Справа № 2а-399/12/1470
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" січня 2014 р. м. Київ
К/800/23537/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючої судді - Васильченко Н.В.

суддів : Калашніковій О.В.
Леонтович К.Г.

при секретарі Романишин О.Р.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної фінансової інспекції у
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 5 грудня 2012
р.та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 4 квітня 2013
р. по справі № 2а-399121470 за позовом
Державної фінансової інспекції у
Миколаївській області до Каширівської
сільської ради Казанківського району
Миколаївської області, за участю
прокуратури Казанківського району про
зобов»язання вчинити певні дії -

в с т а н о в и л
а:

Державна фінансова інспекція у
Миколаївській області звернулась до
адміністративного суду з позовом до
Каширівської сільської ради
Казанківського району Миколаївської
області про зобов'язання відповідача
виконати вимоги від 31.03.2010 року № 13-14/132
щодо вжиття всіх необхідних заходів
для повного повернення земель
державного та резервного фондів
Каширівської сільської ради земельної
ділянки, незаконно переданої у
приватну власність ОСОБА_1 площею 7,6 га
умовних кадастрових гектарів.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 05 грудня 2012
року, яка залишена без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 4 квітня 2013
р., у задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

Не погодившись із ухваленими судовими
рішеннями, Державна фінансова
інспекція у Миколаївській області
подала касаційну скаргу, в якій просить
ці рішення скасувати та ухвалити нове,
яким позов задовольнити. Скарга
обґрунтована порушеннями судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи на предмет повноти та
всебічності дослідження їх судом та
обґрунтованість застосування норм
матеріального права до вирішення
спірних правовідносин, вивчивши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
підстав до її задоволення не знаходить.

Як встановлено судом на підставі
досліджених доказів по справі, у
період з 22 лютого до 02 березня 2010 року
Контрольно-ревізійним відділом в
Казанківському районі Миколаївської
області, який входить до складу
Контрольно-ревізійного управління у
Миколаївській області проведено
планову виїзну ревізію відповідача з
приводу виконання сільського бюджету
та збереження коштів і матеріальних
цінностей за 2007-2009 р.р., а також
законності використання земельних
ділянок резервного фонду
територіальної громади Каширівської
сільської ради при передачі у приватну
власність за 1995-2001 р.р. Результати
ревізії оформлені Актом від 17 березня
2010 р. № 13-24/02.

В ході ревізії встановлено, що у 1997 р.
відповідачем проводилась процедура
розпаювання земель колективного
сільськогосподарського підприємства
ім. Дзержинського, ОСОБА_1, який не є
членом цього колективного
сільськогосподарського підприємства і
не мав з ним трудових відносин, отримав
у приватну власність 7,6 умовних
кадастрових гектарів землі, вартістю
68718,60 грн.

На підставі акту ревізії 31 березня 2010 р.
позивачем прийнято вимогу про усунення
порушень № 13-14/132, у п. 2 якої позивач
вимагав від відповідача вжити
необхідних заходів для повного
повернення до земель державного та
резервного фондів земельних ділянок,
які були незаконно передані у приватну
власність, включаючи пред'явлення
позовів до власників цих земельних
ділянок.

Вирішуючи справу та відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов
висновку, що позовні вимоги Державної
фінансової інспекції в Миколаївській
області не обґрунтовані та не
відповідають вимогам чинного
законодавства, у зв'язку з чим не
підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є,
зокрема, здійснення державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
ефективним використанням коштів і
майна, в органах виконавчої влади, у
бюджетних установах, а також на
підприємствах і в організаціях, які
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи).

З цією метою ст. 8 Закону України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» органам КРУ надано такі
функції, як проведення у
підконтрольних установах ревізії
фінансово-господарської діяльності,
використання і збереження фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів.

Відповідно до п.7 ст.10 Закону України
«Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні» (далі - Закон) позивач
має право пред'являти керівникам та
іншим службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів.

Пунктом 10 ст.10 Закону України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» передбачено право позивача
звертатися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів.

З положень ст. ст. 13, 14 Конституції
України, ст. ст. 177, 181, 374 ЦК України, ст.
ст. ст. ст. 78-84 Земельного Кодексу
України слідує, що земельні ділянки, як
нерухомі речі, є об'єктами цивільних
прав, зокрема - права власності, та
мають вартість, визначену у грошовій
формі.

Відповідно до п. 1.3 Інструкції з
бухгалтерського обліку необоротних
активів бюджетних установ
(затвердженої наказом Державного
казначейства України від 17.07.2000 р. № 64) у
складі необоротних активів
обліковуються: земельні ділянки,
капітальні витрати на поліпшення
земель та інше.

Отже, земля відноситься до необоротних
активів в розумінні ст. 2 Закону України
«Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні».

Оскільки, наслідком дій, вчинених на
виконання Указу Президента України від
08.08.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання
земель, переданих у колективну
власність сільськогосподарським
підприємствам і організаціям», є зміна
форми власності землі з державної чи
комунальної на приватну, дії КРУ щодо
перевірки дотримання підконтрольною
установою вимог законодавства під час
розпорядження землею є такими, що
вчинені на виконання функцій та
завдань, передбачених Законом України
«Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні».

В той же час, колегія суддів враховує,
що, відповідно до ст. 15 Закону України
«Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні», обов'язковими для
виконання службовими особами об'єктів,
що ревізуються, є лише законні вимоги
службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, при оцінці
законності вимог суб'єкта владних
повноважень суд повинен
пересвідчитись, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач здійснив у 2010 р. перевірку
законності надання відповідачем
земельних ділянок у приватну власність
за 1995-2001 роки. Маючи інформацію, щодо
одержання ОСОБА_1 у 1997 році у власність
спірну земельну ділянку, КРУ
запропонувало Каширівській сільській
раді «вжити усіх необхідних заходів
щодо повного повернення земельних
ділянок, включаючи пред'явлення
позовів до винних осіб». При цьому
позивач не зазначив, які саме дії
відповідача можуть привести до повного
повернення до земель державного та
резервного фондів земельної ділянки,
яку у 1997 році, серед інших земель, було
передано у приватну власність ОСОБА_1
Таким чином, вимоги КРУ не враховують
всіх обставин, що мають значення для
вчинення відповідних дій.

Відповідно до Стандарту державного
фінансового контролю за використанням
бюджетних коштів, державного і
комунального майна - 4 (затвердженого
наказом Головного
контрольно-ревізійного управління
України від 09.08.2002 р. № 168) при складанні
офіційної та супровідної документації
органам КРУ слід дотримуватись таких
принципів викладення інформації як
чіткість, вичерпність, ясність і
доступність. В той же час, вимога
позивача «вжити заходи по поверненню
відчуженого майна (землі)» не дає змоги
визначитися, в який спосіб та якими
діями можливо виконання вказаної
вимоги.

На думку колегії суддів, вимоги
позивача носять формальний характер,
не спрямовані на досягнення реального
результату - фактичного повернення
землі до державної власності, тобто не
відповідають цілям, з яким КРУ надано
повноваження проводити ревізії та
пред'являти обов'язкові до виконання
вимоги, та вчинені більш ніж через
десять років після надання у власність
землі, тобто поза межами розумного
строку на перевірку законності таких
дій.

Отже, висновок суду щодо відсутності
підстав для задоволення позовних вимог
Державної фінансової інспекції в
Миколаївській області, колегія суддів
вважає обґрунтованим та таким, що
відповідає обставинам справи та
вимогам закону, тому підстав для
скасування ухваленого рішення не
вбачається.

Колегія суддів дійшла думки, що суди
першої та апеляційної інстанцій повно
та всебічно дослідили обставини
справи, вірно встановили характер
спірних правовідносин та обґрунтовано
застосували норми матеріального права
до їх вирішення. Порушень норм
процесуального закону, які б потягли за
собою ухвалення незаконного рішення,
не вбачається.

Доводи касаційної скарги зазначений
висновок суду не спростовують.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій .

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 221, 224, 230, 231 КАС України, колегія
суддів - у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції у Миколаївській області
залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 5 грудня 2012
р. та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 4 квітня 2013
р. по справі № 2а-399121470 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п»ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 239-1 КАС України.

Судді :