Справа № 2а-4173/09/1770
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/32577/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії: Лосєва А.М., Бившевої
Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Дубровицької
міжрайонної державної податкової
інспекції Рівненської області

на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
01.10.2009

та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10.04.2012

у справі № 2а-4173/09/1770 (89542/09/9104)

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_4

до Дубровицької
міжрайонної державної податкової
інспекції Рівненської

області

про визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 01.10.2009,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10.04.2012, задоволено позовні вимоги
суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_4
(надалі - позивач, суб'єкт
підприємницької діяльності-фізична
особа ОСОБА_4) до Дубровицької
міжрайонної державної податкової
інспекції Рівненської області (надалі -
відповідач, Дубровицька МДПІ
Рівненської області) про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення від 24.11.2008 №
/0.

Вважаючи, що рішення судів попередніх
інстанцій прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
01.10.2009 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 10.04.2012 і постановити нове рішення
про відмову у задоволенні позову в
повному обсязі.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу, в яких обґрунтовує
законність висновків судів першої та
апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що працівниками
відповідача було проведено планову
документальну перевірку з питань
дотримання суб'єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою ОСОБА_4
вимог податкового законодавства за
період з 01.07.2005 по 30.06.2008, про що складено
акт від 13.11.2008 № 512-17/НОМЕР_1.

На підставі акта перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 24.11.2008 №
/0, яким визначено позивачу
податкове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в сумі 17 741,01 грн.,
з яких: 5 913,67 грн. - основний платіж, 11
827,34 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

В результаті проведення перевірки
виявлено:

- порушення позивачем пп. 6.3.2 п. 6.3 ст. 6,
пп. «а» п. 19.2 ст. 19 Закону України від
22.05.2003 № 889-ІV «Про податок з доходів
фізичних осіб» (надалі - Закон України
«Про податок з доходів фізичних осіб»),
яке полягає у наданні соціальної
пільги працівникам позивача в
податковому місяці, в якому працівники
припинили трудові відносини з
позивачем, в результаті чого занижено
податок з доходів фізичних осіб за
2006-2007 роки на суму 55,27 грн.;

- порушення позивачем вимог пп. 4.2.1 п. 4.2
ст. 4, п. 3.1 ст. 3, пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8, пп.9.12.2 п.
9.12 ст. 9, пп. «а» п. 19.2 ст. 19, п. 22.3 ст. 22
названого Закону, яке полягає у
неутриманні та неперерахуванні до
бюджету позивачем податку за 2005-2007 роки
в розмірі 26 953,00 грн. з доходів, які
виплачені самозайнятим особам,
фізичним особам, підприємцям без
наявності відповідних відомостей, що
свідчать про те, що дані підприємці є
платниками єдиного, фіксованого
податку чи платниками авансового
платежу.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 1.7, пп. 2.3.4 п.
2.3 «Порядку оформлення результатів
невиїзних документальних, виїзних
планових та позапланових перевірок з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства»,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
10.08.2005 № 327, що був чинним на момент
проведення перевірки, факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства викладаються в
акті невиїзної документальної, виїзної
планової чи позапланової перевірок
чітко, об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Не допускається відображення в
акті перевірки необґрунтованих даних,
а також суб'єктивних припущень
перевіряючими, які не мають
підтверджених доказів, та різного роду
висновків щодо дій посадових осіб
суб'єкта господарювання.

Всупереч наведеним нормам
законодавства зазначений акт
перевірки позивача містить
необґрунтовані дані, а також
суб'єктивні припущення осіб, які
проводили перевірку, без посилань на
первинні або інші документи, які
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку, що підтверджують
наявність зазначених фактів щодо
виплати позивачем оподатковуваного
доходу фізичним особам та неутримання
і неперерахування податку з доходів
фізичних осіб до бюджету.

Таким чином, суд першої інстанції, з чим
погодилась колегія суддів апеляційної
інстанції, дійшов обґрунтованого
висновку про те, що відповідачем
визначено податкове зобов'язання
позивача не на підставі первинних
документів бухгалтерського та
податкового обліку, а шляхом
застосування непрямого методу
визначення суми податкового
зобов'язання.

Водночас, порядок та підстави
визначення суми податкового
зобов'язання за непрямими методами
встановлено п. 4.3 ст. 4 Закону України
від 21.12.2000 № 2181-III «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», нормами пп. 4.3.5
якого передбачено, що рішення про
застосування непрямих методів
приймається податковим органом за
місцезнаходженням платника податків
за наявності підстав, визначених у
підпункті 4.3.1 цього пункту. Нарахування
податкових зобов'язань з використанням
непрямого методу здійснюється
виключно податковими органами. Рішення
про сплату податкових зобов'язань
приймається у судовому порядку за
поданням керівника (його заступника)
відповідного податкового органу.

Оскільки відповідачем не приймалося
рішення про застосування непрямих
методів для визначення суми
податкового зобов'язання позивача, а
також не було враховано, що позивач
виплачував доходи суб'єктам
підприємницької діяльності - платникам
єдиного податку, які не є платниками
податку на доходи фізичних осіб,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується із висновками судів
першої та апеляційної інстанцій щодо
недотримання податковим органом
вищевказаних приписів законодавства,
внаслідок чого ним неправильно
визначено спірним рішенням податкове
зобов'язання та застосовано штрафні
санкції без врахування вказаних
обставин.

Викладене доводами касаційної скарги
не спростовується.

Слід зазначити, що наведені скаржником
у касаційній скарзі посилання на
порушення судами попередніх інстанцій
норм процесуального права не можуть
бути підставою для скасування судових
рішень, оскільки, з огляду на приписи
част. 2 ст. 224 Кодексу адміністративного
судочинства України, такі порушення не
призвели до неправильного вирішення
судами першої та апеляційної інстанцій
даного спору, та, як наслідок, до
прийняття незаконних і
необґрунтованих рішень.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Дубровицької
міжрайонної державної податкової
інспекції Рівненської області
залишити без задоволення.

2. Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 01.10.2009 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2012 у
справі № 2а-4173/09/1770 (89542/09/9104) залишити
без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)А.М. Лосєв
Судді(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна