Справа № 808/8690/13-а
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

15 січня 2014 року (14 год. 30 хв.) Справа №
808/8690/13-а м.Запоріжжя Запорізький
окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді - Киселя Р.В.,
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Мелітопольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області про скасування
податкового повідомлення-рішення.

11.11.2013 до Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до
Мелітопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області (далі - відповідач), в якому
позивач просить: визнати нечинним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 07.08.2013 №
про застосування штрафних санкцій на
загальну суму 23654,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
на підставі акту фактичної перевірки
від 24.07.2013 №0062/08/01/22/НОМЕР_1 (далі - Акт
перевірки) відповідачем було прийняте
податкове повідомлення-рішення від
07.08.2013 №, за яким позивачу було
нараховано штрафні (фінансові) санкції
у розмірі 23654,00 грн. Позивач вважає
висновки відповідача, зроблені в Акті
перевірки, щодо наявності з боку
позивача порушень вимог законодавства
необґрунтованими та безпідставними.

Ухвалою судді від 12.11.2013 провадження у
справі було відкрите, судове засідання
призначене на 26.11.2013.

У судове засідання 26.11.2013 представник
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час та місце
судового засідання, не прибув.

Ухвалою від 26.11.2013 за клопотанням
відповідача провадження у справі було
зупинене до 10.12.2013.

Ухвалою від 10.12.2013 провадження у справі
було поновлене, судове засідання
призначене на 10.12.2013.

10.12.2012 від позивача надійшла заява про
уточнення позовних вимог, відповідно
до якої позивачем було зменшено
позовні вимоги на суму 510,00 грн. Згідно
заяви позивач не оскаржує порушення п. 9
ст. 3 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» від 06.07.1995
№265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР) та п. 10 ст.
3 цього Закону.

У судовому засіданні оголошувались
перерви до 16.12.2013 та до 25.12.2013.

Ухвалою від 25.12.2013 за клопотанням
представника позивача провадження у
справі було зупинене до 15.01.2014.

Ухвалою від 15.01.2014 провадження у справі
було поновлене, судове засідання
призначене на 15.01.2014.

15.01.2014 до суду надійшло клопотання
позивача про розгляд справи за
відсутності його представника, на
задоволенні позову наполягає.

15.01.2014 до суду надійшло клопотання
відповідача про розгляд справи за
відсутності його представника, проти
задоволення позовних вимог заперечує в
повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності.

Оскільки всі особи, які беруть участь у
справі, заявили клопотання про розгляд
справи за їх відсутності, суд на
підставі ч. 4 ст. 122 КАС України
розглянув справу в порядку письмового
провадження.

Суд, розглянувши матеріали і з'ясувавши
обставини адміністративної справи,
дослідивши наявні у справі докази у їх
сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач зареєстрований в якості
фізичної особи-підприємця 04.04.2012, є
платником податків на загальних
умовах.

На підставі направлення від 12.07.2013 №660,
№659 та наказу Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області від
12.07.2013 №267 співробітниками цього
контролюючого органу була проведена
фактична перевірка позивача з 18.07.2013.

За наслідками перевірки 24.07.2013 був
складений Акт перевірки, відповідно до
якого, особи які проводили перевірку,
дійшли висновку про порушення
позивачем:

1. п. 9 ст. 3 Закону №265/95-ВР, а саме не
зберігання фіскального звітного чеку в
книзі обліку розрахункових операцій;

2. п. 10 ст. 3 Закону №265/95-ВР, а саме не
зберігання контрольної стрічки
протягом встановленого терміну;

3. п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР, а саме
порушення встановленого порядку
ведення обліку товарних запасів за
місцем їх реалізації та зберігання на
загальну суму 11572,00 грн., а саме надлишок
на суму 3918,50 грн. та нестача на суму 7653,50
грн.

На підставі Акту перевірки 07.08.2013
відповідачем було прийняте податкове
повідомлення-рішення №, за яким
позивачу було нараховано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 23654,00 грн.,
в тому числі: 340,00 грн. за не зберігання
фіскального звітного чека, 170,00 грн. за
не зберігання контрольної стрічки
протягом трьох років, 23144,00 грн. (11572,00
грн. х 2) за реалізацію товарів, які не
обліковані у встановленому порядку.
Зазначене податкове
повідомлення-рішення було отримано
позивачем 08.08.2013.

Не погодившись з прийнятим податковим
повідомленням-рішенням позивач 13.08.2013
звернувся із первинною скаргою до ГУ
Міндоходів у Запорізькій області на
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення.

Рішенням від 02.10.2013 №456/14/08-01-1004-20 про
результати розгляду первинної скарги
податкове повідомлення-рішення від
07.08.2013 № було залишено без змін, а
первинна скарга без задоволення.

11.10.2013 позивач звернувся зі скаргою на
податкове повідомлення-рішення до
Міністерства доходів і зборів України,
проте рішенням від 25.10.2013 №5443/11/99-49-10-01-15
податкове повідомлення-рішення від
07.08.2013 № було залишено без змін та
рішення ГУ Міндоходів у Запорізькій
області, прийняте за результатами
розгляду первинної скарги, а скаргу
залишено без задоволення.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням
відповідача, суд виходить з приписів ч.3
ст.2 КАС України, відповідно до яких, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії): безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом під час вирішення даної справи не
досліджувалось питання нарахування
позивачу штрафу в розмірі 510 грн. (340,00
грн. + 170,00 грн.) за порушення вимог п.п. 9,
10 ст. 3 Закону №265/95-ВР, на підставі вимог
п.п. 4, 5 ст. 17 цього Закону, оскільки
позивачем визнаний факт порушення
позивачем зазначених вимог Закону та
правомірності оскаржуваного рішення в
цій частині.

Щодо нарахування позивачу штрафу в
сумі 23654 грн. на підставі вимог ст. 20
Закону №265/95-ВР, суд зазначає наступне.

Відповідач в Акті перевірки
посилається на недотримання позивачем
вимог п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР.

Відповідно до п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР
суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV, із змінами
та доповненнями, визначено, що первинні
документи фіксують факти здійснення
господарських операцій і повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Згідно з п. 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності.
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів
(п. 2.1). Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинно документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо.

Судом встановлено, що позивач
придбавав у контрагентів алкогольні та
тютюнові вироби, що підтверджується
наданими видатковими накладними на
придбання товару від 21.05.2013 №7485, від
30.05.2013 №РН-3004904, від 04.06.2013 №РН-3005073, від
08.06.2013 №МЛ13-28694, від 14.06.2013 №18845/18608, від
17.06.2013 №МДО16238, від 18.06.2013 №МДО16365, від
20.06.2013 №РН-3005881, від 22.06.2013 №МЛ13-31759, від
26.06.2013 №МЛ13-32412, від 27.06.2013 №МДО17586, від
29.06.2013 №МЛ13-33384, від 06.07.2013 №11882, від
10.07.2013 №МЛ13-35661, від 13.07.2013 №МЛ13-36590, від
17.07.2013 №РН-3006993, від 17.07.2013 №РН-3006992, віл
24.05.2013 №РН-421-015222, від 30.05.2013 №РН-3004904, від
05.06.2013 №МЛ13-27974, від 12.06.2013 №МЛ13-29322, від
15.06.2013 №МЛ13-30202, від 18.06.2013 №19181/18907, від
19.06.2013 №МЛ13-30855, від 20.06.2013 №РН-3005892, від
25.06.2013 №20320/20024, від 27.06.2013 №МДО17589, від
27.06.2013 №РН3006172, від 03.07.2013 №МДО18301, від
06.07.2013 №МЛ13-35006, від 11.07.2013 №РН-3006697, від
16.07.2013 №23524/23125, від 17.07.2013 №12557, від 18.07.2013
№24068/23676.

Пунктом 177.10 ст. 177 Податкового Кодексу
встановлено, що фізичні особи -
підприємці зобов'язані вести Книгу
обліку доходів і витрат та мати
підтверджуючі документи щодо
походження товару. Форма Книги обліку
доходів і витрат та порядок її ведення
визначаються центральним органом
державної податкової служби. Фізичні
особи - підприємці застосовують
реєстратори розрахункових операцій
відповідно до Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг».

Форма Книги обліку доходів та витрат,
яку ведуть фізичні особи-підприємці,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
провадять професійну діяльність, та
Порядок її ведення затверджені наказом
ДПА України від 24.12.2010 №1025. Зазначений
наказ набрав чинності з 21.01.2011.

Зазначеним Порядком передбачено, що
ведення Книги здійснюється наступним
чином: у графі 1 вказується дата
заповнення (пп. 3.1). У графах 2 та 11
відображається сума нереалізованих
товарних запасів, сировини, матеріалів
тощо на початок та на кінець звітного
податкового періоду (року), яка
заводиться в грошовій формі, виходячи
із ціни їх придбання (пп. 3.2). У графі 3
щоденно відображається фактично
отримана сума доходу від здійснення
діяльності із сумарним підсумком за
місяць, квартал, рік. У разі
необхідності реєстрації нової Книги
протягом звітного року записи в ній
продовжуються наростаючим підсумком, а
попередня Книга залишається у
самозайнятої особи (пп. 3.3). До графи 4
записуються реквізити документа, який
підтверджує понесені витрати,
пов'язані з придбанням
товарно-матеріальних цінностей,
виконанням робіт та наданням послуг
(номер, дата і назва документа).
Документами, які підтверджують
витрати, можуть бути, зокрема,
товарно-транспортна та/або податкова
накладна, платіжне доручення,
фіскальний чек, акт закупки (виконаних
робіт, наданих послуг) та інші
розрахункові документи (пп. 3.4). У графі 5
відображається загальна вартість
придбаних товарно-матеріальних
цінностей (пп. 3.5). у графі 6
відображається сума витрат, яка
безпосередньо пов'язана з отриманням
доходу (пп. 3.6). У графі 9 відображаються
витрати на оплату праці та нарахування
на заробітну плату, понесені у звітному
місяці (пп. 3.8). У графі 10 відображаються
фактично понесені інші витрати,
безпосередньо пов'язані з одержанням
доходу, які не зазначені у графах 6 та 9,
включаючи вартість оплачених
виконаних робіт та наданих послуг (пп.
3.9). Графа 12 розраховується як різниця
між доходом від здійснення діяльності
та документально підтвердженими
витратами, пов'язаними із отриманням
доходу (пп. 3.10).

Статтею 6 Закону №265/95-ВР визначено, що
облік товарних запасів фізичною особою
- суб'єктом підприємницької діяльності
ведеться у порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» суб'єкти
підприємницької діяльності, яким
відповідно до законодавства надано
дозвіл на ведення спрощеного обліку
доходів і витрат, ведуть
бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

Суд зазначає, що позивач не перебуває
на спрощеній системі оподаткування,
тому повинна мати підтверджуючі
документи щодо походження товару, який
нею реалізується та вести облік
товарних запасів.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону 265/95-ВР
до суб'єктів господарювання, що
здійснюють реалізацію товарів, які не
обліковані у встановленому порядку,
застосовується фінансова санкція у
розмірі подвійної вартості
необлікованих товарів, які не
обліковані за місцем реалізації та
зберігання, за цінами реалізації, але
не менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Зазначена норма чітко визначає, що така
санкція застосовується лише в разі
реалізації не облікованих товарів, а не
за відсутність товарів за місцем їх
реалізації. У разі ж, коли обліковані
товари відсутні у суб'єкта
господарювання, їх реалізація є
неможливою та не відбувається.

Як встановлено Актом перевірки у
позивача була виявлена нестача
облікованих товарів на загальну суму
7653,50 грн.

За наведених обставин, враховуючи, що
відповідачем встановлено факт нестачі
товарів, а не продаж не облікованих
товарів, висновок відповідача про
порушення позивачем п. 12 ст. 3 Закону
№265/95-ВР та застосування до позивача
фінансових санкцій у сумі 15307,00 грн.
(7653,50 грн. х 2), за виявлену нестачу ТМЦ,
не ґрунтується на вимогах Закону
№265/95-ВР, а тому є протиправним.

Крім того, перевіркою також було
встановлено надлишок ТМЦ в магазині
позивача на загальну суму 3918,50 грн.

Судом, на підставі даних наданих
позивачем копій видаткових накладних
та долучених до справи в якості речових
доказів щоденних Х-звітів по касовому
апарату позивача, встановлено, що
позивачем в книзі обліку доходів і
витрат не було відображено
вищезазначені ТМЦ на загальну суму 3918,50
грн., а також у позивача відсутні
будь-які первинні документи щодо
придбання цього товару, чим порушено
вимоги п. 12 ст. 3 Закону №265/95-ВР.

Отже, відповідно до ст. 20 Закону 265/95-ВР,
відповідачем було правомірно
застосовано до позивача штрафні
санкції у розмірі 7837,00 грн. (3918,50 грн. х 2),
оскільки позивачем здійснювалась
реалізація товарів, які не обліковані у
встановленому порядку.

Враховуючи викладене вище, суд
доходить висновку про відсутність
правових підстав для задоволення в
повному обсязі вимог позивача, відтак,
позов слід задовольнити частково, а
саме визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
07.08.2013 № в частині нарахування
позивачу штрафних санкцій на суму 15307,00
грн. (за виявлену нестачу ТМЦ).

В частині нарахування позивачу
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
8347,00 грн. (340,00 грн. + 170,00 грн. + 7837,00 грн.)
податкове повідомлення-рішення від
07.08.2013 № слід залишити в силі.

За приписами ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Доданими до матеріалів справи
платіжними дорученнями документально
підтверджується факт сплати позивачем
судового збору, а оскільки позовні
вимоги задоволено частково, тому
стягненню з Державного бюджету
України підлягає сума судового збору,
що пропорційна задоволеним позовним
вимогам, а саме 113,79 грн.

Відтак, ця сума підлягає присудженню на
користь позивача з Державного бюджету
України.

За приписами ст. 145-1 КАС України речові
докази до набрання судовим рішенням
законної сили зберігаються у справі
або за окремим описом здаються до
камери схову речових доказів суду.

В процесі розгляду даної справи судом
було долучено до матеріалів справи
оригінали Х-денних звітів по касовому
апарату позивача за період здійснення
нею діяльності в 2013 році у кількості 32
штук (за 14.06.2013, 15.06.2013, 16.06.2013, 17.06.2013,
18.06.2013, 19.06.2013, 21.06.2013, 22.06.2013, 23.06.2013, 24.06.2013,
25.06.2013, 26.06.2013, 27.06.2013, 29.06.2013 - 2 штуки,
01.07.2013 - 2 штуки, 02.07.2013, 03.07.2013, 04.07.2013,
05.07.2013, 06.07.2013, 07.07.2013, 08.07.2013, 09.07.2013, 10.07.2013,
11.07.2013, 12.07.2013, 13.07.2013, 14.07.2013, 15.07.2013, 16.07.2013).

У зв'язку з цим, речові докази, а саме
Х-денних звітів по касовому апарату
позивача в кількості 32 штук, повинні
бути повернені позивачу після набрання
судовим рішенням у даній справі
законної сили.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 до Мелітопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області про
скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити
частково.

Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Мелітопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області від
07.08.2013 № в частині нарахування
Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1, за
порушення п. 12 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР, штрафних
санкцій на суму 15307,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1, зареєстрована: АДРЕСА_1)
судовий збір у сумі 113,79 грн. (сто
тринадцять гривень 79 коп.).

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Після набрання законної сили
судовим рішенням у цій справі
повернути Фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 Х-денні звіти по її касовому
апарату за період здійснення нею
діяльності в 2013 році у кількості 32 штук,
а до набрання законної сили таким
судовим рішенням зберігати речові
докази в матеріалах справи.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В. Кисіль