Справа № 820/6039/13-а
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2013-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2013 р.Справа №
820/6039/13-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду

у складі головуючого судді

Старостіна В.В.

суддів:
Шевцової
Н.В.

Мінаєвої
О.М

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Дергачівської об`єднаної
державої податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 13.08.2013р. по
справі № 820/6039/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "МОЛНІЯ"

до Дергачівської об`єднаної державої
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "МОЛНІЯ" (позивач),
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Дергачівської міжрайонної державної
податкової інспекції Харківської
області Державної податкової служби
(відповідач), в якому просив суд:

- скасувати податкове
повідомлення-рішення від 03.04.2013 року
№.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 13.08.2013 року
адміністративний позов задоволено в
повному обсязі. Скасовано податкове
повідомлення-рішення Дергачівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Харківської області
Державної податкової служби від 03.04.2013
року №.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, а саме вимог ст.ст. 185, 188, 198
Податкового кодексу України, просив
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити
в задоволенні позовних вимог.

Відповідач вважає, що позивачем не
підтверджено суму податкового кредиту,
сформованого за результатами
господарських відносин з ПП "Райком" та
ТОВ "Праксет Харків" у перевіряємому
періоді у зв'язку з відсутністю
необхідних умов для ведення
господарської діяльності контрагентів
позивача та неможливості встановити
факту реального постачання ТМЦ на
адресу позивача вказаними
контрагентами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ТОВ "МОЛНІЯ" (далі - ТОВ "МОЛНІЯ")
зареєстроване Дергачівською районною
державною адміністрацією Харківської
області 19.03.2010 року (т.1 а.с.11, 22),
перебувало на обліку в Дергачівській
МДПІ з 22.03.2010 року за №1968, є платником
податку на додану вартість (т.1 а.с.12, 13).

Фахівцями Дергачівської МДПІ
Харківської області ДПС проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка ТОВ "МОЛНІЯ" з питань
підтвердження господарських відносин
із платником податків ПП "Рест профі"
(податковий номер 35860329) їх реальності
та повноти відображення в обліку за
період січень 2012 року, ПП "Райком"
(податковий номер 36036555) їх реальності
та повноти відображення в обліку за
період лютий, квітень, травень 2012 року,
ТОВ "Праксет Харків" (податковий номер
30137712) їх реальності та повноти
відображення в обліку за період
серпень 2012 року.

За наслідками перевірки складений акт
від 05.03.2013 року №204/23-204/36922439 (т.1 а.с.23),
яким встановлено порушення п.185.1 ст.185,
п.188.1 ст.188, п.198.2, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, а саме
завищено податковий кредит в сумі 50237,00
грн., в т.ч.: по взаємовідносинам з ПП
"Райком" за квітень 2012 року у сумі 23017,00
грн., за травень 2012 року у сумі 9871,00 грн.;
по взаємовідносинам з ТОВ "Праксет
Харків" за серпень 2012 року у сумі 17349,00
грн.

За результатами висновків, викладених
в акті перевірки, Дергачівською МДПІ
Харківської області ДПС винесено
податкове повідомлення-рішення від
03.04.2013 року №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ на суму
75355,50 грн., в тому числі 50237,00 грн. за
основним платежем та 25119,50 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями (т.1
а.с.53).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
неправомірності прийнятого
відповідачем податкового
повідомлення-рішення щодо
донарахування позивачу податкового
зобов'язання та штрафних санкцій з
податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
висновки про заниження ТОВ "МОЛНІЯ" сум
податку на додану вартість ґрунтуються
на доводах відповідача про
безпідставне завищення податкового
кредиту квітня, травня та серпня 2012
року на загальну суму 50237,00 грн. в
результаті фінансово-господарських
взаємовідносин з ПП "Райком" та ТОВ
"Праксет Харків".

Виходячи з позиції контролюючого
органу, операції контрагентів позивача
не підтверджуються стосовно наявності
виробничих, трудових ресурсів,
складських та торгівельних приміщень,
транспорту необхідних для здійснення
основного виду діяльності, а спірні
операції з цими контрагентами не
містять юридичного змісту.

Колегія суддів зазначає, що наслідки в
податковому обліку платника податків
створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто такі, що
пов'язані з рухом активів, зміною
зобов'язань чи власного капіталу
платника, та відповідають змісту,
укладених платником податку договорів.

Таким чином, в даному випадку
дослідженню підлягає реальність
господарських операцій, що є
визначальною для визначення
податкових зобов'язань та виникнення
права на податковий кредит;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

За приписами п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За змістом п. 201.7 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс). Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Правові наслідки у вигляді виникнення
права платника податку на формування
податкового кредиту з ПДВ настають
лише у разі реального (фактичного)
вчинення господарських операцій з
придбання товарів (робіт,послуг), що
пов'язані з рухом активів, зміною
зобов'язань чи власного капіталу
платника, та відповідають економічному
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах, а не лише
оформлення відповідних документів або
рух грошових коштів на рахунках
платників податку.

При цьому, для формування податкового
кредиту мають значення податкові
накладні та інші первинні документи,
які, виходячи з наведеного, видаються
на підтвердження реально вчиненої
операції. Однак, наявність податкових
накладних є необхідною, але не
безумовною підставою для отримання
платником податку права на податковий
кредит з податку на додану вартість.

Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» визначено правові засади
регулювання, організації, ведення
бухгалтерського обліку та складання
фінансової звітності в Україні.

Так, ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
цей Закон поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, а також на
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності, які
зобов'язані вести бухгалтерський облік
та подавати фінансову звітність згідно
з законодавством.

Згідно положень ч. 1 ст. 9 вказаного
закону підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, право на віднесення сум податку
до податкового кредиту виникає у разі
реального здійснення операцій,
підтверджених первинними документами,
складеними відповідно до вимог чинного
законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що між
ТОВ "МОЛНІЯ" (покупець) та ПП "Райком"
(постачальник) укладено договір
поставки від 04.01.2012 року №04/01/12/02-12
(а.с.54). Згідно п.1 договору -
постачальник зобов'язується поставити
і передати у власність покупцю
обладнання в обумовленому цим
договором порядку, асортименті та за
цінами, що зазначені у виставлених
накладних до договору, а покупець -
прийняти обладнання та оплатити його в
порядку та на умовах, визначених цим
договором. Пунктом 4 передбачені умови
та порядок поставки: поставка товару
здійснюється на умовах (Інкотермс 2010)
СРТ склад покупця.

На виконання умов договору ТОВ "МОЛНІЯ"
прийняв товар - комплект кабелів,
стійка керування тощо, що
підтверджується видатковими
накладними (т.1 а.с. 57, 59, 61, 63, 65, 67, 69, 71, 73,
75, 77), сплативши його вартість, що
підтверджується платіжними
дорученнями (т.1 а.с.89-107), журналами
ордерами та відомістю по рахунку (т.1
а.с.166-177), а ПП "Райком" виписало
податкові накладні (т.1 а.с.56, 58, 60, 62, 64, 66,
68, 70, 72, 74, 76), що підтверджують сплату
позивачем податку на додану вартість у
ціні придбаних ним за вказаним
договорам ТМЦ.

На підтвердження реальності поставки
товару (обладнання) позивачем надані
товарно-транспортні накладні (т.1
а.с.78-88), з яких вбачається, що товар був
поставлений постачальником на адресу
приміщення позивача - м.Харків,
вул.Петровського, 163-Г, яке згідно
договору суборенди від 01.12.2011 року
№ПБА1211/47 знаходиться у користуванні
ТОВ "МОЛНІЯ" (т.1 а.с.162).

Також, між ТОВ "МОЛНІЯ" (покупець) та ТОВ
"Праскет-Харків" (постачальник)
укладено договір поставки від 08.06.2012
року №34-12 (т.1 а.с.147), згідно якого -
постачальник зобов'язується поставити
і передати у власність покупцю
обладнання в обумовленому цим
договором порядку, асортименті та за
цінами, що зазначені у виставлених
накладних до договору, а покупець -
прийняти обладнання та оплатити його в
порядку та на умовах, визначених цим
договором. Пунктом 4 передбачені умови
та порядок поставки: поставка товару
здійснюється на умовах (Інкотермс 2010)
СРТ склад покупця.

На виконання умов договору ТОВ "МОЛНІЯ"
прийняв товар - шатун, зірочки ГРМ,
підшипник, тощо, що підтверджується
видатковими накладними (т.1 а.с. 150, 152, 154),
сплативши його вартість, що
підтверджується платіжними
дорученнями (т.1 а.с.158-161), журналами
ордерами та відомістю по рахунку (т.1
а.с.166-177, а ТОВ "Праскет-Харків" виписало
податкові накладні (т.1 а.с.149, 151, 153), що
підтверджують сплату позивачем
податку на додану вартість у ціні
придбаних ним за вказаним договорам
ТМЦ.

На підтвердження реальності поставки
товару (обладнання) позивачем надані
товарно-транспортні накладні (т.1
а.с.155-157), з яких вбачається, що товар був
поставлений постачальником на адресу
приміщення позивача - м.Харків,
вул.Петровського, 163-Г, яке згідно
договору суборенди від 01.12.2011 року
№ПБА1211/47 знаходиться у користуванні
ТОВ "МОЛНІЯ" (т.1 а.с.162).

Також, на підтвердження подальшого
використання придбаних ТМЦ у
вищезазначених контрагентів позивачем
надані договори поставки з іншими
контрагентами позивача, податкові та
видаткові накладні, вантажно-митні
декларації, довіреності на отримання
товарно-матеріальних цінностей, що
підтверджують реальність придбання
товару (т.1 а.с.206-247).

Колегія суддів зазначає, що позивачем
надано до матеріалів справи докази
оприбуткування придбаного товару у
бухгалтерському обліку позивача -
журнали-ордери і відомості по рахунку
631 "Розрахунки з вітчизняними
постачальниками» та журнали-ордери і
відомості по рахунку 281 «Товари на
складі" (т. 1 а.с. 165-177), що також
підтверджує фактичне здійснення
фінансово-господарських відносин між
позивачем та постачальниками ТОВ
"Праскет-Харків" та ПП "Райком".

Отже, з наданих позивачем первинних та
інших документів вбачається, що
діяльність позивача відповідає умовам
спірного договору та видам
господарської діяльності, свідчить про
наявність господарської мети при
здійсненні господарських операцій з
метою отримання прибутку.

Наявна в матеріалах справи податкова
накладна відповідає вимогам ст.201
Податкового кодексу України, тобто
підстави вважати зазначений
податковий документ недійсним,
відсутні.

Факт реєстрації контрагентів позивача
ТОВ "Праскет-Харків" та ПП "Райком"
платниками податку на додану вартість,
а також той факт, що вказані
підприємства на момент складання на
адресу позивача податкових накладних
були зареєстровані органом державної
податкової служби у встановленому
законодавством порядку в якості
платників податку на додану вартість, в
акті перевірки, та матеріалами справи
не спростовується.

Посилання відповідача на акти про
неможливість проведення зустрічних
звірок контрагентів позивача, як на
підставу висновків про порушення
позивачем вимог податкового
законодавства при формуванні
податкового кредиту, колегія суддів
відхиляє та вважає необґрунтованим, з
огляду на таке.

Згідно ст. 61 Конституції України, норми
якої є нормами прямої дії, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер. Тому, якщо
контрагент позивача не виконав свого
зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету,
настає відповідальність та відповідні
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою вважати неправомірним
формування податкового кредиту
позивачем, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо його
формування та має документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Таким чином, сама по собі несплата
податку контрагентом позивача (у тому
числі в разі ухилення від сплати) при
фактичному здійсненні господарської
операції не впливає на податковий
кредит позивача.

Колегія суддів також відхиляє доводи
апеляційної скарги щодо відсутності
відповідних первинних документів, що
підтверджують реальність
господарських операцій, з огляду на
наявність в матеріалах справи усіх
необхідних податкових та
бухгалтерських документів, які
відображають дані податкового обліку
позивача. Будь яких доказів з приводу
ненадання позивачем документів до
перевірки, податковим органом не
надано.

Первинні документи, якими була
оформлена вищевказана господарська
операція містять всі необхідні
реквізити, передбачені законодавством
для надання їм юридичної доказовості.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що право позивача на
отримання податкового кредиту
підтверджене належними доказами, а
тому висновок відповідача про
порушення вимог ст.ст. 185, 188, 198
внаслідок завищення податкового
кредиту, не відповідає дійсним
обставинам справи.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, враховуючи приписи ч. 2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України, якою передбачено обов'язок
відповідача щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності, колегія суддів вважає,
що відповідачем не доведено
правомірність податкового
повідомлення-рішення від 03.04.2013 року
№.

З урахуванням викладеного,
переглянувши постанову суду першої
інстанції, в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів підтверджує, що
при її прийнятті суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дергачівської
об`єднаної державої податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 13.08.2013р. по
справі № 820/6039/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Старостін
В.В.Судді(підпис) (підпис) Шевцова Н.В.
Мінаєва О.М. ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ:
Старостін В.В.