з прийняттям
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанції виходячи з
наступного.

Згідно обставин справи між сторонам
виник спір щодо наявності повноважень
у позивача відносно нарахування
фінансової санкції за несвоєчасне
подання відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку за 2004-2006 рр. з
урахуванням положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", який набрав чинності з 1
січня 2011 року.

Колегія суддів зазначає, що до 01.01.2011
року відносини, які виникали між
суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулювалися
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі
-Закон № 1058-IV), яким визначалися
платники страхових внесків, порядок їх
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків, стягнення
заборгованості за цими внесками.

Згідно п.4 ч.2 ст. 17 Закону № 1058- IV (в
редакції, чинній до внесення змін
Законом України від 08.07.2010 року № 2464-VI),
страхувальник зобов'язаний подавати
звітність територіальним органам
Пенсійного фонду у строки, в порядку та
за формою, встановленими Пенсійним
фондом.

Згідно п.5 ч.9 ст.106 Закону № 1058-IV (в
редакції, чинній до внесення змін
Законом України від 08.07.2010 року № 2464-VI),
за неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою або
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Колегія суддів вважає обґрунтованими
висновки судів першої та апеляційної
інстанції, що дана норма права втратила
чинність з 1 січня 2011 року згідно із
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
08.07.2010 року № 2464-VI, тому ст.106 Закону №
1058-IV в частині застосування фінансових
санкцій за несвоєчасне подання звіту
до органів Пенсійного Фонду за 2004-2008
р.р. на дату прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення втратила
чинність.

Посилання відповідач на пп.5,6 п.7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
безпідставні виходячи з наступного.

Відповідно до пп.5,6 п.7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Аналізуючи зміст наведеної
законодавчої норми колегія суддів
зазначає, що вказаною нормою
регулюються правовідносини щодо
стягнення саме заборгованості із
сплати страхових внесків та
нарахування у зв'язку з цим штрафних
санкцій, а в даних правовідносинах має
місце застосування фінансової санкції
за несвоєчасне подання, відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку за 2007-2009 р.р.,
що не передбачено пп. 5, 6 п. 7 Прикінцевих
та перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Виходячи з наведеного відповідач,
застосовуючи до позивача фінансові
санкції, нараховані відповідно до ст. 106
Закону № 1058-IV після втрати нею чинності
згідно Закону України від 08.07.2010 року №
2464-VI, діяв з порушенням діючих
законодавчих норм.

Відповідно ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами
першої та апеляційної інстанції
винесені законні і обґрунтовані
рішення, постановлені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.Миргороді
та Миргородському районі Полтавської
області залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 6 вересня 2012
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12 листопада 2012 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав передбачених ст.
237-239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: