Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/35897/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами адміністративну справу за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в Лугинському
районі Житомирської області на
постанову Лугинського районного суду
Житомирської області від 08 листопада
2007 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16 березня 2009 року у справі
№2-А-796/07 за позовом ОСОБА_4 до Обласного
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат, Управління праці та
соціального захисту населення
Лугинської районної державної
адміністрації, Управління Пенсійного
фонду України в Лугинському районі
Житомирської області про стягнення
невиплачених коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2005 року ОСОБА_4 звернулась із
позовом про стягнення невиплачених
коштів, передбачених ст.ст. 37, 39 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
01.10.2002р. по 30.09.2005р.

Постановою Лугинського районного суду
Житомирської області від 08 листопада
2007 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 березня
2009 року, позов задоволено. Стягнуто з
Управління праці та соціального
захисту населення Лугинської районної
державної адміністрації на користь
ОСОБА_4 3096,80 грн. невиплачених коштів,
передбачених ст.37 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
01.10.2002р. по 30.09.2005р. Стягнуто з
Управління Пенсійного фонду України в
Лугинському районі Житомирської
області 15484,00 грн. невиплачених коштів,
передбачених ст.39 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
01.10.2002р. по 30.09.2005р.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Управління Пенсійного фонду України в
Лугинському районі Житомирської
області звернулось з касаційною
скаргою, у якій, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить їх
скасувати та відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
посвідченням Серії НОМЕР_1, що ОСОБА_4
має статус потерпілої від аварії на
ЧАЕС 1-ї категорії, яка постійно
проживає на території зони
гарантованого добровільного
відселення.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" громадянам,
які проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
виплачується щомісячна грошова
допомога в зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства, у зоні
гарантованого добровільного
відселення 40 % від мінімальної
заробітної плати.

Відповідачем виплата позивачу
грошової допомоги в зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства в
сумі - 75,60 грн. проводилась відповідно
до вимог постанови Кабінету Міністрів
України "Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" №836.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
непрацюючим пенсіонерам, а саме у зоні
гарантованого добровільного
відселення, яким являється позивач,
проводиться доплата у розмірі двох
мінімальних заробітних плат.

Відповідачем виплачувалась доплата до
пенсії позивачу відповідно до вимог
постанови Кабінету Міністрів України
"Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" №836 в сумі - 378,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з позицією якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягають саме статті Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
постанова Кабінету Міністрів України
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» №836.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками судів попередніх
інстанцій з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Зі змісту законів України про
встановлення розмірів мінімальних
заробітних плат на 2002-2005 роки не
вбачається будь-яких обмежень щодо
можливостей застосування розміру
мінімальної заробітної плати з метою
реалізації норм Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Так, згідно Закону України «Про
встановлення мінімальної заробітної
плати на 2002 рік» розмір мінімальної
заробітної плати встановлений 165,00 грн.,
який згідно внесень послідуючих змін
до Державного бюджету України зростав
кожен наступний рік, вказані закони до
2005 року не мали обмежень щодо
застосування ст.ст. 37, 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якими
передбачається право позивача на
грошову допомогу в зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в розмірі 40%
від розміру мінімальної заробітної
плати, а також право на підвищення до
пенсії непрацюючому громадянину, який
проживає у зоні гарантованого
добровільного в розмірі - дві
мінімальної заробітної плати.

Таким чином, ухвалюючи рішення суди
попередніх інстанцій дійшли вірного
висновку, що при вирішенні даного
спору, застосуванню підлягають саме
статті Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
№836.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що при вирішенні
справи судами першої та апеляційної
інстанції правильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують, підстав для
задоволення касаційної скарги судова
колегія не вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Лугинському
районі Житомирської області залишити
без задоволення, а постанову
Лугинського районного суду
Житомирської області від 08 листопада
2007 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 16 березня 2009 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку ст.ст.
235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: