Справа № 2а-2090/10/2170
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/800/43846/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Олендера І.Я.,

суддів
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

за участю секретаря
Прокопчук Н.В.,

та представника позивача
Жекова М.П.,

представника відповідача
Цепаненка О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Каланчацький
комбінат хлібопродуктів» на постанову
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 2 серпня 2013
року в справі за позовом Херсонського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Публічного акціонерного товариства
«Каланчацький комбінат
хлібопродуктів» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2010 року позивач - Херсонське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернувся до суду з
позовом, в якому просив стягнути з
відповідача
адміністративно-господарські санкції
у розмірі - 103606 грн. 79 коп. та пеню за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі - 186 грн. 48 коп., а всього
стягнути - 103793 грн. 27 коп.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2011
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що роботодавець вжив усіх
необхідних заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 2 серпня 2013
року апеляційну скаргу Херсонського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів -
задоволено повністю, саме постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2011
року скасовано та прийняти нову
постанову суду про задоволення
позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції
мотивував своє рішення тим, що саме на
підприємства, установи, організації
Законом покладено обов'язок самостійно
здійснювати, забезпечувати
працевлаштування інвалідів та
створювати для них робочі місця. Центри
зайнятості сприяють суб'єктам
господарювання у виконанні їх
обов'язків.

У поданій касаційній скарзі позивач
заявив вимоги про скасування рішення
суду апеляційної інстанції, як такого,
що постановлене із порушенням норм
матеріального і процесуального права,
рішення суду першої інстанції залишити
в силі, як скасованого помилково.

У доводах касаційної скарги, позивач
зазначає, що ним були виконані вимоги
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», а
тому відсутні підстави для
застосування до нього
адміністративно-господарських
санкцій.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення а рішення суду апеляційної
інстанції - без змін, оскільки воно
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню виходячи з
наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», з метою
реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації,
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

У відповідності до статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», для
підприємств, установ організацій, у
тому числі підприємств, організацій,
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 15 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.
67-73) відповідачем протягом 2009 року
щомісячно подавалась позивачу
звітність за формою 3-ПН.

Крім того, відповідач листами (а.с. 32-52)
повідомляв фізичних осіб інвалідів,
Управління охорони здоров'я
Херсонської обласної державної
адміністрації, Мирненську селищну раду
Каланчацького району Херсонської
області, Управління праці та
соціального захисту населення
Каланчацької районної державної
адміністрації, Каланчацький районний
центр зайнятості про наявність
вакантних місць для працевлаштування
інвалідів.

З листа Каланчацького районного центру
зайнятості від 10.08.2010 року № 651
вбачається, що два інваліда ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, були направлені для
працевлаштування, ОСОБА_4,
працевлаштований на посаду
прибиральника службових приміщень а
ОСОБА_5 відмовився від
працевлаштування. Протягом 2009 року
позивач інших осіб яким встановлена
інвалідність до відповідача не
направляв.

Обов'язок відповідача щодо створення
робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
підбирати і працевлаштовувати
інвалідів на створені робочі місця.
Такий обов'язок покладається на органи
працевлаштування, що зазначені в ч. 1 ст.
18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні».

Враховуючи вищевикладене, суд
касаційної інстанції приходить до
висновку, що роботодавець вжив усіх
необхідних заходів для недопущення
господарського правопорушення, а тому
застосування
адміністративно-господарських санкцій
до нього за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів є протиправним, через що
заявлений адміністративний позов не
підлягає до задоволення, що правильно
встановлено судом першої інстанції.

Крім того, колегія суддів вважає
помилковим застосування судом
апеляційної інстанції Положення про
робоче місце інваліда і про порядок
працевлаштування інвалідів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 03.05.1995 року № 314,
оскільки зазначене положення втратило
чинність на підставі постанови
Кабінету Міністрів України № 70 від
31.07.2007 року.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
скасувати судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі судове рішення суду першої
інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
рішення суду першої інстанції
вбачається, що при його ухвалені, суд не
допустив порушень норм процесуального
права, які могли б бути підставою для
скасування чи зміни судового рішення,
та воно ухвалено відповідно до закону і
скасоване помилково.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 221, 223, 226, 231, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Каланчацький
комбінат хлібопродуктів»
задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 2 серпня 2013
року в справі № 2а-2090/10/2170 скасувати, а
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2011
року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
І.Я. Олендер

Судді
В.І. Бутенко

Т.О. Лиска