Справа № 826/14383/13-а
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 січня 2014 року № 826/14383/13-а

Колегія суддів Окружного
адміністративного суду міста Києва у
складі: головуючий суддя Огурцов О.П.,
судді Клочкова Н.В., Кузьменко В.А.
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовомГромадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до
проУправління Державної міграційної
служби України у Луганській області,
Головного управління Державної
міграційної служби України у Донецькій
області, Головного управління
державної міграційної служби України у
місті Києві, Державної міграційної
служби України визнання протиправною
бездіяльності, визнання
неправомірними та недобросовісними
дій та зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Громадянин ОСОБА_6 та громадянка Сомалі
ОСОБА_7 звернулися до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративними позовами до
Управління Державної міграційної
служби України у Луганській області,
Головного управління Державної
міграційної служби України у Донецькій
області, Головного управління
державної міграційної служби України у
місті Києві, Державної міграційної
служби України про визнання
протиправною бездіяльності, визнання
неправомірними та недобросовісними
дій та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 02.10.2013 об'єднано в
одне провадження адміністративні
справи № 826/14383/13-а за позовом
громадянки Сомалі ОСОБА_7 та № 826/14395/13-а
за позовом громадянина ОСОБА_6 та
передано адміністративну справу №
826/14395/13-а для подальшого розгляду судді
Огурцову О.П.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
хоча позивачі, ще в 2012 році звернулись з
заявами про визнання їх біженцями або
особами, які потребують додаткового
захисту в Україні, водночас досі не
отримали жодних відомостей щодо
результатів розгляду поданих заяв, з
огляду на що відповідачем 1 та
відповідачем 4 було допущено порушення
встановлених законодавством порядку
та строків розгляду відповідних заяв,
при цьому оскільки позивачам не було
продовжено строк дії довідки про
подання особою заяви про надання їй
статусу біженця, то відповідачем 1
також було допущено порушення порядку
продовження дії відповідної довідки.
Також позивачі зазначили про те, що
строк дії їх довідок закінчився в
вересні 2012 року та до сьогодні в них
немає жодного документу, який би
посвідчував їх особу та законність їх
перебування на території України.

Представник позивачів у судовому
засіданні 19.11.2013 підтримав позовні
вимоги та просив суд задовольнити
позов у повному обсязі.

Відповідач 1 проти позовних вимог
заперечив, через канцелярію суду 09.10.2013
та 11.10.2013 надав суду письмові
заперечення, у яких просив відмовити у
задоволенні адміністративного позову
повністю. Свої заперечення на
адміністративний позов відповідач 1
обґрунтовує тим, що 12.09.2012 ним було
отримано лист з Департаменту у справах
біженців та іноземців ДМС України про
те, що Департаментом розглянуто заяву
громадян ОСОБА_6 від 10.09.2012 та ОСОБА_7 від
12.09.2012 щодо переведення їх особових
справ з Управління ДМС у Луганській
області до Головного Управління ДМС у
м. Києві у зв'язку зі зміною місця
проживання та 18.10.2012 на виконання вимог
даного листа зазначені особові справи
було направлено до ГУДМСУ в м. Києві,
однак в подальшому їх було повернуто до
УДМСУ в Луганській області для
належного оформлення після чого у
зв'язку з неможливістю продовження
провадження у справі з огляду на
відсутність заявника на території
обслуговування особові справи було
направлено до Головного Управління ДМС
України в Донецькій області.

Відповідач 2 проти позовних вимог
заперечив, через канцелярію суду 30.09.2013
та 08.10.2013 надав суду письмові
заперечення, у яких просив відмовити у
задоволенні адміністративного позову
повністю. Свої заперечення на
адміністративний позов відповідач
обґрунтовує тим, що з його боку не мали
місця неправомірні дії та
бездіяльність, оскільки ним своєчасно
вживались усі потрібні заходи по
направленню за належністю особових
справ позивачів та розгляду їх скарг у
частині що віднесено до його
компетенції

У судове засідання 19.11.2013 представники
відповідача 1 та відповідача 2 не
прибули, про причини неприбуття суд не
повідомили, про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином.

Представник відповідача 3 та
відповідача 4 проти позову заперечила,
зазначила про те, що з їхньої сторони по
вказаній справі було вчинено всі
необхідні дії щодо прийняття особових
справ, та просила суд відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, але прибули не всі
особи, які беруть участь у справі, хоча
і були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового розгляду, суд
має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

З урахуванням наведеного колегія
суддів з'ясувавши, що немає потреби
заслухати свідків та експерта,
ухвалила продовжити розгляд справи у
письмовому провадженні.

Підчас судового розгляду справи,
колегія суддів,

В С Т А Н О В И ЛА:

Громадянин ОСОБА_6 у травні 2012 року та
громадянка Сомалі ОСОБА_7 у липні 2012
року звернулись до управління
Державної міграційної служби у
Луганській області із заявами про
визнання їх біженцями або особами, які
потребують додаткового захисту в
Україні.

Управлінням Державної міграційної
служби у Луганській області громадянам
ОСОБА_6 та Сомалі ОСОБА_7 було видано
довідки про подання ними заяв про
надання статусу біженця.

Громадянин ОСОБА_6 04.09.2012 та громадянка
Сомалі ОСОБА_7 19.09.2012 звернулись до
Департаменту у справах біженців
Державної міграційної служби України
з заявами, в яких повідомили про зміну
адреси проживання, в зв'язку з чим
просили перевести особові справи з
Управління Державної міграційної
служби у Луганській області до
Головного управління Державної
міграційної служби в м. Києві та
узгодити питання щодо продовження
довідки про подання заяви про надання
статусу біженця.

На виконання вимог наказу Державної
міграційної служби України № 26 від
26.03.2012 «Про покладення повноважень з
виконання законодавства про біженців»
особові справи громадян ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 були передані з Управлінням
Державної міграційної служби у
Луганській області до Управлінням
Державної міграційної служби у
Донецькій області.

Листами № 8/1-1510 від 20.09.2012 та № 8/1-1718 від
04.10.2013 Департаментом у справах біженців
та іноземців Державної міграційної
служби України повідомлено Управління
Державної міграційної служби у
Донецькій області про те, що ним було
погоджено переведення особових справ
громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з Головного
управління ДМС у Донецькій області до
Головного управління ДМС у м. Києві.

Листом № Х-2067 від 21.09.2012 Державною
міграційною службою України
повідомлено громадянина ОСОБА_6 про те,
що за результатами розгляду його заяви
від 04.09.2012 щодо переведення особової
справи Державною міграційною службою
України погоджено переведення його
особової справи 2012 DON № 10 з
Головного управління ДМС у Донецькій
області до Головного управління ДМС у
м. Києві.

Управлінням Державної міграційної
служби України в Луганській області
листами № 127-5225 від 27.12.2012 повідомлено
громадянина ОСОБА_6 та № 12/7-627 від
15.01.2013 - громадянку Сомалі ОСОБА_7 про
те, що повноваження з виконання
законодавства про біженців на
території Луганської області
покладено на Головне управління
Державної міграційної служби України в
Донецькій області, відповідно до
наказу Державної міграційної служби
України від 26.03.2012 №26 «Про покладення
повноважень з виконання законодавства
про біженців», а тому подані заяви
направленні до територіального органу
Державної міграційної служби в
Донецькій області.

Супровідними листами № 190 від 23.01.2013 та
№ 189 від 23.01.2013 особові справи громадян
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були направлені до
Головного управління ДМС у м. Києві.

Громадянами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до
Департаменту у справах біженців
Державної міграційної служби України
були подані скарги в яких вони просили
Головне управління ДМС у Донецькій
області та Головного управління ДМС у
Луганській області терміново вирішити
питання про направлення їх особових
справ до Головного управління ДМС в м.
Києві та продовжити термі дії довідки
про подання заяви про надання статусу
біженця.

Супровідними листами № 1/вх.560 від 18.03.2013
та № 1/вх.558 від 18.03.2013 Головним
управлінням ДМС в м. Києві особові
громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повернуто
до Головного управління Державної
міграційної служби України в Донецькій
області для усунення недоліків, з
огляду на те, що особові справи були
оформлені неналежним чином, зокрема,
відсутні заяви щодо переведення
особової справи до ГУ ДМС України в м.
Києві, наказ про зняття з обліку о/с в ГУ
ДМС України в Донецькій області,
оригінали документів, а копії не
завірені належним чином, невідповідно
оформлені матеріали особової справи.

11.04.2013 Державною міграційною службою
України складено листи № Ф-3481 на ім'я
громадянина ОСОБА_6 та № Х-3485
громадянки Сомалі ОСОБА_7, якими
повідомлено про те, що відповідно до
наказу Державної міграційної служби
України № 65 від 26.03.2013 про втрату
чинності наказу Державної міграційної
служби України від 26.03.2012 №26 «Про
покладення повноважень з виконання
законодавства про біженців»
Управління Державної міграційної
служби у Луганській області виконує
свої обов'язки щодо прийому та розгляду
заяв іноземців та осіб без
громадянства про визнання біженцем або
особою, що потребує додаткового або
тимчасового захисту у порядку,
передбаченому законодавством, з огляду
на що, для вирішення питання позивачів
потрібно звернутись до управління
Державної міграційної служби у
Луганській області.

Супровідним листом № 03.3/6331/2 від 19.04.2013 у
зв'язку з наказом Державної
міграційної служби України № 65 від
26.03.2013 "Про втрату чинності наказом ДМС
№ 26 від 26.03.2012" особові справи громадян
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Головним управлінням
Державної міграційної служби у
Донецькій області надіслано до
Управління Державної міграційної
служби у Луганській області.

Громадяни ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вважаючи,
що Управлінням Державної міграційної
служби України у Луганській області,
Головним управлінням Державної
міграційної служби України у Донецькій
області, Головним управління державної
міграційної служби України у місті
Києві, Державною міграційною службою
України було допущено бездіяльність
щодо розгляду їх заяв про визнання їх
біженцями або особами, які потребують
додаткового захисту в Україні
звернулись з відповідним позовом до
суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, колегія суддів вважає
позов таким, що підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно із статтею 14 Загальної
декларації прав людини від 10.12.1948 кожна
людина має право шукати притулку від
переслідувань в інших країнах.

Відповідно до статті 3 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод від 04.11.1950 (текст ратифіковано
із заявами та застереженнями 17.11.1997)
нікого не може бути піддано катуванню
або нелюдському чи такому, що принижує
гідність, поводженню або покаранню.

Згідно із пунктами 1 та 13 частини першою
статті 1 Закону України «Про біженців
та осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту» біженець - особа,
яка не є громадянином України і
внаслідок обґрунтованих побоювань
стати жертвою переслідувань за
ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства
(підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних
переконань перебуває за межами країни
своєї громадянської належності та не
може користуватися захистом цієї
країни або не бажає користуватися цим
захистом внаслідок таких побоювань,
або, не маючи громадянства (підданства)
і перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань; особа,
яка потребує додаткового захисту, - це
особа, яка не є біженцем відповідно до
Конвенції про статус біженців 1951 року і
Протоколу щодо статусу біженців 1967
року та цього Закону, але потребує
захисту, оскільки така особа змушена
була прибути в Україну або залишитися в
Україні внаслідок загрози її життю,
безпеці чи свободі в країні походження
через побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання.

Відповідно до статті 5 Закону України
«Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
особа, яка з наміром бути визнаною
біженцем в Україні або особою, яка
потребує додаткового захисту,
перетнула державний кордон України,
повинна у встановлений строк
звернутися до відповідного органу
міграційної служби із заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2
Тимчасової інструкції про оформлення
документів, необхідних для вирішення
питань про надання, втрату, позбавлення
статусу біженця, затвердженої наказом
Державного комітету України у справах
національностей та імміграції № 20 від
29.04.2002 та зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 11.05.2002 №422/6710 , у разі
особистого звернення особи, яка має
намір набути статус біженця, або її
законного представника до органу
міграційної служби із заявою про
надання статусу біженця цей орган:
реєструє особу в журналі реєстрації
осіб, які бажають подати заяву про
надання статусу біженця (далі - журнал
реєстрації осіб); перевіряє дотримання
цією особою порядку порушення
клопотання про надання статусу
біженця, який встановлений статтею 9
Закону; приймає відповідно до вимог
статті 11 Закону до розгляду заяву про
надання статусу біженця, в якій мають
міститися такі відомості: прізвище,
ім'я (імена), по батькові заявника, дані
паспорта або іншого документа, що
посвідчує особу (у разі його
відсутності - вказати причини, через
які він був утрачений),
громадянство/підданство, країна
постійного проживання, адреса та
підстави (за наявності) проживання в
Україні, місце, час та спосіб
перетинання державного кордону
України, відомості про членів сім'ї
заявника, підписи заявника або
законного представника, перекладача,
дата заяви. Якщо особою був порушений
вищезазначений порядок, то заява
приймається до розгляду з письмового
дозволу керівника органу міграційної
служби, який оформлюється наказом і
видається після перевірки наявності
поважних причин для порушення цього
порядку.

Відповідно до пункту 3 зазначеної
Тимчасової інструкції у разі
прийняття заяви про надання статусу
біженця до розгляду орган міграційної
служби: забезпечує заповнення особою
або її законним представником анкети
заявника. У разі заповнення анкети
законним представником останній
зазначає дані особи, що має намір
отримати статус біженця; реєструє
заяву та подані документи (анкету;
документи, які посвідчують особу
заявника або її законного
представника, а також документи та
матеріали, що можуть бути доказом
наявності умов для набуття цією особою
статусу біженця) у журналі реєстрації
заяв про надання статусу біженця;
ознайомлює заявника або його
законного представника під їхній
власний підпис з порядком прийняття
рішення за їхніми заявами, правами й
обов'язками особи, стосовно якої
прийнято рішення про оформлення
документів для вирішення питання
щодо надання статусу біженця, що
оформлюється протоколом ознайомлення
з прийняттям рішення за заявою,
правами і обов'язками особи, стосовно
якої прийнято рішення про
оформлення документів для вирішення
питання щодо надання статусу біженця;
проводить дактилоскопію особи,
стосовно якої порушено клопотання про
надання статусу біженця; заповнює
реєстраційний листок; заповнює інші
необхідні документи; оформлює особову
справу згідно з описом документів, що
знаходяться в особовій справі
заявника; заносить отримані відомості
до централізованої інформаційної
системи; видає заявникові під підпис
довідку про подання особою заяви про
надання їй статусу біженця, про що
заносить відповідні відомості до
журналу реєстрації видачі довідки про
подання особою заяви про надання їй
статусу біженця.

З матеріалів справи, зокрема, з копій
листів № 12/7-627 від 15.01.2013, № Ф -3484 від
11.04.2013, № 127-5225 від 27.12.2012, № Х-3485 від
11.04.2013, № 1/вх.560 від 18.03.2013, № 03.3-6331/2 від
19.04.2013, № 1/вх.558 від 18.03.2013 вбачається, що
органами міграційної служби
відповідні дії при прийняті заяв
позивачів вчинені були. Разом з тим,
рішення про надання/відмову у наданні
позивачам статусу біженців по суті не
приймалось.

При цьому, в матеріалах справи відсутні
документи на підтвердження факту
продовження строку розгляду
документів позивачів поданих для
вирішення питання щодо надання статусу
біженців, а також продовження строку
дії довідок позивачів про подання ними
заяв про надання статусу біженця, строк
дії яких скінчився в вересні 2012 року.

Згідно наказу № 26 від 26.03.2012 «Про
покладення повноважень з виконання
законодавства про біженців»
відповідачем 1 особові справи
позивачів були направлені до
відповідача 2 для вирішення питання
щодо продовження терміну дії довідки
про подання особою заяви про надання їй
статусу біженця, що підтверджується
супровідними листами № 12/7-5110 б/д та
12/7-1595 б/д, та відмітками про отримання
вказаних особових справ відповідачем 2
за вх. № 20 від 02.01.2013 та за вх. № 4617.

Відповідач 4 листами № 8/1-1510 від 20.09.2012
та № 8/1-1718 від 04.10.2012 повідомив
відповідача 2, що за результатами
розгляду заяв позивачів прийнято
рішення про зняття з обліку їх особових
справ в управлінні Державної
міграційної служби у Донецькій області
та переведення їх до Головного
управління Державної міграційної
служби України в місті Києві.

Відповідачем 2 особові справи
позивачів супровідними листами № 190
від 23.01.2013 та № 189 від 23.01.2013 були
направлені відповідачу 3, що
підтверджується копіями зазначених
листів, які наявні в матеріалах справи.

28.01.2013 відповідачем 3 були отримані
особові справи позивачів для
постановки на облік, однак у зв'язку з
неналежним оформленням особові справи
позивачів супровідними листами №
1/вх.560 від 18.03.2013 та № 1/вх.558 від 18.03.2013
були повернуті відповідачу 2 для
доопрацювання.

Згідно наказу Державної міграційної
служби України № 65 від 26.03.2013 "Про
втрату чинності наказу ДМС № 26 від
26.03.2012", яким відповідачу 1 були
повернені повноваження щодо прийому та
розгляду заяв іноземців та осіб без
громадянства про визнання біженцем або
особою, що потребує додаткового або
тимчасового захисту у порядку,
передбаченому законодавством, особові
справи позивачів були перенаправлені
на його адресу для усунення недоліків,
які зазначені в листах відповідача 3 №
1/вх.560 від 18.03.2013 та № 1/вх.558 від 18.03.2013.

Суд звертає увагу на те, що під час
чинності наказу Державної міграційної
служби України № 26 від 26.03.2012 «Про
покладення повноважень з виконання
законодавства про біженців»
відповідач був компетентний у розгляді
питань щодо прийому та розгляду заяв
іноземців та осіб без громадянства про
визнання біженцем або особою, що
потребує додаткового або тимчасового
захисту у порядку, передбаченому
законодавством.

З огляду на викладене суд дійшов
висновку про те, що відповідачами, як
суб'єктами владних повноважень, на які
покладено реалізацію державної
політики у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового захисту у
порядку та строки, визначені чинним
законодавством, заяви позивачів про
надання їм статусу біженців розглянуто
не було.

Доказів на підтвердження факту того, що
ними були вчинені всі необхідні дії
щодо належного розгляду заяв та
передачі особових справ позивачів за
підвідомчістю відповідачами суду
надано не було, як і не було зазначено
про причини неможливості надання
відповідних доказів.

З урахуванням наведеного суд дійшов
висновку про те, що відповідачами було
допущено бездіяльність щодо розгляду
заяв позивачів про надання статусу
біженця, з огляду на що позовні вимоги в
частині щодо визнання протиправною
бездіяльності відповідачів щодо
розгляду заяв позивачів про визнання
їх біженцями або особами, які
потребують додаткового захисту є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання
неправомірними та недобросовісними
дій відповідачів щодо розгляду заяв
позивачів про визнання їх біженцями
або особами, які потребують
додаткового захисту, суд звертає увагу
на те, що зазначена неправомірність та
недобросовісність дій відповідача
полягає саме у допущеній ними
бездіяльності, з огляду на що належним
та достатнім способом захисту прав
позивачів у даному випадку є визнання
протиправною саме бездіяльності
відповідачів щодо розгляду заяв
позивачів про визнання їх біженцями
або особами, які потребують
додаткового захисту.

Відповідно до статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна особа має право в порядку,
встановлено цим кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Оскільки позовні вимоги щодо
зобов'язання відповідача 4 дозволити
відповідачу 1 передати особові справи
позивачів на розгляд відповідачу 3,
зобов'язання відповідача 1 невідкладно
передати вказані справи відповідачу,
зобов'язання відповідача 3 невідкладно
прийняти справу позивача та
невідкладно видати позивачу довідку
про звернення за захистом спрямовані
на майбутній захист прав та свобод
позивачів, суд дійшов висновку про
безпідставність заявлених позовних
вимог.

Частиною другою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до Положення про Державну
міграційну службу України,
затвердженого указом Президента №405/2011
від 06.04.2011 відповідач 4 відповідно до
покладених на нього завдань здійснює
державний контроль за дотриманням
законодавства у сфері міграції
(імміграції та еміграції), у тому числі
протидії нелегальній (незаконній)
міграції, громадянства, реєстрації
фізичних осіб, біженців та інших
визначених законодавством категорій
мігрантів, у випадках, передбачених
законодавством, притягає порушників до
адміністративної відповідальності.

З огляду на зазначене, а також
враховуючи те, що судом було
встановлено допущення відповідачами
бездіяльності щодо розгляду заяв
позивачів, суд дійшов висновку про
необхідність для повного захисту прав,
свобод та інтересів зобов'язати
відповідача 4 забезпечити здійснення
його територіальним органами
належного розгляду заяв позивачів у
порядку та строки, визначені Законом
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту».

Щодо позовних вимог про стягнення
грошової компенсації за моральну шкоду
у розмірі 5 000,00 грн. кожному, суд звертає
увагу на те, що позивачами не надано
суду доказів на пояснень на
підтвердження того, у чому саме полягає
ця шкода, з яких міркувань вони
виходили, визначаючи розмір моральної
шкоди. При цьому позивачами ні в
позовній заяві, ні їх представником під
час судового засідання не наведено з
яких міркувань вони виходили,
визначаючи розмір моральної шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Незважаючи на відсутність законних
підстав перебування позивачів на
території України з вересня 2012 -
червень 2013, вбачається, що державними
органами не вчинялось будь-яких дій з
видворення позивачів з території
України.

Враховуючи викладене, керуючись
приписами статей 23, 1173 Цивільного
кодексу України, пунктів 4, 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 «Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги щодо
стягнення моральної шкоди у розмірі
5 000,00 грн. кожному, не підлягають
задоволенню.

Відповідно до частин першої та другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням наведеного, керуючись
вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И ЛА:

1. Адміністративний позов -
задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність
Управління Державної міграційної
служби України у Луганській області,
Головного управління Державної
міграційної служби України у Донецькій
області, Головного управління
державної міграційної служби України у
місті Києві, Державної міграційної
служби України щодо розгляду заяв
громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання
їх біженцями або особами, які
потребують додаткового захисту.

3. Зобов'язати Державну міграційну
службу України забезпечити здійснення
його територіальним органами
належного розгляду заяв громадян
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання їх
біженцями або особами, які потребують
додаткового захисту у порядку та
строки, визначені Законом України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту».

4. В решті позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова набирає законної сили після
закінчення строку для її апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Головуючий суддя
О.П. Огурцов

Судді
Н.В. Клочкова

В.А. Кузьменко