Справа № 805/13282/13-а
Суддя: Ястребова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Аканов О.О.
Суддя-доповідач - Ястребова Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року
справа №805/13282/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: судді - доповідача Ястребової
Л.В., суддів: Ляшенка Д.В., Чумака С.Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Добропільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 24
жовтня 2013 р. у справі № 805/13282/13-а за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК
Добропіллявугілля" до Добропільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 30 серпня 2013 року
№/2113, №/2114,-

В С Т А
Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК
Добропіллявугілля" звернулась до суду
з позовною заявою до Добропільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 30 серпня 2013 року
№/2113, №/2114.

Позивач в обґрунтування
позовних вимог посилається на
безпідставність висновків податкового
органу щодо заниження податку на
прибуток та податку на додану вартість
з мотивів вчинення правочинів, що
вчиненні без мети реального настання
обумовлених ними правових наслідків,
по господарської операції за
договорами про надання
інформаційно-консультаційних послуг з
ТОВ «Менеджмент системи консалтинг».

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2013
року адміністративний позов
задоволено, а саме: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Добропільської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області від
30серпня 2013 року №/2113 про
збільшеного грошового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
5400,00 грн., визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Добропільської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області від 30
серпня 2013 року №/2114 про
збільшеного грошового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
5670,00 грн., стягнуто з Державного бюджету
України на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "ДТЕК
ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ" судовий збір в сумі
117,00 грн.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу в якій просить постанову суду
скасувати та прийняти нову постанову
якою відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та під час апеляційного розгляду, ТОВ
"ДТЕК ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ" є юридичною
особою, зареєстроване виконавчим
комітетом Добропільської міської ради
Донецької області 25.10.2010 року, включене
до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців за номером 37014600, є
платником податку на додану вартість,
що підтверджує свідоцтво платника
податку на додану вартість № 200032612.

Добропільською об'єднаною Державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області проведено документальну
позапланову перевірку ТОВ "ДТЕК
ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ" з питання повноти
нарахування та своєчасності сплати до
бюджету податку на додану вартість та
податку на прибуток при здійсненні
господарських операцій з ТОВ
«Менеджмент систем консалтінг» за
період з 01.12.2012 по 31.12.2012, за наслідками
якої складений відповідний акт
перевірки від 13.08.2013 № 42/22-0/37014600.

Актом перевірки зафіксовані наступні
порушення: не встановлено факту
реального здійснення господарських
операцій ТОВ «ДТЕК
«Добропіллявугілля» з отримання
інформаційно - консультаційних послуг
у грудні 2012 року у ТОВ «Менеджмент
систем консалтінг» на суму 21600,00 грн., у
тому числі ПДВ - 3600,00 грн. та подальшої
їх використання у господарській
діяльності підприємства; порушення
п.198.1, п.198.2, п.198.3, статті 198, п.201.1 ст.201
Податкового кодексу України в
результаті чого, завищено суму
податкового кредиту з податку на
додану вартість за грудень 2012 року на
суму 3600,00 грн.; порушення підпункту 138.1,
138.8. статті 138 Податкового кодексу
встановлено відсутність реального
вчинення господарських операцій та
невідповідність первинних документів
нормам законодавства, що призвело до
завищення валових витрат на суму 18000,00
грн. та заниження податкових
зобов'язань з податку на прибуток за 4
квартал 2012 року на суму 3780,00 грн.

На підставі акту перевірки прийняті
податкові повідомлення-рішення від
30.08.2013 року № /2113, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у сумі 5400 грн., з
яких за основним платежем 3600 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями 1800
грн.; № /2114, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 5670 грн. з яких за
основним платежем у розмірі 3780 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями у
сумі 1890 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що 5
грудня 2012 року між ТОВ «ДТЕК
ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ» (Замовник) та ТОВ
«Менеджмент систем консалтінг»
(Виконавець) укладений договір про
надання інформаційно-консультаційних
послуг №MSC/TCIE/01-TRG-ШУД.6-920 (далі -
Договір).

Відповідно до п. 1 якого виконавець
зобов'язався приймати на себе обов'язки
по наданню замовнику
інформаційно-консультаційних послуг
та учбово-методичних матеріалів на
тему: «Інструменти постійного
покращення та удосконалення у системах
менеджменту», «Поведінковий аудит»,
«Внутрішній аудит», «Дорожна карта»,
«Внутрішнє розслідування».

Пунктом 1.5 зазначено, що кількість
осіб, які навчаються 3 особи.

На підтвердження фактично наданих
послуг Виконавець надає протягом 5
календарних днів після виконання своїх
обов'язків, підписаний зі своєї сторони
акт приймання-передачі виконаних
послуг. Розрахунки за виконані послуги
здійснюються шляхом 100% передплати до
початку надання послуг (п.п.2.3 п.2
«Вартість послуг та порядок
розрахунків» договору.)

5 грудня 2012 року між ТОВ «ДТЕК
ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ"» (Замовник) та ТОВ
«Менеджмент систем консалтинг»
(Виконавець) укладений договір про
надання інформаційно-консультаційних
послуг №MSC/TCIE/02-TRG-ШУБ.6-922 (далі -
Договір).

Відповідно до п. 1 якого виконавець
зобов'язався приймати на себе обов'язки
по наданню замовнику
інформаційно-консультаційних послуг
та учбово-методичних матеріалів на
тему: «Інструменти постійного
покращення та удосконалення у системах
менеджменту», «Поведінковий аудит»,
«Внутрішній аудит», «Дорожна карта»,
«Внутрішнє розслідування».

Пунктом 1.5 зазначено, що кількість
осіб, які навчаються 3 особи.

На підтвердження фактично наданих
послуг Виконавець надає протягом 5
календарних днів після виконання своїх
обов'язків, підписаний зі своєї сторони
акт приймання-передачі виконаних
послуг. Розрахунки за виконані послуги
здійснюються шляхом 100% передплати до
початку надання послуг (п.п.2.3 п.2
«Вартість послуг та порядок
розрахунків» договору.)

Платники податку на додану вартість,
об'єкти, база та ставки оподаткування,
перелік неоподатковуваних та
звільнених від оподаткування операцій,
особливості оподаткування експортних
та імпортних операцій, поняття
податкової накладної, порядок обліку,
звітування та внесення податку до
бюджету визначені розділом 5
Податкового кодексу України.

Порядок визначення бази оподаткування
встановлений статтею 188 Податкового
кодексу України.

Пунктом 188.1. статті 188 Податкового
кодексу України база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку).

Сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду (пункт 200.1. статті
200 Податкового кодексу України).

Отже, визначення податку на додану
вартість, що підлягає сплаті до бюджету
у звітному періоді залежить від
розміру задекларованих податкових
зобов'язань та податкового кредиту.

Згідно з пункту 14.1.27 статті 14 ПК України
витратами є сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 138.2 статтею 138 ПК України
визначено, що витрати, які враховуються
для визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Згідно пп. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України встановлено, що право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається:

- дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

У відповідності до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Таким чином, підставами для виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту є
оплата товарів/послуг та отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу
України, податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс).

Пунктом 201.10 зазначеної статті
передбачено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Вимоги до податкової накладної
встановлені п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, згідно якої платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Платники податку на прибуток
підприємств, об'єкти, база та ставки
оподаткування, перелік
неоподатковуваних та звільнених від
оподаткування операцій, визначені
розділом ІІІ Податкового кодексу
України.

Підпунктом 133.1.1 пункту 133.1 статті 133
Податкового кодексу України,
передбачено, що платниками податку з
числа резидентів є суб'єкти
господарювання - юридичні особи, які
провадять господарську діяльність як
на території України, так і за її
межами.

За приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1
статті 134 134.1. Податкового кодексу
України, передбачено, що об'єктом
оподаткування є: прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно пункту 135.1 Податкового кодексу
України, доходи, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються до доходів звітного
періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з: доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
отримання платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні визначені Законом
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від 16
липня 1999 року № 996-ХІV (надалі - Закон №
996).

Визначення основних термінів, що
вживаються в цьому законі міститься у
статті 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність Україні". Згідно цієї статті,
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства; первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення; фінансова
звітність являє собою бухгалтерську
звітність, що містить інформацію про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства за звітний період.

Згідно зі статтею 3 Закону № 996 метою
ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства. Частина 2 даної статті
передбачає, що бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№ 996 підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Як було встановлено судом першої
інстанції та підтверджено судом
апеляційної інстанції, податкові
накладні оформлені належним чином, та
їх недоліків при перевірці не виявлено.

На підтвердження фактичного надання
послуг ТОВ «Менеджмент систем
консалтінг» та реальності здійснення
господарської операції, позивачем
надані наступні первинні документи.

ТОВ «Менеджмент систем консалтінг»
виписані податкові накладні № 20 від
21.12.2012 року на загальну суму 10800,00 грн., з
яких податок на додану вартість у
розмірі 1800,00 грн., № 22 від 26.12.2012 року на
загальну суму 10800,00 грн., з яких податок
на додану вартість у розмірі 1800,00 грн.

На підтвердження реальності
господарської операції позивачем
надані суду платіжні доручення про
сплату послуг: №19313 від 21.12.2012 року про
сплату у розмірі 10800,00 грн., в якому в
призначенні платежу зазначено -
передплата за надання
інформаційно-консультаційних послуг
по темі: «Інструменти постійного
покращення та удосконалення у системах
менеджменту» за договором №
MSC/TCIE/01-TRG-ШУД.6-920 від 05.12.2012 року в тому
числі ПДВ в сумі 1800,00 грн.; № 11492 від
26.12.2012 про сплату у розмірі 10800,00 грн. в
якому в призначенні платежу зазначено
- передплата за надання
інформаційно-консультаційних послуг
по темі: «Інструменти постійного
покращення та удосконалення у системах
менеджменту» згідно договору №
MSC/TCIE/02-TRG-ШУБ.6-922 від 05.12.2012 р. в тому
числі ПДВ в сумі 1800,00 грн.

Суми податку на додану вартість за
вищезазначеними податковими
накладними включені до податкового
кредиту грудня 2012 року, що відповідають
даним додатку 5 до податкової
декларації з податку на додану
вартість грудня 2012 року за номером № 154.

Отже, наявними в матеріалах справи,
документами підтверджено включення
позивачем до податкового кредиту в
грудні 2012 року податку на додану
вартість в сумі 3600,00 грн. на підставі
належним чином оформлених податкових
накладних, що свідчить про відсутність
перешкод, визначених пунктом 198.6.
статті 198 Податкового кодексу України
для включення зазначених сум до складу
податкового кредиту відповідного
звітного періоду.

Крім того, реальність здійснення
правочину підтверджується актами
здачі-приймання послуг № 0 від
27.12.2012 року, № 8 від 05.12.2012року.

Позивачем надані накази ТОВ "ДТЕК
ДОБРОПІЛЛЯВУГІЛЛЯ" про відрядження №
70-ком. від 10.12.2012 для проходження
навчальних курсів, які проводить ТОВ
«Менеджмент систем консалтінг» в м.
Харкові з 25.12.12 по 28.12.12 строком на 4 дні.
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4; № 82-ком від
04.12.2012 року про відрядження ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7

На підтвердження виконання зазначених
наказів надані посвідчення про
відрядження № 205 на ОСОБА_2, № 206 на
ОСОБА_8, № 207 на ОСОБА_9, №197 на ОСОБА_5, №
198 на ОСОБА_6, № 199 на ОСОБА_7.

В матеріалах справи також наявний
реєстр виданих та отриманих податкових
накладних, звіти про використання
коштів, виданих на відрядження на кожну
особу, яка була у відрядженні, до якого
додані рахунок з готельного комплексу,
проїзний документ, акт надання послуг,
індивідуальній план розвитку, яка
відправлена у відрядження, який
затверджений в.о. директора
«Шахтоуправління «Білозерське» ТОВ
"ДТЕК Добропіллявугілля" та
сертифікати про проходження семінару.

Посилання відповідача на нікчемність
правочину вчиненого позивачем із
посиланням на статті 203, 215, 228
Цивільного кодексу України також не
приймаються колегією суддів до уваги з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлено
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним (презумпція правомірності).

Статтею 215 ЦК України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» визначений перелік
правочинів, які є нікчемними як такі, що
порушують публічний порядок (стаття 228
ЦК України): правочини, спрямовані на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина; правочини,
спрямовані на знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Такими є правочини, що
посягають на суспільні, економічні та
соціальні основи держави, зокрема:
правочини, спрямовані на використання
всупереч закону комунальної, державної
або приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочин, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

За змістом ст. 228 Цивільного кодексу
України, правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Таким чином, відповідно викладеного,
для визнання правочину нікчемним з
підстав порушення публічного порядку,
суду слід встановити обставини, які б
свідчили про наявність умислу у сторін
при укладанні такої угоди на
досягнення мети, що завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства та водночас суперечить
моральним засадам суспільства.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що для встановлення факту
визнання правочину таки, що порушує
публічний порядок, він має бути
підтверджений належними та
допустимими доказами, зокрема,
податковими вимогами, надісланими
сторонам угоди, у зв'язку з несплатою
ними сум податкових зобов'язань, а
також вирок суду з кримінальної справи
про засудження осіб за ухилення від
сплати податків.

Несплата податків є порушенням чинного
податкового законодавства, однак,
несплата податків однією із сторін за
договором, чи сплата не в повному
обсязі не є беззаперечним
підтвердженням наявності у позивача
при укладанні та виконанні спірної
угоди мети на ухилення від сплати
податків.

Натомість відповідачем не надано ні
суду першої інстанції, ні суду
апеляційної інстанції жодних доказів,
що б підтверджували факт ухилення
позивачем від сплати податкових
зобов'язань, а вказані в акті висновки є
суто суб'єктивною думкою посадових
осіб відповідача, оскільки були
зроблені за відсутності інформації,
яка надається в передбаченому
законодавством порядку.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За таких підстав апеляційний
адміністративний суд вважає, що
постанова суду першої інстанції
прийнята при вірному застосуванні норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду відповідають обставинам
справи, тому не вбачає підстав для
скасування постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст.
195, 197, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 207, ст. 211, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Добропільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області -
залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2013
року у справі № 805/13282/13 -а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Колегія суддів:
Л.В.
Ястребова

Д.В. Ляшенко

С.Ю.Чумак