Справа № 554/12462/13-а
Суддя: Тімошенко Н. В.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 16.01.2014
Провадження №2-а/554/39/2014
Єдиний унікальний номер справи:
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2014 року Октябрський районний
суд м. Полтави в складі:

головуючого судді
- Тімошенко Н.В.

при секретарі -
Малич Я.А.,

за участю позивача - ОСОБА_1,
представників відповідача: Лисанця
А.Ф., Божка Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Полтавської міської ради про визнання
протиправними і скасування рішень
виконавчого комітету Полтавської
міської ради «Про встановлення тарифів
на перевезення пасажирів у
пасажирському транспорті м.Полтави»
від 23.04.2013 № 50, «Про встанавлення
тарифів на послуги з перевезення
пасажирів на міських автобусних
маршрутах загального користування у
пасажирському транспорті м.Полтави»
від 05.07.2013 № 86,

встановив:

30 вересня 2013 року позивач звернувся до
суду із позовною заявою до виконавчого
комітету Полтавської міської ради про
визнання протиправними і скасування
рішень виконавчого комітету
Полтавської міської ради «Про
встановлення тарифів на перевезення
пасажирів у пасажирському транспорті
м.Полтави» від 23.04.2013 № 50, «Про
встанавлення тарифів на послуги з
перевезення пасажирів на міських
автобусних маршрутах загального
користування у пасажирському
транспорті м.Полтави» від 05.07.2013 № 86.

Позивач посилався на те, що 23 квітня 2013
року виконавчим комітетом Полтавської
міської ради прийнято рішення №50 «Про
встановлення тарифів на перевезення
пасажирів у пасажирському транспорті
м. Полтава», згідно якого встановлено
новий тариф на перевезення пасажирів у
міському пасажирському транспорті -
автобусі, що складає 2 грн. за поїздку.

05 липня 2013 року виконавчим комітетом
Полтавської міської ради прийнято
рішення №86 «Про встановлення тарифів
на послуги з перевезення пасажирів на
міських автобусних маршрутах
загального користування у
пасажирському транспорті м.Полтава»,
згідно якого тариф на послуги з
перевезення пасажирів на міських
автобусних маршрутах загального
користування, які здійснюються в
експресному режимі руху та в режимі
маршрутного таксі у м.Полтава, складає
2,50 грн.

Позивач вважає, що прийняття рішень про
підвищення тарифів є протиправними і
просив їх скасувати.

Згідно п.1.2. Методики розрахунку
тарифів на послуги пасажирського
автомобільного транспорту,
затвердженої наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України 17.11.2009 №
1175 (далі - Методика) методика є
обов'язковою для застосування під час
встановлення регульованого тарифу
органами виконавчої влади та місцевого
самоврядування на послуги
пасажирського автомобільного
транспорту (далі - Послуги) і носить
рекомендаційний характер під час
формування вільних тарифів на ці
послуги.

Однак, Полтавський міськвиконком в
оскаржуваних рішеннях встановив
тарифи із порушенням методики.

Згідно п. 1.6. Методики перегляд рівня
тарифів повинен здійснюватись у
зв'язку зі зміною умов виробничої
діяльності та реалізації Послуг, що не
залежать від господарської діяльності
Перевізника, в тому числі в разі зміни
вартості палива більш ніж на 10%.

Позивач вавжає, що в рішеннях не
обґрунтовано належним чином, які ж
відбулися зміни умов виробничої
діяльності та реалізації послуг
відтоді, коли був встановлений
попередній тариф.

Аналіз середніх споживчих цін на
основні паливно-мастильні матеріали
згідно даних Головного управління
статистики в Полтавській області
свідчить, що від часу попереднього
підвищення тарифів 22.02.2012р. до моменту
підвищення тарифів за оскаржуваними
рішеннями жоден з основних видів
паливно-мастильних матеріалів не
подорожчав більше, ніж на 10%.

Позивач зазначає, що газ, на якому
обладнано їздити більшість
автомобілів громадського транспорту, а
також мастила взагалі подешевшали.
Тому міськвиконком не мав правових
підстав підвищувати тарифи.

Згідно п.2.3. Методики під час розрахунку
тарифу загальний обсяг транспортної
роботи та загальна кількість
перевезених пасажирів, у тому числі з
урахуванням пільгових категорій
пасажирів, які відповідно до
законодавства користуються такими
правами, обґрунтовуються Перевізником
на підставі фактичних показників
роботи або встановлюються за
результатами обстеження
пасажиропотоків.

В оскаржуваних рішеннях відсутні
результати обстеження
пасажиропотоків, відсутні також
фактичні показники роботи, необхідні
для здійснення розрахунків тарифу.

Крім того, позивач зазначає, що
встановити фактичні показники роботи є
неможливим, адже талони для проїзду в
автобусах, які працюють в експресному
режимі та в режимі руху маршрутного
таксі, перевізниками не видаються.

Окремо позивач зазначає про
необхідність погодження нових тарифів
за проїзд із Полтавським обласним
територіальним управлінням
Антимонопольного комітету України.

Позивач посилається на те, що
полтавський міськвиконком листом від
20.03.2013р. № 02/02-22/1/2062 подав Полтавському
обласному територіальному відділенню
Антимонопольного комітету документи
для погодження тарифу за проїзд у
розмірі 2,50 грн, однак комітет у
відповіді №3/2409 від 29.03.2013р. відмовив у
погодженні тарифу у зв'язку
відсутністю економічних розрахунків
тарифу на перевезення пасажирів.

Також позивач вважає, що при прийняті
оскаржуваних рішень були порушені
права громадян на участь у
самоврядуванні, оскільки в порушення
ч.3 ст. 13 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» пропозиції
за результатами громадських слухань не
розглядалися виконавчим комітетом,
натомість прийняте рішення від 23.04.2013р.
№50, яким встановлювався тариф у
розмірі 2,00 грн. Громадські слухання
стосовно проекту рішення №50 взагалі не
проводились.

Окрім того, позивач вважає, що при
прийнятті оскаржуваних рішень
Полтавський міськвиконком грубо
порушив принцип гласності та позбавив
громадян можливості прийняти участь у
засіданні виконавчого комітету, адже
обидва засідання 23.04.2013р. та 05.07.2013р.
проводились таємно, без анонсу в
засобах масової інформації.

У судовому засіданні позивач позовну
заяву підтримав, наполягаючи на її
задоволенні, пояснення надав
аналогічні тексту позовної заяви.

Представники відповідача позовні
вимоги не визнали, надавши заперечення.

Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши подані
сторонами належні та допустимі докази
в їх сукупності, встановивши фактичні
обставини справи, проаналізувавши
законодавство, що регулює спірні
правовідносини між сторонами, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволенні позових вимог з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 23 квітня 2013 року
виконавчим комітетом Полтавської
міської ради прийнято рішення №50 «Про
встановлення тарифів на перевезення
пасажирів у пасажирському транспорті
м. Полтава», згідно якого встановлено
новий тариф на перевезення пасажирів у
міському пасажирському транспорті -
автобусі, що складає 2 грн. за поїздку.

05 липня 2013 року виконавчим комітетом
Полтавської міської ради прийнято
рішення №86 «Про встановлення тарифів
на послуги з перевезення пасажирів на
міських автобусних маршрутах
загального користування у
пасажирському транспорті м.Полтава»,
згідно якого тариф на послуги з
перевезення пасажирів на міських
автобусних маршрутах загального
користування, які здійснюються в
експресному режимі руху та в режимі
маршрутного таксі у м.Полтава, складає
2,50 грн.

Статтею 55 Конституції України
визначено, що права і свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Частиною 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частиною 1 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Таким чином, адміністративне
судочинство спрямоване на захист саме
порушених прав осіб у сфері
публічно-правових відносин, тобто для
задоволення позову адміністративний
суд повинен встановити, що в зв'язку з
прийняттям рішення суб'єктом владних
повноважень порушуються права
позивача.

При тому, за змістом приписів ч. 3 ст. 2 та
п. 1 ч. 2 ст. 162 КАС України необхідною
умовою для існування можливості
вирішення судом питання
протиправності дій відповідачів та
відповідно існування підстав для
поновлення права позивача є наявність
існування факту:

• законних прав або охоронюваних
законом інтересів позивача;

• наявність факту порушення діями
відповідачів права або охоронюваного
законом інтересу позивача;

• відповідності (співвимірності)
обраного позивачем способу захисту із
порушеним правом, охоронюваним законом
інтересу позивача.

Разом з тим, позивачем жодного доказу
існування порушеного права суду надано
не було.

Частиною 1 ст. 69 КАС України визначено,
що доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Частиною 1 ст. 70 КАС України визначено,
що належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 70 КАС України визначено,
що сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Частиною 4 ст. 70 КАС обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Надані позивачем документи, зокрема
лист Головного управління статистики
від 18.07.2013 №02/2-44/08-Пі не містить жодної
інформації щодо обставин справи,
зокрема, фактичний даних, на підставі
яких суд може встановити наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовуюті
існування фактичних обставин щодо
порушеного права позивача, та підстав
для його поновлення.

При тому за змістом листа Головного
управління статистики від 18.07.2013р.
№02/2-44/08-Пі вказано, що наведені середні
ціни призначені лише для розрахунку
індексів цін на споживчі товари та
послуги, а не для визначення фактичної
середньої ціни на певний момент, та як
спостереження за споживчими цінами
проводяться на вибірковій основі, яка
забезпечує надійну базу для побудови
індексу цін, проте інформація щодо
рівнів на товари (послуги) не завжди
може репрезентувати споживчий ринок
окремого міського поселення, тому не
може бути використана для інших цілей
(проведення порівнянь рівня цін в
різних регіонах країни або районах
окремого регіону, розрахунків тощо).

Також не може вважатися доказом у даній
справі лист Полтавського
територіального відділення
антимонопольного комітету України від
29.03.2013 №03/2409 що питання тарифів на
автобуси, які працюють в звичайному
режимі руху у м. Полтава у розмірі 2,50
грн. за одну поїздку - разом з тим
відповідачем у справі - виконавчим
комітетом жодних рішень щодо питання
тарифів на автобуси, які працюють в
звичайному режимі руху у м. Полтава у
розмірі 2,50 грн. за одну поїздку не
приймалось.

Частиною 3 ст. 2 КАС України визначено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано.

Статтею 19 Конституції України
визначено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 7 Конституції України
визначено, що в Україні визнається і
гарантується місцеве самоврядування.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
визначено, що громадяни України
реалізують своє право на участь у
місцевому самоврядуванні за
належністю до відповідних
територіальних громад.

Статтею 140 Конституції України
визначено, що місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи.

Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
визначено, що місцеве самоврядування
здійснюється територіальними
громадами сіл, селищ, міст як
безпосередньо, так і через сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи, а також через районні та
обласні ради, які представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ, міст.

Враховуючи вищевикладене, у
відповідності до приписі ст. 140
Конституції України, наявність
встановленого законом порядку є умовою
здійснення територіальною громадою
місцевого самоврядування.

Статтею 3 Закону України «Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності»
визначено, що дія цього Закону
поширюється на відносини у сфері
здійснення державної регуляторної
політики та регуляторної діяльності.

Статтею 1 Закону України «Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності»
визначено, що прийнятий уповноваженим
регуляторним органом інший офіційний
письмовий документ, який встановлює,
змінює чи скасовує норми права,
застосовується неодноразово та щодо
невизначеного кола осіб і який або
окремі положення якого спрямовані на
правове регулювання господарських
відносин, а також адміністративних
відносин між регуляторними органами
або іншими органами державної влади та
суб'єктами господарювання, незалежно
від того, чи вважається цей документ
відповідно до закону, що регулює
відносини у певній сфері,
нормативно-правовим актом є
регуляторним актом.

Враховуючи зміст ст. 1 Закону України
«Про засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності» регуляторний акт має
наступні ознаки:

• має владно-організаційний
характер;

• приймається (видається)
уповноваженим на це суб'єктом;

• встановлює загальні правила
безособистісного характеру;

• розрахований на багаторазове
використання для всіх передбаченими
ним випадків;

• його юридична сила зберігається
незалежно від виконання приписів в
часі.

З змістом ст. 1 Закону України «Про
засадн держання регуляторної політики
у сфері господарської діяльності»
визначено, що регуляторним органом,
зокрема, є органи місцевого
самоврядування, а також їх посадові
особи які відповідно до своїх
повноважень приймають регуляторні
акти.

У відповідності до приписів пп. 2 п. а ст.
28 Закону України «Про, місцеве
самоврядування в Україні» до видання
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належать,
зокрема, власні (самоврядні)
повноваження щодо встановлення в
порядку і межах, визначених
законодавством, тарифів на побутові,
комунальні (крім тарифів на теплову
енергію, централізоване
водопостачання та водовідведення,
перероблення та захоронения побутових
відходів, які встановлюються
національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг), транспортні та
інші послуги.

Частиною 6 ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
визначено, що виконавчий комітет
сільської, селищної, міської, районної
у місті (у разі її створення) ради в
межах своїх повноважень приймає
рішення.

Враховуючи викладене, рішення
виконавчого комітету Полтавської
міської ради про встановлення тарифів
на транспортні послуги за своє
правовою природою є регуляторним
актом, який має наступні ознаки:

• приймається (видається)
уповноваженим на це суб'єктом;

• встановлює загальні правила
безособистісного характеру;

• розрахований на багаторазове
використання для всіх передбаченими
ним випадків;

Частиною 12 ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
визначено, що акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування, які
відповідно до закону є регуляторними
актами, розробляються, розглядаються,
приймаються та оприлюднюються у
порядку, встановленому Законом України
"Про засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності"

Статтею 7 Закону України «Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності»
визначено, що регуляторні органи
затверджують плани діяльності з
підготовки ними проектів регуляторних
актів на наступний календарний рік не
пізніше 15 грудня поточного року, якщо
інше не встановлено законом.

Якщо регуляторний орган готує або
розглядає проект регуляторного акта,
який не внесений до затвердженого цим
регуляторним органом плану діяльності
з підготовки проектів регуляторних
актів, цей орган повинен внести
відповідні зміни до плану не пізніше
десяти робочих днів з дня початку
підготовки цього проекту або з дня
внесення проекту на розгляд до цього
регуляторного органу, але не пізніше
дня оприлюднення цього проекту.

Статтею 6 Закону України «Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності»
визначено, що громадяни, суб'єкти
господарювання, їх об'єднання та
наукові установи, а також
консультативно-дорадчі органи, що
створені при органах державної влади
та органах місцевого самоврядування і
представляють інтереси громадян та
суб'єктів господарювання, мають право:

1. подавати до регуляторних
органів пропозиції про необхідність
підготовки проектів регуляторних
актів, а також про необхідність їх
перегляду;

2. у випадках, передбачених
законодавством, брати участь у
розробці проектів регуляторних актів;

3. подавати зауваження та
пропозиції щодо оприлюднених проектів
регуляторних актів, брати участь у
відкритих обговореннях питань,
пов'язаних з регуляторною діяльністю;

4. бути залученими регуляторними
органами до підготовки аналізів
регуляторного впливу, експертних
висновків щодо регуляторного впливу та
виконання заходів з відстеження
результативності регуляторних актів;

5. самостійно готувати аналіз
регуляторного впливу проектів
регуляторних актів, розроблених
регуляторними органами, відстежувати
результативність регуляторних актів,
подавати за наслідками цієї діяльності
зауваження та пропозиції регуляторним
органам або органам, які відповідно до
цього Закону на підставі аналізу
звітів про відстеження
результативності регуляторних актів
приймають рішення про необхідність їх
перегляду;

6. одержувати від регуляторних
органів у відповідь на звернення,
подані у встановленому законом
порядку, інформацію щодо їх
регуляторної діяльності.

Статтею 9 Закону України «Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності»
визначено, що кожен проект
регуляторного акта оприлюднюється з
метою одержання зауважень і пропозицій
від фізичних та юридичних осіб, їх
об'єднань.

Усі зауваження і пропозиції щодо
проекту регуляторного акта та
відповідного аналізу регуляторного
впливу, одержані протягом
встановленого строку, підлягають
обов'язковому розгляду розробником
цього проекту. За результатами цього
розгляду розробник проекту
регуляторного акта повністю чи
частково враховує одержані зауваження
і пропозиції або мотивовано їх
відхиляє.

Оприлюднення проекту регуляторного
акта з метою одержання зауважень і
пропозицій не може бути перешкодою для
проведення громадських слухань та
будь-яких інших форм відкритих
обговорень цього проекту
регуляторного акта.

Статтею 12 Закону України «Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності»
визначено, що регуляторні акти,
прийняті органами та посадовими
особами місцевого самоврядування,
офіційно оприлюднюються в друкованих
засобах масової інформації
відповідних рад, а у разі їх
відсутності - у місцевих друкованих
засобах масової інформації, визначених
цими органами та посадовими особами, не
пізніш як у десятиденний строк після їх
прийняття та підписання.

У відповідності до змісту фактичних
обставин виконавчим комітетом
Полтавської міської ради було у
повному обсязі дотримано приписи
Закону України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності» щодо
оприлюднення відомостей стос онов
прийняття оскаржуваних позивачем
рішень виконавчого комітету
Полтавської міської ради, які за своєю
правовою природою є регуляторними
актами, зокрема:

стосовно рішення виконавчого комітету
Полтавської міської ради «Про
встановлення тарифів на перевезення
пасажирів у пасажирському транспорті
м. Полтави» від 23.04.2013р. №50:

• 08.02.2013р. у друкованому засобі
масової інформації - щотижневій газеті
«Полтавський вісник»№6(1230) від 08.02.2013р.
було опубліковано рішення виконавчого
комітету Полтавської міської ради «Про
внесення доповнень до Плану діяльності
з підготовки проектів регуляторних
актів виконавчого комітету
Полтавської міської ради на 2013рік» від
05.02.2013р. №9 за змістом якого відповідний
план діяльності з підготовки проектів
регуляторних актів виконавчого
комітету Полтавської міської ради
доповнено рішенням «Про встановлення
тарифів на перевезення пасажирів у
пасажирському транспорті м. Полтава».

• 15.02.2013р. у друкованому засобі
масової інформації - щотижневій газеті
«Полтавський вісник»№7(1231) від 15.02.2013р.
було опубліковано повідомлення щодо
оприлюднення у наступному номері
газети «Полтавський вісник» проекту
рішення виконавчого комітету
Полтавської міської ради «Про
встановлення тарифів на перевезення
пасажирів у пасажирському транспорті
м. Полтава»

• 22.02.2013р. у друкованому засобі
масової інформації - щотижневій газеті
«Полтавський вісник»№8(1232) від 22.02.2013р.
було опубліковано проект рішення
виконавчого комітету Полтавської
міської ради «Про встановлення тарифів
на перевезення пасажирів у
пасажирському транспорті м. Полтава»,
аналіз регуляторного впливу вказаного
рішення виконавчого комітету
Полтавської міської ради.

• 08.03.2013р. у друкованому засобі
масової інформації - щотижневій газеті
«Полтавський вісник»№ 10(1234) від 08.03.2013р.
було опубліковано повідомлення про
проведення у приміщенні виконавчого
комітету Полтавської міської ради
публічного громадського обговорення
регуляторного акта - рішення
виконавчого комітету Полтавської
міської ради «Про встановлення тарифів
на перевезення пасажирів у
пасажирському транспорті м. Полтава».

• 15.03.2013р. у друкованому засобі
масової інформації - щотижневій газеті
«Полтавський вісник»№11(1235) від 15.03.2013р.
було опубліковано повідомлення щодо
результатів громадських слухань
проведених у приміщенні виконавчого
комітету Полтавської міської ради щодо
публічного громадського обговорення
регуляторного акта - рішення
виконавчого комітету Полтавської
міської ради «Про встановлення тарифів
на перевезення пасажирів у
пасажирському транспорті м. Полтава».

• 26.04.2013р. у друкованому засобі
масової інформації - щотижневій газеті
«Полтавський вісник»№ 17(1241) від 26.04.2013р.
було опубліковано рішення виконавчого
комітету Полтавської міської ради «Про
встановлення тарифів на перевезення
пасажирів у пасажирському транспорті
м. Полтави» від 23.04.2013р. №50 стосовно
рішення виконавчого комітету
Полтавської міської ради «Про
встановлення тарифів на послуги з
перевезення пасажирів на міських
автобусних маршрутах загального
користування у пасажирському
транспорті м. Полтава» від 05.07.2013р. №86

• 12.04.2013р. у друкованому засобі
масової інформації - щотижневій газеті
«Полтавський вісник»№ 15(1239) від 12.04.2013р.
було опубліковано рішення виконавчого
комітету Полтавської міської ради «Про
внесення доповнень до Плану діяльності
з підготовки проектів регуляторних
актів виконавчого комітету
Полтавської міської ради на 2013рік» від
10.04.2013р. №40 за змістом якого
відповідний план діяльності з
підготовки проектів регуляторних
актів виконавчого комітету
Полтавської міської ради доповнено
рішенням «Про встановлення тарифів на
перевезення пасажирів на міських
автобусних маршрутах загального
користування у пасажирському
транспорті м. Полтава».

• 12.04.2013р. у друкованому засобі
масової інформації - щотижневій газеті
«Полтавський вісник» »№15(1239) від
12.04.2013р. було опубліковано повідомлення
щодо оприлюднення у наступному номері
газети «Полтавський вісник» проекту
рішення виконавчого комітету
Полтавської міської ради «Про
встановлення тарифів на перевезення
пасажирів на міських автобусних
маршрутах загального користування у
пасажирському транспорті м. Полтава».

• 19.04.2013р. у друкованому засобі
масової інформації - щотижневій газеті
«Полтавський вісник»№ 16(1240) від 19.04.2013р.
було опубліковано проект рішення
виконавчого комітету Полтавської
міської ради «Про встановлення тарифів
на перевезення пасажирів на міських
автобусних маршрутах загального
користування у пасажирському
транспорті м. Полтава», аналіз
регуляторного впливу вказаного
рішення виконавчого комітету
Полтавської міської ради.

• 12.07.2013р. у друкованому засобі
масової інформації - щотижневій газеті
«Полтавський вісник»№28(1252) від 12.07.2013р.
було опубліковано рішення виконавчого
комітету Полтавської міської ради «Про
встановлення тарифів на послуги з
перевезення пасажирів на міських
автобусних маршрутах загального
користування у пасажирському
транспорті м. Полтава» від 05.07.2013р. №86

Окрім того, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
визначено, що територіальна громада
має право проводити громадські
слухання - зустрічатися з депутатами
відповідної ради та посадовими особами
місцевого самоврядування, під час яких
члени територіальної громади можуть
заслуховувати їх, порушувати питання
та вносити пропозиції щодо питань
місцевого значення, що належать до
відання місцевого самоврядування.

Частиною 4 ст. 13 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
визначено, що порядок організації
громадських слухань визначається
статутом територіальної громади.

Статтею 61 Статуту територіальної
громади м. Полтави затвердженого
рішенням чотирнадцятої сесії
Полтавської міської ради двадцять
третього скликання від 11.04.2000
визначено, що на громадських слуханнях
ведеться протокол, в якому
зазначаються Дата і місце проведення
слухань, загальна кількість присутніх,
питання, що обговорюються, короткий
зміст та внесені пропозиції. До
протоколу може додаватися інформація
або звіт особи, яка запрошена на
слухання.

Веде протокол працівник апарату
міської або районної у місті ради.

Протокол громадського слухання
підписується особою, яка організує
його проведення та особою, яка веде
протокол, і передається міському
голові, або голові відповідної
районної у місті ради.

У відповідності до змісту Протоколу
№ПР-5-02/2 проведення громадських
слухань проекту рішення
міськвиконкому - регуляторного акта
«Про встановлення тарифів на
перевезення пасажирів у пасажирському
транспорті м. Полтави» від 12.03.2013р. 14:00 -
16: 00, проведених у залі засідань
виконавчого комітету Полтавської
міської ради: м. Полтави, вул.. Жовтнева,
36, каб. 222 у присутності 131 особи було
проведено громадське обговорення
проекту рішення виконавчого комітету
Полтавської міської ради «Про
встановлення тарифів на перевезення
пасажирів у пасажирському транспорті
м. Полтави» оприлюдненого в №8 від
22.02.2013р. газети «Полтавський вісник»

При тому за змістом зазначеного
Протоколу №ПР-5-02/2 проведення
громадських слухань проекту рішення
міськвиконкому - регуляторного акта
«Про встановлення тарифів на
перевезення пасажирів у пасажирському
транспорті м. Полтави» від 12.03.2013р.
позивачем ОСОБА_1 було висловлено лише
певні припущення, наступного змісту:
«Оскільки на даний час немає діючої
програми розвитку міського
пасажирського транспорту на 2013 рік,
неможливо зробити об'єктивні
розрахунки тарифу на проїзд. Не маючи
всеукраїнської програми розвитку
автомобільного транспорту не можливо
зробити об'єктивний тариф міської
програми розвитку. Зазначив, що до
підняття тарифу необхідно підходити
комплексно, міській владі та громаді
необхідно відкласти цей проект
рішення, доки Міністерство
інфраструктури не затвердить
всеукраїнську програму розвитку та
Полтавська міська влада не затвердить
міську програму розвитку
автомобільного транспорту.».

Слід зауважити, що вказані
«припущення» є незаконними за своєю
правовою природою та суперечать
конституційному праву територіальних
громад самостійно, на підставі власних
самоврядних повноважень, зокрема,
повноважень визначених п.п. 2 п. «а» ст. 28
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», вирішувати
питання місцевого значення, які за
змістом Конституції України та Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» віднесені до питань місцевого
значення та відповідно до повноважень
органів місцевого самоврядування.

При тому, за змістом зазначеного
Протоколу №ПР-5-02/2 проведення
громадських слухань проекту рішення
міськвиконкому - регуляторного акта
«Про встановлення тарифів на
перевезення пасажирів у пасажирському
транспорті м. Полтави» від 12.03.2013р.
позивачем ОСОБА_1 жодних зауважень та
заперечень до змісту проекту
регуляторного акту проекту рішнення
виконавчого комітету Полтавської
міської ради «Про встановлення тарифів
на перевезення пасажирів у
пасажирському транспорті м. Полтави»
оприлюдненого в №8 від 22.02.2013р. газети
«Полтавський вісник» заявлено не було.

Слід також наголосити, що за змістом
листа Управління звернень громадян,
організаційної роботи та загальних
питань від 13.11.2013р. №02-03/296вих позивач
ОСОБА_1 у проміжок часу з 01.01.2013р. по
05.07.2013р., тобто проміжок часу у який
здійснювалось прийняття виконавчим
комітетом оскаржуваних позивачем
рішень, у встановленому законом
порядку взагалі до органів місцевого
самоврядування із будь-якими
зверненнями не звертався.

Ураховуючи вищевикладене, є надуманими
доводи позивача щодо «таємничості» дій
виконавчого комітету Полтавської
міської ради під час прийняття
оскаржуваних рішень, а також доводи
щодо порушення прав позивача під час
прийняття вказаних оскаржуваних
рішень виконачого комітету
Полтавської міської ради.

При тому, слід зазначити, що у
відповідності до приписів ст. 66 Статуту
територіальної громади м. Полтави,
затвердженого рішенням чотирнадцятої
сесії Полтавської міської ради
двадцять третього скликання від 11.04.2000,
жителі міста мають право приймати
участь (з правом дорадчого голосу) у
засіданнях виконавчого комітету
відповідної ради при розгляді питань,
пов'язаних з їх Конституційними
правами, забезпечення яких віднесено
до компетенції місцевого
самоврядування.

Для реалізації цього права особи, що
виявили бажання приймати участь у
засіданні виконавчого комітету,
подають заяву на ім"я керуючого
справами виконавчого комітету не
пізніше, ніж за 3 робочих дні до
засідання.

Разом з тим, у відповідності до змісту
фактичної дійсності, що
підтверджується листом Управління
звернень громадян, організаційної
роботи та загальних питань від 13.11.2013р.
№02- 03/296вих, позивач ОСОБА_1 із заявами
на ім"я керуючого справами виконавчого
комітету щодо участі у засіданні
виконавчого комітету, що є умовою
виникнення у ОСОБА_1 права, визначеного
вказаною ст. 66 Статуту територіальної
громади м. Полтави, не звертався.

Ураховуючи вищевикладене, є надуманими
доводи позивача щодо порушення його
права на участь у засіданнях
виконавчого комітету на яких було
прийнято оскаржувані рішення.

Статтею 5 Закону України «Про
автомобільний транспорт» визначено, що
державне регулювання та контроль у
сфері автомобільного транспорту
реалізується шляхом проведення
центральними та місцевими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування економічної, тарифної,
науково-технічної та соціальної
політики. ліцензування, стандартизації
та сертифікації на автомобільному
транспорті, задоволення потреб
автомобільного транспорту в
паливно-енергетичних і
матеріально-технічних ресурсах і
транспортних засобах.

Державне регулювання та контроль у
сфері автомобільного транспорту,
зокрема, спрямовані на:

• забезпечення балансу інтересів
держави, органів місцевого
самоврядування, користувачів
транспортних послуг та підприємств,
установ, організацій, інших юридичних
та фізичних осіб - суб'єктів
господарювання на автомобільному
транспорті незалежно від форм
власності;

• забезпечення якісного та
безпечного функціонування
автомобільного транспорту;

• захист прав споживачів під час
їх транспортного обслуговування;

• забезпечення зайнятості
населення, підготовки спеціалістів і
робочих кадрів, охорони праці;

• тощо.

Статтею 10 Закону України «Про
автомобільний транспорт» визначено, що
тарифна політика на автомобільному
транспорті має задовольняти
підприємницький інтерес,
забезпечувати розвиток автомобільного
транспорту, стимулювати впровадження
новітніх технологій перевезень,
застосування сучасних типів
транспортних засобів, а також сприяти
вирішенню, зокрема, таких завдань:

- збільшення можливостей суб'єктів
господарювання щодо забезпечення
потреб споживачів у послугах,
залучення інвестицій у розвиток
автомобільного .транспорту та
досягнення сталих економічних умов
роботи;

- стимулювання конкуренції та
появи нових суб'єктів господарювання,
які належать до автомобільного
транспорту;

- забезпечення балансу між
платоспроможним попитом на послуги та
обсягом витрат на їх надання;

- забезпечення стабільності,
прозорості та прогнозованості тарифів.

Статтею 35 Закону України «Про
автомобільний транспорт» визначено, що
перевезення пасажирів автобусами в
режимі регулярних пасажирських
перевезень здійснюють автомобільні
перевізники на автобусних маршрутах
загального користування на договірних
умовах із органами виконавчої влади та
органами місцевого самоврядування.

Автобусні маршрути за видами сполучень
поділяються на: міські, приміські,
міжміські, міжнародні.

Автобусні маршрути за видами
перевезень поділяються на: загального
користування, спеціальних перевезень,
нерегулярних перевезень.

Перевезення пасажирів на автобусному
маршруті загального користування може
здійснюватися у режимах:

• звичайному,

• експресному,

• маршрутного таксі.

При тому слід зауважити, що предметом
правового регулювання оскаржуваних
рішень є правовідносини щодо:

рішення виконавчого комітету
Полтавської міської ради «Про
встановлення тарифів на перевезення
пасажирів у пасажирському транспорті
м. Полтави» від 23.04.2013р. №50

• перевезення пасажирів у
міському пасажирському транспорті -
автобусі, який працює в звичайному
режимі руху;

рішення виконавчого комітету
Полтавської міської ради «Про
встановлення тарифів на послуги з
перевезення пасажирів на міських
автобусних маршрутах загального
користування у пасажирському
транспорті м. Полтава» від 05.07.2013р. №86

• перевезення пасажирів
заміських автобусних маршрутах
загального користування, які
здійснюються в експресному режимі
руху;

• перевезення пасажирів
заміських автобусних маршрутах
загального користування, які
здійснюються в режимі маршрутного
таксі.

Слід зауважити, що вказані режими руху
автобусних маршрутів загального
користування позивачем безпідставно
ототожнені та відповідно
проігноровано приписи ст.. 35 Закону
України «Про автомобільний транспорт».

Частиною 3 статті 24 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
визначено, що органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи
діють лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, передбачені
Конституцією і законами України, та
керуються у своїй діяльності
Конституцією і законами України,
актами Президента України, Кабінету
Міністрів України.

Статтею 28 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» визначено,
що до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належать: власні (самоврядні)
повноваження щодо встановлення в
порядку і межах, визначених
законодавством, тарифів на побутові,
комунальні (крім тарифів на теплову
енергію, централізоване
водопостачання та водовідведення,
перероблення та захоронення побутових
відходів, які встановлюються
національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг), транспортні та
інші послуги.

Пунктом 1.3. Методики розрахунку тарифів
на послуги пасажирського
автомобільного транспорту
затвердженої наказ Міністерства
транспорту та зв'язку України від 17.11.2009
N 1175 визначено, що тариф регульований -
тариф на Послуги, який відповідно до
законодавства встановлюється
(затверджується або погоджується)
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування.

Пунктом 2.1. Методики розрахунку тарифів
на послуги пасажирського
автомобільного транспорту визначено,
що розрахунок тарифів здійснюється
відповідно до запланованих на рік (на
підставі фактичних) обсягів
транспортної роботи, характерних для
даного виду перевезень Перевізника в
регіоні, та кількості перевезених
пасажирів з використанням економічно
обгрунтованих планових витрат,
визначених з урахуванням вимог
законодавства, на підставі галузевих
норм, ставок податків і зборів
(обов'язкових платежів), прогнозного
індексу цін виробників промислової
продукції у плановому періоді. До
розрахунку тарифу включається
плановий прибуток, необхідний для
розвитку Перевізника і сплати ним
податкових зобов'язань.

Пунктом 2.3. Методики розрахунку тарифів
на послуги пасажирського
автомобільного транспорту визначено,
що під час розрахунку тарифу загальний
обсяг транспортної роботи та загальна
кількість перевезених пасажирів, у
тому числі з урахуванням пільгових
категорій пасажирів, які відповідно до
законодавства користуються такими
правами, обґрунтовуються Перевізником
на підставі фактичних показників
роботи або встановлюються за
результатами обстеження
пасажиропотоків.

Окрім того, у відповідності до приписів
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» бухгалтерський та
управлінський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством, що полягає у процесі
виявлення, вимірювання, реєстрації,
накопичення, узагальнення, зберігання
та передачі інформації про діяльність
підприємства зовнішнім та внутрішнім
користувачам для прийняття рішень.

Враховуючи викладене, у відповідності
до приписів Законів України «Про
автомобільний транспорт», «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», Методики
розрахунку тарифів на послуги
пасажирського автомобільного
транспорту затвердженої наказ
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 17.11.2009 N 1175 відповідною
правосуб'єктністю щодо визначення
загального обсяг транспортної роботи
та загальної кількості перевезених
пасажирів, собівартості послуг, що
надаються суб'єктом господарювання
наділені насамперед вказані суб'єкти
господарювання.

Слід зауважити, що оскаржувані рішення
виконавчого комітету Полтавської
міської ради ґрунтуються саме на
фактичних показниках роботи
встановлених перевізниками за
результатами господарської діяльності
(копії надано до матеріалів справи).

При тому слід вказати, що вказані
фактичні показники роботи стали
предметом розгляду компетентних
органів державної влади, зокрема,
Полтавського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України листом №03/3091 від 18.04.2013р., та
Комісії з питань дотримання державної
дисципліни цін на споживчому ринку при
облдержадміністрації (копії надано до
матеріалів справи) за змістом яких
тарифи було погоджено.

Враховуючи викладене, є надуманими та
безпідставними доводи позивача щодо
необґрунтованості тарифів, які
складають предмет правового
регулювання оскаржуваних рішень
виконавчого комітету Полтавської
міської ради.

Ураховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволені позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ст. ст. 6-15, 69-72, 94,
99, 128, 159 - 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

постановив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Полтавської
міської ради про визнання
протиправними і скасування рішень
виконавчого комітету Полтавської
міської ради «Про встановлення тарифів
на перевезення пасажирів у
пасажирському транспорті м.Полтави»
від 23.04.2013 № 50, «Про встанавлення
тарифів на послуги з перевезення
пасажирів на міських автобусних
маршрутах загального користування у
пасажирському транспорті м.Полтави»
від 05.07.2013 № 86, - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена то
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Октябрський районний суд м.Полтави
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
поданням її копії до суду апеляційної
інстанції. У разі складення постанови у
повному обсязі відповідно до статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

СуддяН.В. Тімошенко