Справа № 801/892/13-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року м.
Київ К/800/39173/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши у попередньому розгляді
справу за касаційною скаргою
управління Пенсійного фонду України в
м. Феодосії Автономної Республіки Крим
на постанову окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 18 березня 2013 року
та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 8 липня 2013 року у справі № 801/892/13-а за
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м.Феодосії Автономної
Республіки Крим про стягнення
заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 звернулася в суд з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в м.Феодосії Автономної
Республіки Крим, в якому просила
визнати протиправними та скасування
рішення №547 від 05.12.2012 року про
застосування фінансових санкцій за
неподання розрахунку сум страхових
внесків на обов'язкове державне
пенсійне страхування у строки,
визначені законодавством на суму 680,00
грн., № 547 від 05.12.2012 року про
застосування фінансових санкцій за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою
звітності до органів Пенсійного фонду
України на суму 170,00 грн., №548 від 06.12.2012
року про застосування фінансових
санкцій за несвоєчасне подання
відомостей в систему
персоніфікованого обліку на суму 170,00
грн.; стягнути з управління Пенсійного
Фонду України в м. Феодосія АР Крим на
користь позивача надмірно сплачені
суми фінансових санкцій у розмірі 1020
грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем застосована нечинна
норма права, а саме ч. 9 ст. 106 Закону
України № 1058 від 09.07.03р., яка на час
винесення оскаржуваного рішення була
виключена на підставі Закону України №
2464 від 08.07.10р.

Постановою окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 18 березня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 8 липня 2013
року, позовні вимоги задоволені в
частині визнання протиправним та
скасування рішення управління
Пенсійного Фонду України в м. Євпаторія
АР Крим №547 від 05.12.2012 року про
застосування фінансових санкцій за
неподання розрахунку сум страхових
внесків на обов'язкове державне
пенсійне страхування у строки,
визначені законодавством на суму 680,00
грн. Визнання протиправним та
скасування рішення управління
Пенсійного Фонду України в м. Євпаторія
АР Крим № 547 від 05.12.2012 року про
застосування фінансових санкцій за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою
звітності до органів Пенсійного фонду
України на суму 170,00 грн. визнання
протиправним та скасування рішення
управління Пенсійного Фонду України в
м. Євпаторія АР Крим №548 від 06.12.2012 року
про застосування фінансових санкцій за
несвоєчасне подання відомостей в
систему персоніфікованого обліку на
суму 170,00 грн. Стягнуто з Державного
бюджету України 86,00 грн. судових витрат
шляхом їх безспірного списання з
рахунків суб'єкта владних повноважень -
управління Пенсійного Фонду України в
м. Феодосія АР Крим на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1. В іншій
частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими по справі
рішеннями управління Пенсійного Фонду
України в м. Феодосія АР Крим
звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів першої і
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали касаційної
скарги, проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що відсутні підстави для скасування
судових рішень, а касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що фізична особа
-підприємець ОСОБА_1 перебуває на
обліку в управлінні Пенсійного Фонду
України в м. Феодосія АРК як платник
страхових внесків до органів
Пенсійного фонду. Згідно з актом №362
про несвоєчасне надання відомостей та
№363 про виявлене порушення від 30.11.2012
року органами ПФУ встановлене
порушення позивачем п.п.4 п.2 ст.17 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", а саме
за несвоєчасне надання відомостей в
систему персоніфікованого обліку за 2006
рік та за не своє надання відомостей за
несвоєчасне надання відомостей про
суми нарахованого доходу
застрахованих осіб про суми
нарахованих внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. На підставі акту
перевірки №362 відповідачем прийняті
рішення про стягнення з позивача
фінансових санкцій, а саме: №546 від
05.12.2012 року про стягнення 680,00 грн. за
неподання розрахунку сум страхових
внесків на обов'язкове державне
пенсійне страхування за несвоєчасне
подання звітності за період 2006-2009 роки
в строки, визначені законодавством, з
розрахунку 170,00 грн. штрафу (фінансових
санкцій) за кожен рік; №547 від 05.12.2012 рік
про стягнення 170,00 грн. за неподання,
несвоєчасне подання звіту про
нарахування на сплату сум страхових
внесків на обов'язкове державне
пенсійне страхування за 2010 рік в
строки, визначені законодавством. Крім
того, на підставі акту перевірки №363
від 30.11.2012 року відповідачем прийнято
рішення №548 від 06.12.2012 року про
стягнення фінансових санкцій у розмірі
170,00 грн. за несвоєчасне подання
відомостей до системи
персоніфікованого обліку за 2006 рік.

Задовольняючи позовні вимоги суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що п.5 ч.9 ст.106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
втратила свою дію з 01.01.2011 року у зв'язку
з набранням чинності Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", а перехідними
положенням чинного Закону не
передбачена відповідальність за
неподання, за несвоєчасне подання
звітності.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
і апеляційної інстанцій виходячи з
наступного.

Судам першої та апеляційної інстанції
встановлено, що до позивача були
застосовані штрафні (фінансові)
санкції відповідно рішень прийнятих
відповідачем у 2012 році на підставі п.5
ч.9 ст.106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою або подання недостовірних
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку та
іншої звітності, передбаченої
законодавством за періоди 2006-2009 р.р..

Разом з тим, зазначена норма
матеріального права припинила свою дію
з 01.01.2011 року у зв'язку з набранням
чинності Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (розділ 8
"Прикінцеві та Перехідні положення"),
яка діяла з 01.01.2004 року до 01.01.2011 року.

На момент прийняття спірного рішення
діючим Законом України від 08.07.2010 року
№ 2464-УІ "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (п.4 ст.25) були
передбачені заходи впливу та стягнення
лише за неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою
звітності, передбаченої цим Законом (а
не Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування"), - штраф у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Колегія суддів вважає обґрунтованими
висновки судів попередніх інстанцій
щодо безпідставного посилання
відповідача на приписи абз. 6 п.7 розділу
8 "Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
у державне соціальне страхування",
якими за фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
збережені повноваження застосування
фінансових санкцій, якими вони були
наділенні до набрання чинності даного
Закону.

Так, абзацом 6 пунктом 7 розділу 8
"Прикінцеві та перехідні положення"
наведеного Закону передбачено, що на
період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати на 1 січня 2011 не настав, та
відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків.
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Аналізуючи наведений зміст
законодавчої норми колегія суддів
зазначає, що такі пролонговані
повноваження пенсійного органу
стосуються виключно страхових внесків
та штрафних санкцій, які нараховані
та/або не сплачені до 01.01.2011 року. Разом
з тим, відповідачем не доведено, а в
матеріалах справи відсутні докази
того, що штрафні фінансові санкції були
пов'язані з нарахованими та/або не
сплаченими страховими внесками,
фінансовими санкціями до 01.01.2011 року,
мало місце застосування фінансових
санкцій за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою або подання недостовірних
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку та
іншої звітності, передбаченої
законодавством за 2010 р., що не
передбачено вищенаведеними
перехідними положеннями.

Виходячи з наведеного суди першої та
апеляційної інстанції прийшли до
обґрунтованих висновків про наявність
підстав для часткового задоволення
позовних вимог, при цьому суди
попередніх інстанцій дали належну
оцінку доводам відповідача

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами
першої і апеляційної інстанцій
винесені законні і обґрунтовані
рішення, постановлені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Феодосії
Автономної Республіки Крим відхилити.

Постанову окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 18
березня 2013 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 8 липня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: