Справа № 818/6495/13-а
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 р.Справа № 818/6495/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Путивльському районі
Сумської області на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 18.10.2013р. по справі № 818/6495/13-а
за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Путивльському районі Сумської області
про визнання протиправними та
скасування рішень та розпоряджень,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, звернулася до Сумського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Управління
Пенсійного фонду України в
Путивльському районі про визнання
протиправними та скасування рішень №18,
№19 та №20 від 07.06.2013 року про
застосування фінансових санкцій у
розмірі 7104грн.00коп., 4188грн.51коп. та
170грн.00коп. відповідно. Крім того,
позивач просить визнати протиправним
та скасувати розпорядження №6 щодо
усунення виявлених в ході
документальної перевірки порушень від
07.06.2013 року, згідно з яким ФОП ОСОБА_1
протягом 30 днів з дня отримання
розпорядження необхідно усунути
порушення, які виявлені в ході
документальної перевірки.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 18.10.2013р.
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Путивльському районі про визнання
протиправними та скасування рішень та
розпорядження було задоволено
частково.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Управління Пенсійного фонду
України в Путивльському районі №18 від
07.06.2013 року про застосування до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
фінансових санкцій у розмірі
7104грн.00коп, №19 від 07.06.2013 року про
застосування до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 фінансових
санкцій у розмірі 4188грн.51коп, №20 від
07.06.2013 року про застосування до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
фінансових санкцій у розмірі
170грн.00коп. В задоволенні інших
позовних вимог було відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
18.10.2013р. та прийняти нове судове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним
чином про дату, час та місце слухання
справи, відповідачем надана заява про
розгляд справи за його відсутністю,
позивачем надано заяву про розгляд
справи в письмовому провадженні.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1, зареєстрована в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Путивльському районі, як платник
внесків, що не заперечується
відповідачем.

З 24.04.2013 року до 25.04.2013 року відповідачем
було проведено позапланову перевірку
ФОП ОСОБА_1 щодо правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
інших платежів, контроль за
нарахуванням та сплатою яких покладено
на Пенсійний фонд України, а також
достовірності відомостей, поданих до
Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за період з
03.06.2010 року до 01.04.2013 року (а.с.28-36).

Під час вказаної перевірки встановлено
заниження суми заробітної плати
(виплат, доходу), на які нараховуються
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування у 2010
році, що є порушенням п.2 ч.2 ст.17, ч.1 ст.19
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі по тексту - Закон №
1058), п.4.1 розділу 4 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України від 19.12.2003 № 21-1, зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України 16.01.2004
за № 64/8663 (далі по тексту - Інструкція №
21-1); необчислення сум страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування у 2010 році, чим
порушено норми п.6 ч.2 ст.17, ч.б ст.19, ч.2
ст.20 Закону № 1058, п.4.1, п.4.4 розділу 4
Інструкції № 21-1.

Таким чином, при проведенні перевірки
відповідачем встановлено, що ФОП
ОСОБА_1 не подала відомості,
передбачені Законом № 1058 у 2010 році, чим
порушено п.4 4.2 ст.17 Закону № 1058, п.8
Порядку формування та подання органам
Пенсійного фонду України відомостей
про застраховану особу, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 10.06.2004 №7-6
та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 10.08.2004 за №1000/9599, та п.3.5
розділу III Порядку формування та
подання страхувальниками звіту щодо
сум нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування органам Пенсійного фонду
України, затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
05.11.2009 №26-1 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 24.11.2009 за
№1136/17152, щодо правил формування
реквізитів таблиці 6.

Виявлені порушення відображені
відповідачем в акті перевірки (а.с.28-36).

За результатами проведеної перевірки
ФОП ОСОБА_1 донараховано суми
заробітної плати (виплат, доходу), на
які нараховуються та утримуються
страхові внески, за липень 2010 року у
сумі 3552,00 грн., за серпень 2010 року у сумі
3552,00 грн. Також донараховано страхових
внесків за липень 2010 року в сумі 1250,30
грн. (33,2% - 1179,26грн., 1-5% - 71,04 грн.), за
серпень 2010 року в сумі 1250,30 грн. (33,2% -
1179,26грн., 1-5% - 71,04 грн.).

25.04.2013 року відносно позивача УПФУ в
Путивльському районі винесено вимогу
про сплату боргу №Ф64 щодо сплати боргу
у сумі 2500грн.60коп.(а.с.37).

Розпорядженням №6 від 07.06.2013 року
позивачу запропоновано усунути
виявлені в ході документальної
перевірки порушення (а.с.13).

Рішеннями начальника управління
Пенсійного фонду України в
Путивльському районі Вороновим В.М. №18,
№19 та №20 від 07.06.2013 року, на підставі п.3,
п.4, п.5 ч.9 ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до позивача були
застосовані фінансові санкції в сумах
7104грн.00коп., 4188грн.51коп. та 170грн.00коп.
відповідно (а.с.8-10).

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позов, виходив з того, що
оскаржувані рішення не були прийняті
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, внаслідок чого вони є
протиправними та підлягають
скасуванню, оскільки прийняті на
підставі неіснуючих правових норм.

Колегія суддів погоджується з таким
висновками суду першої інстанції та
зазначає.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа розглядається в межах
апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з п.п. 1, 7 Положення про Пенсійний
фонд України, затвердженого Указом
Президента України від 6 квітня 2011 року
№384/2011 (далі по тексту - Положення),
Пенсійний фонд України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра соціальної політики України
(далі - Міністр). Пенсійний фонд України
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку територіальні
органи.

Відповідно до п.п.5 пункту 4 вказаного
Положення Пенсійний фонд України
відповідно до покладених на нього
завдань: організовує, координує та
контролює роботу головних управлінь
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, управлінь у районах,
містах, районах у містах, а також
управлінь у містах та районах (далі -
територіальні органи) щодо:
забезпечення надходжень від сплати
збору на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, ведення обліку
цих надходжень, інших коштів
відповідно до законодавства,
забезпечення ведення реєстру
застрахованих осіб; стягнення у
передбаченому законодавством порядку
своєчасно не нарахованих та/або не
сплачених сум страхових внесків та
інших платежів; застосовування
фінансових санкцій, передбачених
законом.

У зв'язку з набранням чинності Законом
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-VI від 8
липня 2010 року, з 1 січня 2011 року зі ст.106
Закону № 1058 виключені частини 1-9.

Пункт 3 частини 9 ст. 106 в редакції, що
діяв на момент до виключення даної
норми із Закону № 1058 містив положення,
відповідно до яких за приховування
(заниження) страхувальником суми
заробітної плати (виплат, доходу), на
які нараховуються страхові внески
накладається штраф у розмірі всієї
суми прихованої (заниженої) заробітної
плати (виплат, доходу), а в разі
повторного протягом року такого
порушення - штраф у триразовому розмірі
суми прихованої (заниженої) заробітної
плати (виплат, доходу).

Пункт 4 частини 9 ст. 106 в редакції, що
діяв на момент до виключення даної
норми із Закону № 1058 містив положення,
згідно з яким, «... Виконавчі органи
Пенсійного фонду України застосовують
до страхувальників такі фінансові
санкції: ... 4) за донарахування органом
Пенсійного фонду сум своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків на страхувальника
накладається штраф у розмірі 5%
зазначених сум за кожний повний або
неповний місяць, за які донараховано ці
суми».

Згідно з пунктом 5 частини 9 ст. 106
Закону №1058-ІV, яка діяла до 01.01.2011 року,
за неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою або
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10% суми страхових
внесків, які були сплачені або
підлягали сплаті за відповідний
звітній період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20% зазначених сум та не менше 20
неоподатковуваних доходів громадян.

Крім того, частинами 5 та 6 п. 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України № 2464-VI визначено, що
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється. На період до повного
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Тобто з вищенаведеного можливо зробити
висновок, що п. 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№ 2464-VI передбачає можливість стягнення
відповідачем фінансових санкцій,
нарахованих та/або не сплачених у
період до 1 січня 2011 року, але не надає
повноважень нараховувати та стягувати
такі санкції після 1 січня 2011 року.

Згідно з правовою позицією
Конституційного Суду України,
викладеною в рішенні у справі № 1-7/99 за
конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення
частини першої статті 58 Конституції
України (справа про зворотну дію в часі
законів та інших нормативно-правових
актів) 9 лютого 1999 року № 1-рп/99: " За
загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Цей
принцип закріплений у частині першій
статті 58 Конституції України, за якою
дію нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце...
Відповідальність можлива лише за
наявності в законі чи іншому
нормативно-правовому акті визначення
правопорушення, за яке така юридична
відповідальність особи передбачена, і
яка може реалізовуватись у формі
примусу зі сторони уповноваженого
державою органу".

Аналізуючи дію в часі правових норм, на
підставі яких до позивача застосовані
фінансові санкції, суд першої
інстанції вірно визначив, що положення
ч.9 ст.106 Закону № 1058 діяли з 1 січня 2004
року до 1 січня 2011 року, саме в цей
проміжок часу вказані норми визначали
склад правопорушень, вид та розмір
санкцій, тобто поняття правопорушення
і відповідальність за нього.

Відповідно до п. 22 ч.1 ст.92 Конституції
України, виключно законами України
визначаються зокрема діяння, які є
адміністративними правопорушеннями,
та відповідальність за них.

Офіційне тлумачення зазначеної норми
наведене у Рішенні Конституційного
Суду України від 30 травня 2001 року №
7-рп/2001 у справі №1-22/2001 за
конституційним зверненням відкритого
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
щодо офіційного тлумачення положень
пункту 22 частини першої статті 92
Конституції України, частин першої,
третьої статті 2, частини першої статті
38 Кодексу України про адміністративні
правопорушення (справа про
відповідальність юридичних осіб),
згідно з яким: «... за своїм змістом
пункт 22 частини першої статті 92
Конституції України спрямований не на
встановлення переліку видів юридичної
відповідальності. Ним визначено, що
виключно законами України мають
врегульовуватись засади
цивільно-правової відповідальності
(загальні підстави, умови, форми
відповідальності тощо), підстави
кримінальної, адміністративної та
дисциплінарної відповідальності -
діяння, які є злочинами,
адміністративними або дисциплінарними
правопорушеннями (основні ознаки
правопорушень, що утворюють їх склад),
та відповідальність за них. У такий
спосіб Конституція України заборонила
врегульовувати зазначені питання
підзаконними нормативно-правовими
актами та встановила, що лише Верховна
Рада України у відповідному законі має
право визначати, яке правопорушення
визнається, зокрема, адміністративним
правопорушенням чи злочином, та міру
відповідальності за нього».

На підставі вищезазначеного колегія
судів робить висновок, що на момент
прийняття спірних рішень, норм, які
встановлюють відповідальність за
допущені позивачем порушення, не
існувало.

З огляду на зазначене, відповідач
помилково застосував норми
матеріального закону, що були чинними
на момент вчинення позивачем, як
страхувальником, правопорушень без
врахування того, що ці самі норми
передбачали не тільки засади юридичної
(адміністративної) відповідальності,
але й саму відповідальність за
правопорушення.

Таким чином, застосовуючи 07.06.2013 року
фінансові санкції до позивача,
відповідач діяв на підставі неіснуючих
правових норм, що свідчить про
невідповідність спірних рішень
вимогам п.1 ч.3 ст.2 КАС України.

Щодо відмови в задоволенні позову в
частині визнання протиправним та
скасування розпорядження №6 від 07.06.2013
року щодо усунення виявлених в ході
документальної перевірки порушень,
сторонами не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Путивльському районі Сумської області
залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 18.10.2013р. по
справі № 818/6495/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Чалий І.С.Судді
Зеленський В.В. П’янова Я.В.