Справа № 121/6905/13-а
Суддя: Воробйова Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

Справа № 121/6905/13-а

13.01.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Воробйової С.О.,

суддів Кобаля М.І. ,

Курапової З.І.

секретар судового засідання
Жабенко І.М.

за участю сторін:

позивач, ОСОБА_2, паспорт серії НОМЕР_1,
виданий 1-м відділом Ялтинського МУ ГУ
МВС України в Криму 21.09.2000 року;

представник відповідача, Управління
Пенсійного фонду України в м. Ялта АР
Крим - не з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином та своєчасно, надав до суду
клопотання про розгляд справи у його
відсутність;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим (суддя
Веденмеєр М.В.) від 06.09.2013 року у справі
№121/6905/13-а

за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до Управління Пенсійного фонду України
в м. Ялта АР Крим (вул. Садова, 4-а, м. Ялта,
Автономна Республіка Крим, 98600)

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Ялтинського міського суду
АР Крим від 06.09.2013 року відмовлено у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ялта АР Крим про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії.

Судом першої інстанції справу
розглянуту в порядку скороченого
провадження відповідно до частини 1
статті 183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Не погодившись із вищевказаною
постановою суду, позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Ялтинського
міського суду АР Крим від 06.09.2013 року та
постановити нове рішення, яким його
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним
з'ясуванням судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи;
недоведеністю обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідністю висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 04.11.2013 року відкрито апеляційне
провадження за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 та ухвалою суду від 04.11.2013 року
справу призначено до апеляційного
розгляду.

У судовому засіданні 13.01.2014 року
позивача підтримав апеляційну скаргу у
повному обсязі з підстав у ній
викладених, просив її задовольнити,
скасувати оскаржувану постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову
постанову, якою задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання 13.01.2014 року не з'явився, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином та
своєчасно, надав до суду заяву, у якій
просив розглянути справу у його
відсутність, апеляційну скаргу ОСОБА_2
залишити без задоволення, постанову
Ялтинського міського суду АР Крим від
06.09.2013 року без змін.

Згідно з частиною 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Чинне законодавство не обмежує коло
представників осіб, які беруть участь у
справі, при апеляційному розгляді
адміністративної справи.

Судова колегія, вислухавши пояснення
позивача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку (частина 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

ОСОБА_2 звернувся до Ялтинського
міського суду АР Крим з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ялта АР Крим про визнання
неправомірними дій відповідача в
частині не врахування при начисленні
його страхового стажу роботи на
підприємствах Сеймчанської
комплексної геологорозвідувальної
експедиції (зараз ВАТ «Сеймчанське
горно-геологічне підприємство») у
Середньоканському районі Магаданської
області (район Крайньої Півночі) де
позивач був зайнятий повний робочий
день безпосередньо в технологічному
процесі гірських робіт у польових
умовах в якості проходчика шурфів,
підривника у період з 12.12.1967 року по
17.06.1986 року, з 18.06.1986 року по 29.06.1989 року -
відкомандирований в трест
«Зарубежгеологія», з 30.06.1989 року по
17.10.1989 року; зобов'язання відповідача
провести перерахунок страхового стажу
позивача з урахуванням його роботи на
підприємствах Сеймчанської
комплексної геологорозвідувальної
експедиції (зараз ВАТ «Сеймчанське
горно-геологічне підприємство») у
Середньоканському районі Магаданської
області (район Крайньої Півночі) де
позивач був зайнятий повний робочий
день безпосередньо в технологічному
процесі гірських робіт у польових
умовах в якості проходчика шурфів,
підривника у зазначені періоди часу;
стягнення з відповідача на користь
позивача моральної шкоди у сумі 10000 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач звернувся до Управління
Пенсійного фонду України в м. Ялта АР
Крим із заявою про призначення пенсії
за віком. До заяви ОСОБА_2 були додані
необхідні документи. Проте,
Управлінням Пенсійного фонду України в
м. Ялта АР Крим відмовлено позивачу у
зарахуванні до страхового стажу
періодів роботи в районі Крайньої
Півночі, а саме: періоди роботи
позивача у Сеймчанській комплексній
геологорозвідувальній експедиції в
Середньоканському районі Магаданської
області де ОСОБА_2 був зайнятий повний
робочий день безпосередньо в
технологічному процесі гірських робіт
в польових умовах в якості проходчика
шурфів, підривника з 12.12.1967 року по
17.06.1986 року, з 18.06.1986 року по 29.06.1989 року -
відкомандирований в трест
«Зарубежгеологія», з 30.06.1989 року по
17.10.1989 року, оскільки це не передбачено
діючим пенсійним законодавством.
Проте, позивач вважає вказані дії
відповідача протиправними, оскільки
діючим законодавством, зокрема, угодою
між Російською Федерацією та Україною,
яка набрала чинності 01.01.2004 року та якою
передбачено право позивача на пільги
за роботу в польових умовах Крайньої
Півночі та за Списком №1, який
передбачає пільги при роботі в районах
Крайньої Півночі. Крім того, позивач
вважає, що незаконною відмовою
відповідача йому спричинено моральну
шкоду у розмірі 10000 грн., яка виразилась
у порушенні життєвих зв'язків та
нормального укладу життя.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що Управління Пенсійного фонду
України в м. Ялта АР Крим діяло на
підставі та у межах повноважень,
відповідно до діючого законодавства
України.

Судова колегія погоджується з
наведеними висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 4 Тимчасової угоди між Урядом
України та Урядом Російської Федерації
про гарантії прав громадян, які
працювали в районах Крайньої Півночі
та місцевостях, які прирівняні до
районів Крайньої Півночі в галузі
пенсійного забезпечення від 15.01.1993
року, встановлено, що при обчисленні
пенсії або її частини, яка відповідає
тривалості трудового стажу,
виробленого в районах Крайньої
Півночі, або в місцевостях, які
прирівняні до районів Крайньої
Півночі, до 01 січня 1991 року, на підставі
статті 1 цієї Тимчасової Угоди на
території України визначення
загального трудового стажу роботи,
середньомісячного заробітку і розміру
пенсії здійснюється згідно з її
законодавством.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» №1058-IV
від 09.07.2003 року за кожний повний рік
стажу роботи на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком №1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затвердженим
Кабінетом Міністрів України,
зайнятість на яких давала та дає право
на пенсію на пільгових умовах, до
страхового стажу додатково
зараховується по одному року.

Пунктом 5 розділу XV Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» період роботи до 1 січня
1991 року в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР,
а також на острові Шпіцберген
зараховується до страхового стажу в
порядку і на умовах, передбачених
законодавством, що діяло до 1 січня 1991
року.

Пільгове обчислення страхового стажу
застосовується для осіб, які працювали
в районах Крайньої Півночі та
місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, та на яких
поширювалися пільги, передбачені для
працюючих в районах Крайньої Півночі
та місцевостях, прирівняних до районів
Крайньої Півночі, відповідно до Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10
лютого 1960 року «Про впорядкування
пільг для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі», постанови Ради Міністрів
Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 «Про
порядок застосування Указу Президії
Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого
1960 року «Про впорядкування пільг для
осіб, які працюють в районах Крайньої
Півночі і в місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі», Указу
Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26
вересня 1967 року «Про розширення пільг
для осіб, які працюють в районах
Крайньої Півночі і в місцевостях,
прирівняних до районів Крайньої
Півночі».

Пільгове обчислення страхового стажу
провадиться на підставі трудової
книжки, або письмового трудового
договору, або довідки, в яких зазначено
період роботи в районах Крайньої
Півночі та місцевостях, прирівняних до
районів Крайньої Півночі, та
користування пільгами, передбаченими
вищезазначеними нормативно-правовими
актами.

Матеріали справи містять відомості про
те, що ОСОБА_2 з 31.08.1990 року призначено
пенсію за віком, на пільгових умовах за
Списком №1, яку з 01.01.2004 року
перераховано за нормами Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

При цьому, період роботи позивача в
районі Крайньої Півночі у період з
12.12.1967 року по 18.06.1986 року зарахований до
страхового стажу в пільговому
обчисленні - з кратністю 1,5, а за кожен
повний рік роботи за Списком №1 в
страховий стаж додатково зараховано по
одному року, відповідно діючому
пенсійному законодавству України, про
що ОСОБА_2 неодноразово повідомлявся,
зокрема, листом Головного управління
Пенсійного фонду АР Крим №1400/П-11 від
18.07.2005 року (а.с.26-27), листом Пенсійного
фонду України №9959 від 28.05.2008 року
(а.с.28-29).

Згідно довідки Консульського відділу
Посольства СРСР №352 від 23.06.1989 року,
ОСОБА_2 у період з 01.07.1986 року по 30.06.1989
року працював у підземних умовах у
Народній Демократичній Республіці
Ефіопія (а.с.113).

Наведені обставини також не
заперечувались позивачем у судовому
засіданні під час апеляційного
перегляду справи.

Таким чином, як вбачається з розрахунку
стажу роботи позивача з 01 січня 2004 року,
період роботи позивача в районах
Крайньої Півночі за трудовими
договорами з 20 травня 1963 року по 10 липня
1967 року, з 12 грудня 1967 року по 18 червня
1986 року зараховано до страхового стажу
в пільговому обчисленні - з кратністю
1,5. Кратне обчислення роботи в польових
умовах Крайньої Півночі раніш діючим
законодавством не передбачено.

Отже, період роботи позивача в районі
Крайньої Півночі врахований в 1,5
кратному розмірі, а за кожен повний рік
роботи за Списком №1 в страховий стаж
додатково зараховано по одному року,
згідно діючому законодавству України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
позивач у своїй позовній заяві
посилається на законодавство
Російської Федерації, яке, як вірно
зауважив суд першої інстанції в
оскаржуваній постанові, не
розповсюджується на територію України.

З урахуванням всього вищевикладеного у
сукупності, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції правомірно дійшов
до висновку про відмову у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ялта АР Крим про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії.

Правова оцінка, яку суд першої
інстанції дав обставинам справи, не
суперечить вимогам процесуального і
матеріального права, а доводи
апеляційної скарги щодо неповного
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права є
необґрунтованими.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим та не може бути
скасовано з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Все вищенаведене дає судовій колегії
право для висновку, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись частиною 3 статті 24, статтями
160, 167, частиною 10 статті 183-2, частиною 1
статті 195, статтею 196, пунктом 1 частини 1
статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини 1
статті 205, статтями 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Ялтинського міського суду Автономної
Республіки Крим від 06.09.2013 року у справі
№121/6905/13-а - залишити без задоволення.

Постанову Ялтинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 06.09.2013
року у справі №121/6905/13-а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі
згідно з частиною п'ятою статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Ухвала є остаточною та оскарженню
не підлягає в порядку частини десятої
статті 183-2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст судового рішення
виготовлений 20 січня 2014 р.

Головуючий суддя підпис
С.О. Воробйова

Судді підпис М.І.
Кобаль

підпис З.І.Курапова

З оригіналом згідно

Суддя
С.О. Воробйова