Справа № 2а-9058/11/2670
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Кротюк О.В.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Троян Н.М., Бужак Н.П.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22 на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 04
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 до Кабінету
Міністрів України про визнання
незаконним пункту 1 постанови КМУ №341
від 04.04.2011 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2011 року, позивачі звернулися
до Окружного адміністративного суду
м.Києва з позовом до Кабінету Міністрів
України про визнання незаконним пункту
1 постанови КМУ №341 від 04.04.2011 року. Свої
позовні вимоги мотивували тим, що вони
є особами на яких поширюється дія
Постанови №341 "Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується у 2011
році відповідно до Законів України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" та "Про жертви
нацистських переслідувань", що
підтверджується копіями посвідчень,
долучених до матеріалів справи.
Вважають, що вказана Постанова
визначає розмірі грошових виплат в
розмірі меншому ніж встановлено
законом, а відтак такі обмеження є
неправомірними.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 04
жовтня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивачі подали апеляційну
скаргу, в якій просять скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою позов задоволити
повністю.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог, з
огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
04.04.2011 року Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову №341 "Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачується у 2011 році відповідно до
Законів України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
та "Про жертви нацистських
переслідувань".

Відповідно до конституційних
повноважень Верховна Рада України як
єдиний орган законодавчої влади в
Україні виключно законами України
закріплює права і свободи людини і
громадянина, гарантії цих прав і
свобод, основи соціального захисту,
форми і види пенсійного забезпечення, а
також встановлює, що виключно законом
про Державний бюджет України
визначаються будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків
(пункти 1, 6 частини першої статті 92,
частина друга статті 95 Конституції
України).

В свою чергу КМУ повноважний вживати
заходів щодо забезпечення цих прав і
свобод людини і громадянина та
проводити політику у сфері соціального
захисту (пункти 2, 3 статті 116
Конституції України).

Правова позиція щодо взаємозв'язку
соціальних виплат з фінансовими
можливостями держави неодноразово
висловлювалась і Конституційним Судом
України.

Так, у Рішенні Конституційного Суду
України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011
КСУ зазначив, що розміри соціальних
виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави, тобто види і розміри
соціальних послуг та виплат
встановлюються державою з урахуванням
її фінансових можливостей.

Такий принцип, зокрема, закладений і в
Загальній декларації прав людини 1948
року, згідно з якою кожна людина, як
член суспільства, має право на
соціальне забезпечення та на
здійснення необхідних для підтримання
її гідності та для вільного розвитку її
особистості прав у економічній,
соціальній і культурній галузях за
допомогою національних зусиль і
міжнародного співробітництва та
відповідно до структури і ресурсів
кожної держави (стаття 22).

Також, Європейський суд з прав людини у
рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі
«Ейрі проти Ірландії» констатував, що
здійснення соціально-економічних прав
людини значною мірою залежить від
становища в державах, особливо
фінансового. Такі положення
поширюються й на питання допустимості
зменшення соціальних виплат, про що
зазначено в рішенні цього суду у справі
«Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від
12 жовтня 2004 року.

З огляду на це, КСУ дійшов висновку, що
соціальний захист державою осіб, які
мають право на забезпечення їх у разі
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
охоплює комплекс заходів, які здійснює
держава в межах її
соціально-економічних можливостей.

Одночасно відповідно до правової
позиції КСУ передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з частиною першою
статті 17 Конституції України є
найважливішою функцією держави.

Отже, зміна механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги повинна
відбуватися відповідно до
критеріїв пропорційності та
справедливості і є конституційно
допустимою до тих меж, за якими
ставиться під сумнів власне сутність
змісту права на соціальний захист.

Таким чином, приймаючи ЗУ «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
ВРУ і встановила обсяг бюджетних
призначень за бюджетною програмою
«Щорічна разова грошова допомога
ветеранам війни та жертвам нацистських
переслідувань» для здійснення
соціальних виплат.

В свою чергу, Кабінет Міністрів України
видає нормативно-правові акти,
керуючись, зокрема, законами України,
якими він на це уповноважується.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції
України, будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків
визначаються виключно Законом про
Державний бюджет України.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Бюджетного
Кодексу України, будь-які бюджетні
зобов'язання та платежі з бюджету можна
здійснювати лише за наявності
відповідного бюджетного призначення.
Бюджетні призначення встановлюються
законами про Державний бюджет України
чи рішенням про місцевий бюджет у
порядку, визначеному цим Кодексом.

Тобто, виходячи з обсягів асигнувань
вказаної бюджетної програми, керуючись
принципами пропорційності і
справедливості розподілу матеріальних
благ між громадянами України та з метою
реалізації норм ЗУ «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» КМУ прийняв
оскаржувану Постанову.

Щодо правомірності застосування
категорії «мінімальний розмір пенсії
за віком» необхідно зазначити, що чинна
на редакція норм статей 12, 13, 14, 15 та 16 ЗУ
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та статей 6-1, 6-2,
6-3, та 6-4 ЗУ «Про жертви нацистських
переслідувань» встановлює розмір
одноразової грошової допомоги по
кожній категорії громадян у
еквіваленті мінімальних пенсій за
віком.

Проте, при реалізації наведених норм ЗУ
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та ЗУ «Про
жертви нацистських переслідувань» не
може братись до уваги розмір
мінімальної пенсії, встановлений ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з огляду на
наступне.

Згідно зі статтею 1 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», мінімальна пенсія є
державною соціальною гарантією, розмір
якої визначається цим Законом.

Відповідно до частин першої та третьої
статті 28 цього Закону, мінімальний
розмір пенсії за віком за наявності у
чоловіків 35 років, а у жінок 30 років
страхового стажу встановлюється в
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом.

Таким чином, розмір мінімальної пенсії
для виплати згідно з ЗУ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та ЗУ «Про жертви
нацистських переслідувань»
законодавством не визначений.

За відсутності врегульованого розміру
одноразової грошової допомоги, яка
підлягає виплаті відповідно до цього
Закону визначення такого розміру
спірною постановою КМУ відповідає
інтересам відповідної категорії
громадян.

Дана правова позиція повністю
узгоджується з висновками КСУ,
викладеними в Ухвалі КСУ від 19 травня
2009 року № 27-у «Про відмову у відкритті
конституційного провадження у справі
за конституційним поданням Пенсійного
фонду України щодо офіційного
тлумачення терміна (словосполучення)
«мінімальна пенсія за віком», що
міститься у статті 6 ЗУ «Про соціальний
захист дітей війни», тлумачення
терміна (словосполучення) «мінімальний
розмір пенсії за віком», використаного
в частині першій статті 28 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», статті 19 ЗУ «Про державні
соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії».

В Ухвалі від 19 травня 2009 року № 27-у КСУ
відзначив, що непоширення мінімального
розміру пенсії за віком, встановленого
у абзаці першому частини першої статті
28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» на
правовідносини, що виникають на
підставі інших законів, дає підстави
стверджувати про наявність прогалини у
законодавстві.

Крім того, при розгляді питання про
застосування категорії «мінімальний
розмір пенсії за віком» для
встановлення розмірів соціальних
виплат слід враховувати статтю 2 ЗУ
«Про прожитковий мінімум», якою
встановлено, що, зокрема для визначення
розмірів соціальної допомоги
застосовується прожитковий мінімум.

Таким чином, Кабінет Міністрів України
при прийнятті постанови від 04.04.2011 р.
№341 діяв на підставі, в межах
повноважень, а відтак правових підстав
вважати оскаржувану постанову у
спірній частині незаконною немає.

Крім того має місце зазначити, що
постанова Кабінету Міністрів України
04.04.2011 р. №341 "Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується у 2011
році відповідно до Законів України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" та "Про жертви
нацистських переслідувань" була
предметом неодноразового судового
розгляду, за результатами яких
прийнято судові рішення, що набули
законної сили.

Зокрема, постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
05.09.2011 року у справі №2а-5925/11/2670 за
позовом ОСОБА_24 до Кабінету Міністрів
України про визнання незаконним абзац 6
пункту 1 частини 1 Постанови Кабінету
Міністрів України "Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується у 2011
році відповідно до Законів України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" та "Про жертви
нацистських переслідувань" від 04
квітня 2011 року № 341 в частині
встановлення у 2011 році розмірів
щорічної разової допомоги до 05 травня
учасникам війни, зобов'язати
відповідача винести Постанову, яка не
буде обмежувати права позивача як
учасника війни щодо щорічної виплати
до 5 травня трьох мінімальних пенсій за
віком та не постановлювати нормативні
акти, які є недійсними бо обмежують
права і пільги ветеранів війни, в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду м. Києва від
10.04.2012 року судове рішення залишене без
змін.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
20.03.12 року у справі №2а-6215/11/2670 за
позовом ОСОБА_25 до Кабінету Міністрів
України про визнання незаконним
підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету
Міністрів України від 4 квітня 2011 року
№341 "Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується у 2011 році
відповідно до Законів України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" та "Про жертви
нацистських переслідувань" в частині
виплати у 2011 році разової грошової
допомоги інвалідам війни І групи в
розмірі 1000 грн., в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.06.2012 року
судове рішення залишене без змін.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
24.06.2011 року у справі 2а-5686/11/2670 за позовом
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28 до Кабінету
Міністрів України про оскарження
постанови №341 від 04.04.11 року "Про
розміри разової грошової допомоги, що
виплачується у 2011 році відповідно до
Законів України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
та "Про жертви нацистських
переслідувань" позовні вимоги
задоволено частково - визнано
незаконними абз. 3, 4, 5 пп. 2 п. 1 постанови.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.05.2013 року
у справі №2а-5686/11/2670 апеляційні скарги
відповідача Кабінету Міністрів
України, позивачів ОСОБА_26, ОСОБА_27,
ОСОБА_28, та осіб, що приєднались до
апеляційної скарги позивачів, залишено
без задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24.06.2011 року - залишено без змін.

Таким чином, станом на час прийняття
судового рішення по справі №2а-9058/11/2670 є
чинними судові рішення протилежного
змісту, і суд першої інстанції,
правильно приймаючи рішення по суті
спору, не зв'язаний будь-якою з двох
правових позицій.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, з урахуванням всіх
встановлених фактичних обставин по
справі та вимог законодавства, довів
правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22 - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 04
жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 28
січня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Троян Н.М.