Справа № 2а-6767/11/2670
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-6767/11/2670
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Бабенко К.А
У Х В А Л А

Іменем України

20 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Бабенка К.А.,
суддів: Ключковича В.Ю., Собківа Я.М.,
секретаря Чепурко Н.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
розглянувши адміністративну справу за
апеляційними скаргами Міністерства
екології та природних ресурсів
України, осіб, які не брали участь у
справі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25 вересня 2013 року
за адміністративним позовом
Заступника прокурора міста Києва в
інтересах держави в особі Міністерства
екології та природних ресурсів України
до Київської міської ради, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні Відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АвтоНафта» про визнання протиправним
та скасування Рішення,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25 вересня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, Позивачем та особами, які не
брали участі у справі подано
апеляційні скарги, в яких вони просять
Рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове судове
Рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а Постанову суду першої
інстанції - без змін, з наступних
підстав.

Відповідно до частини першої ст. 192
Кодексу адміністративного судочинства
України, особи, які беруть участь у
справі, а також особи, які не брали
участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їхні права, свободи,
інтереси чи обов'язки, у будь-який час
до закінчення апеляційного розгляду
мають право приєднатися до апеляційної
скарги, підтримавши її вимоги.

До апеляційних скарг Міністерства
екології та природних ресурсів
України, осіб, які не брали участь у
справі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
приєдналися Прокуратура м. Києва та
ОСОБА_5 відповідно.

Розпорядженням Київського міського
голови «Про погодження місця
розташування об'єктів» від 07.08.2000 року
№492-МГ, копія якого наявна в матеріалах
справи (т. ІІ, а.с. 245-246), Товариству з
обмеженою відповідальністю «Компанія
Нітеко» погоджено місце розташування
автозаправної станції на розі вулиць
Вишгородської та Резервної у Мінському
районі на землях міської забудови
орієнтовною площею 0,3342 га за умови
виконання ним п. 11.1 зазначеного
Розпорядження відповідно до якого
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія Нітеко»
зобов'язано: виконувати умови АПЗ
Головкиївархітектури та технічні
умови відповідних служб на приєднання
об'єкта до інженерних мереж міста;
майново-правові питання вирішувати в
установленому порядку; питання пайової
участі вирішити до початку будівництва
відповідно до рішення Київради від
30.09.1999 року №49/551 «Про пайову участь
(внески) інвесторів (забудовників) у
створенні соціальної та
інженерно-транспортної інфраструктури
м. Києва».

Як вбачається з Договору про сумісну
господарську діяльність від 31 травня
2002 року, укладеного між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Компанія
Нітеко» та Третьою особою, копія якого
також наявна в матеріалах справи (т. ІІ,
а.с. 247-250), сторони зобов'язалися
здійснювати сумісну господарську
діяльність зі створення (будівництва)
автозаправочної станції на земельній
ділянці орієнтовною площею 0, 4185
га, розташованій в м. Києві на перетині
вулиць Вишгородської та Резервної в
Оболонському районі та зареєстрованій
Київською міською радою за Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Компанія Нітеко» згідно Договору
резервування земельної ділянки від
06.12.2001 року.

Пунктом п. 20 Рішення Відповідача «Про
надання і вилучення земельних ділянок
та припинення права користування
землею» від 26.12.2002 року №206/366, копія
якого наявна в матеріалах справи (т. І,
а.с. 58-65), відповідно до Земельного
кодексу України, Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
Постанови Верховної Ради Української
РСР «Про земельну реформу» від 18.12.1990
року, Закону України «Про оренду землі»
та враховуючи матеріали
інвентаризації земель затверджено
проект відведення земельних ділянок
Третій особі для будівництва,
експлуатації та обслуговування
автозаправного комплексу на перетині
вулиць Вишгородської та Резервної в
Оболонському районі м. Києва. На
підставі зазначеного Рішення між
Відповідачем та Третьою особою
укладено Договір оренди земельної
ділянки, посвідчений 29 липня 2003 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу і
зареєстрований в реєстрі за № 817,
зареєстрований Головним управлінням
земельних ресурсів Київської міської
державної адміністрації, про що
зроблено запис від 27 серпня 2003 року за
№78-6-00110 у книзі записів державної
реєстрації договорів, та за умовами
якого Відповідач передав, а Третя особа
прийняла у короткострокову оренду на
один рік земельну ділянку, розташовану
на перетині вулиць Вишгородської та
Резервної в Оболонському районі м.
Києва розміром 0, 3342 га для будівництва,
експлуатації та обслуговування
автозаправного комплексу у межах, які
перенесені в натуру (на місцевість) і
зазначені на плані, що є невід'ємною
частиною Договору.

Згідно із п. 1.2 Тимчасового порядку
продажу земельних ділянок в м. Києві,
затвердженого Рішенням Київської
міської ради від 14 березня 2002 року №
304/1738 (далі - Тимчасовий порядок), продаж
земельних ділянок здійснюється на
земельних торгах, крім: земельних
ділянок, на яких розташовані об'єкти
нерухомого майна, що є власністю
покупців; земельних ділянок, на які є
документи, що посвідчують право
користування ними (державний акт на
право постійного користування землею,
договір оренди землі, договір
тимчасового користування, у тому числі
на умовах оренди); земельних ділянок,
які надані в користування згідно з
рішеннями Київради, розпорядженнями
Київської міської державної
адміністрації, рішеннями виконкому
Київради.

Відповідно до п. 3 Рішення Відповідача
«Про продаж земельної ділянки
Товариству з обмеженою
відповідальністю «АвтоНафта» для
будівництва, експлуатації та
обслуговування автозаправного
комплексу на перетині вулиць
Вишгородської та Резервної в
Оболонському районі м. Києва» від 15
липня 2004 року №421/1831 (далі - Рішення
№421/1831), копія якого наявна в матеріалах
справи (т. І, а.с. 67-68), Третій особі
продано земельну ділянку площею 0,3342 га
для будівництва експлуатації та
обслуговування автозаправного
комплексу на перетині вулиць
Вишгородської та Резервної в
Оболонському районі м. Києва, що
перебуває в її оренді згідно із
зазначеним вище Договором оренди
земельної ділянки. На підставі
зазначеного Рішення між Відповідачем
та Третьою особою укладено відповідний
Договір купівлі-продажу земельної
ділянки, посвідчений 30.09.2004 року
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу та
зареєстрований в реєстрі за № 944.

Посилання представника осіб, які
подали апеляційну скаргу - ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції на те, що
Тимчасовий порядок, який зазначено як
одну з підстав прийняття оскаржуваного
Рішення, втратив чинність на час його
прийняття, є необґрунтованим, тому, як
згідно із Рішенням Київської міської
ради «Про врегулювання питань продажу
земельних ділянок в місті Києві» №810/3385
він втратив чинність лише 19 липня 2005
року.

16 березня 2005 року Київською міською
радою Третій особі видано Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії КВ №128089, який
зареєстровано в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 04-8-00020.

Рішенням Відповідача «Про відміну
рішення Київської міської ради від
15.07.2004 року №421/1831 «Про продаж земельної
ділянки товариству з обмеженою
відповідальністю «АвтоНафта» для
будівництва, експлуатації та
обслуговування автозаправного
комплексу на перетині вулиць
Вишгородської та Резервної в
Оболонському районі м. Києва» 591/591 від
30.10.2008 року, копія якого наявна в
матеріалах справи (т. І, а.с. 80-81),
відмінено Рішення Відповідача від
15.07.2004 року №421/1831 «Про продаж земельної
ділянки Товариству з обмеженою
відповідальністю «АвтоНафта» для
будівництва, експлуатації та
обслуговування автозаправного
комплексу на перетині вулиць
Вишгородської та Резервної в
Оболонському районі м. Києва»,
запропоновано Третій особі надати
згоду на розірвання Договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
30.09.2004 року № 944 та повернути до
Головного управління земельних
ресурсів виконавчого органу Київради
(Київської міської державної
адміністрації) Державний акт на право
власності на земельну ділянку від
16.03.2005 року № 04-8-00020.

Рішенням Відповідача «Про скасування
Рішення Київської міської ради від
30.10.2008 року №591/591» від 23.12.2010 року №
443/5255, копія якого наявна в матеріалах
справи (т. І, а.с. 85), скасовано рішення
Відповідача № 591/591 від 30.10.2008 «Про
відміну рішення Київської міської ради
від 15.07.2004 № 421/1831 «Про продаж земельної
ділянки товариству з обмеженою
відповідальністю «АвтоНафта» для
будівництва, експлуатації та
обслуговування автозаправного
комплексу на перетині вулиць
Вишгородської та Резервної в
Оболонському районі м. Києва».

Представником осіб, які подали
апеляційну скаргу - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції зазначено, що Відповідач не
мав права продавати Третій особі
земельну ділянку, за зазначеним в
оскаржуваному Рішенні Відповідача
цільовим призначенням, без проведення
екологічної експертизи.

Проте, відповідно до частин першої та
другої ст. 128 Земельного кодексу
України, в чинній на час прийняття
Відповідачем оскаржуваного Рішення
редакції, продаж громадянам і
юридичним особам земельних ділянок
державної та комунальної власності для
потреб, визначених цим Кодексом,
провадиться місцевими державними
адміністраціями, Радою міністрів
Автономної Республіки Крим або
органами місцевого самоврядування в
межах їх повноважень; громадяни та
юридичні особи, зацікавлені у
придбанні земельних ділянок у
власність, подають заяву (клопотання)
до відповідного органу виконавчої
влади або сільської, селищної, міської
ради. У заяві зазначаються бажане місце
розташування земельної ділянки,
цільове призначення та її розмір. До
заяви додається: державний акт на право
постійного користування землею або
договір оренди землі; план земельної
ділянки та документ про її надання у
разі відсутності державного акта;
свідоцтво про реєстрацію суб'єкта
підприємницької діяльності.

Тобто, земельним законодавством
встановлено вичерпний перелік
документів, які надаються зацікавленою
у придбанні земельних ділянок у
власність особою.

А згідно із частинами шостою, сьомою
зазначеної статті Земельного кодексу
України, рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, місцевої
державної адміністрації, сільської,
селищної, міської ради про продаж
земельної ділянки є підставою для
укладання договору купівлі-продажу
земельної ділянки; договір
купівлі-продажу земельної ділянки
підлягає нотаріальному посвідченню.
Документ про оплату є підставою для
видачі державного акта на право
власності на земельну ділянку та її
державної реєстрації.

Більш того, відповідно до ст. 22 Закону
України «Про основи містобудування»
від 16.11.1992 року №2780-ХІІ, забудова
земельних ділянок, що надаються для
містобудівних потреб, здійснюється
після виникнення права власності чи
права користування земельною ділянкою
у порядку, передбаченому законом, та
отримання дозволу на виконання
будівельних робіт.

А згідно із частинами першою-шостою ст.
24 Закону України «Про планування і
забудову територій» від 20.04.2000 року
№1699-ІІІ, в чинній на час прийняття
Відповідачем оскаржуваного рішення
редакції, фізичні та юридичні особи,
які мають намір здійснити будівництво
об'єктів містобудування на земельних
ділянках, що належать їм на праві
власності чи користування, зобов'язані
отримати від виконавчих органів
відповідних рад, Київської та
Севастопольської міської державної
адміністрацій, у разі делегування їм
таких повноважень відповідними радами,
дозвіл на будівництво об'єкта
містобудування (далі - дозвіл на
будівництво); фізичні та юридичні
особи, заінтересовані в здійсненні
будівництва об'єктів містобудування,
подають письмову заяву про надання
дозволу на будівництво до виконавчого
органу відповідної ради або Київської
чи Севастопольської міської державної
адміністрації; до заяви додається
документ, що засвідчує право власності
чи користування земельною ділянкою,
або документ про згоду власника
земельної ділянки на забудову цієї
ділянки. Перелік інших документів та
матеріалів, необхідних для отримання
дозволу на будівництво, які додаються
до письмової заяви, порядок їх розгляду
визначаються регіональними правилами
забудови; у разі прийняття сільською,
селищною чи міською радою рішення про
надання земельної ділянки із земель
державної чи комунальної власності для
розміщення об'єкта містобудування в
порядку, визначеному земельним
законодавством, зазначене рішення
одночасно є дозволом на будівництво
цього об'єкта; дозвіл на будівництво
дає право замовникам на отримання
вихідних даних на проектування,
здійснення проектно-вишукувальних
робіт та отримання дозволу на
виконання будівельних робіт у порядку,
визначеному цим Законом; дозвіл на
будівництво надається на підставі
комплексного висновку щодо
відповідності запропонованого
будівництва містобудівній
документації, державним будівельним
нормам, місцевим правилам забудови
(далі - комплексний висновок).

Відповідно до частини другої ст. 26
Закону України «Про охорону
навколишнього природного середовища»
від 25.06.1991 року №1264-ХІІ, в чинній на час
прийняття Відповідачем оскаржуваного
Рішення редакції, проведення
екологічної експертизи є обов'язковим
у процесі законотворчої,
інвестиційної, управлінської,
господарської та іншої діяльності, що
впливає на стан навколишнього
природного середовища.

Згідно із частиною третьою ст. 13 Закону
України «Про екологічну експертизу»
від 09.02.1995 року №45/95-ВР (далі - Закон
№45/95-ВР), здійснення державної
екологічної експертизи є обов'язковим
для видів діяльності та об'єктів, що
становлять підвищену екологічну
небезпеку. Перелік видів діяльності та
об'єктів, що становлять підвищену
екологічну небезпеку, встановлюється
Кабінетом Міністрів України за
поданням спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань екології та природних ресурсів
і спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань охорони здоров'я.

А відповідно до абз. 2 п. 4 Переліку видів
діяльності та об'єктів, що становлять
підвищену екологічну небезпеку,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 27 липня 1995 р. № 554,
одним з видів діяльності та об'єктів, що
становлять підвищену екологічну
небезпеку є автозаправні станції.

Згідно із частиною третьою ст. 39 Закону
№45/95-ВР, реалізація проектів і програм
чи діяльності без позитивних висновків
державної екологічної експертизи
забороняється, тобто, без позитивних
висновків державної екологічної
експертизи забороняється саме
реалізація діяльності на земельній
ділянці, а не її продаж.

Отже, однією із необхідних підстав для
забудови земельної ділянки є саме
наявність в особи права власності або
користування нею, яке оформлюється
після укладення договору оренди або
купівлі-продажу земельної ділянки, в
зв'язку з чим, отримання дозволу на
будівництво об'єктів підвищеної
небезпеки здійснюється за умови
проведення екологічної експертизи
саме після отримання земельної ділянки
в користування або у власність, а не
навпаки. Тобто, отримання висновку
екологічної експертизи при прийнятті
рішення органом місцевого
самоврядування про продаж земельної
ділянки для забудови чинним
законодавством не передбачено.

Особами, які не брали участь у справі -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в апеляційній
скарзі зазначено, що Відповідач під час
продажу зазначеної земельної ділянки
діяв поза межами своїх повноважень,
оскільки, Програмою комплексного
розвитку зеленої зони м. Києва до 2010
року та концепції формування зелених
насаджень в центральній частині міста,
затвердженою Рішенням Київської
міської ради від 19.07.2005 року №806/3381 (далі
- Програма), визначено зону для скверу
по вул. Вишгородській 2.
Проте, оскаржуване Рішення Відповідача
прийнято 15 липня 2004 року, тобто, на рік
раніше затвердження зазначеної
Програми. Крім того, в абз. 4 розділу І
Програми визначено, що вона є
попереднім етапом і основою наступних
робіт щодо інвентаризації,
встановлення і закріплення меж
озеленених територій та встановлення
обмежень (обтяжень) на використання
земельних ділянок у відповідності з
постановою Кабміну України від 25.08.2004
р. № 1094 ( 1094-2004-п ) "Про затвердження
Порядку розроблення проектів
землеустрою з організації та
встановлення меж території
природно-заповідного фонду, іншого
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
значення".

Тобто, зазначену Програму було
виготовлено для майбутнього
закріплення озеленених територій,
однак, проекту землеустрою з
організації розроблено та затверджено
не було, в зв'язку з чим, межі озелененої
зони не є визначеними в натурі, а як
вбачається з опису меж, копія якого
наявна в матеріалах справи (т. І, а.с. 75),
межі відповідної земельної ділянки,
переданої у власність Третій особі не є
частиною земельної ділянки, яка
належить Комунальному підприємству по
благоустрою та озелененню «Ландшафт»
Оболонського району м. Києва.

Крім того, як зазначено в
правовстановлюючих документах Третьої
особи на земельну ділянку її адреса -
перетин вулиць Вишгородської та
Резервної, а не вулиця Вишгородська 2 .

В зв'язку вищенаведеним, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що оскаржуване
Рішення Відповідача не може бути
визнано протиправним, оскільки його
прийнято Відповідачем в межах, на
підставі повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
за таких підстав, апеляційна скарга
залишається без задоволення, а
Постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Міністерства
екології та природних ресурсів
України, осіб, які не брали участь у
справі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 залишити
без задоволення, а Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
25 вересня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
її в повному обсязі безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Ухвалу складено у повному обсязі 27.01.2014
року.

Головуючий суддя
Бабенко
К.А.

Судді:
Ключкович
В.Ю.

Собків Я.М.

.

Головуючий суддя
Бабенко К.А

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.