Справа № 826/18424/13-а
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1ПОСТАНОВА
23 січня 2014 року 08:00
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Саніна Б.В. при секретарі судового
засідання Борисовій Т.М. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом Громадського об'єднання
"Український суспільно-правовий рух
Демократія через право" до третя
особа: Київської міської ради 1
Департамент земельних ресурсів
Виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) 2. Приватне акціонерне
товариство "Діжитек-Сервіс"про
визнання протиправним та скасування
рішення №423/8707 від 01.11.2012 р.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось Громадське об'єднання
«Український суспільно-правовий рух:
Демократія через право» (надалі - ГО
«УСПР:ДП»/Позивач) з позовом до
Київської міської ради (надалі -
КМР/Відповідач) в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та
скасувати оскаржуване Рішення КМР від
01.11.2012 р. «Про поновлення акціонерному
товариству закритого типу
«ДІЖИТЕК-СЕРВІС» договору оренди
земельної ділянки для реконструкції,
експлуатації та обслуговування
адміністративного будинку з
влаштуванням автостоянки на вул.
Ризькій, 8-а у Шевченківському районі м.
Києва №423/8707.

2. Стягнути із КМР, за рахунок
міського бюджету, на користь Позивача
понесені судові витрати.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25.11.2013 р. провадження у
справі було відкрито, залучено в якості
третіх осіб без самостійних вимог на
стороні Відповідача Департамент
земельних ресурсів Виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
(надалі - ДЗР ВО КМР (КМДА)) та Приватне
акціонерне товариство
«ДІЖИТЕК-СЕРВІС» (надалі - ПрАТ
«ДІЖИТЕК-СЕРВІС»), витребувано докази у
Відповідача, ДЗР ВО КМР (КМДА) та
призначено справу до судового
розгляду.

В судове засідання з'явився
представник Позивача, який позовні
вимоги підтримує в повному обсязі,
просить позовні вимоги задовольнити із
підстав, викладених в
адміністративному позові, зокрема
зазначає, про порушення Відповідачем
положень Земельного кодексу України (в
редакції, чинній на момент винесення
спірного рішення) (надалі - ЗК України),
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» (в редакції,
чинній на момент винесення спірного
рішення) (надалі - Закон №280), Закону
України «Про столицю України -
місто-герой Київ» (в редакції, чинній на
момент винесення спірного рішення)
(надалі - Закон №401), Закону України «Про
оренду землі» (в редакції, чинній на
момент винесення спірного рішення)
(надалі - Закон №161), Закону України «Про
землеустрій» (надалі - Закон №858),
Порядок розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №677 від
26.05.2004 р. (надалі - Порядок №677),
Тимчасовий порядок передачі (надання)
земельних ділянок у користування або у
власність у м. Києві, що затверджений
рішенням КМР №457/1867 від 15.07.2004 р. (надалі
- Порядок №457/1867), Регламент КМР, що
затверджений рішенням Київської
міської ради №383/5770 від 14.07.2011 р. (надалі
- Регламент №383/5770).

В судове засідання Відповідач не
з'явився, про дату час та місце був
належним чином повідомлений, причини
не явки суду не відомі.

В судове засідання з'явився
представник ДЗР ВО КМР (КМДА), який
позовні вимоги не визнає в повному
обсязі і просить в їх задоволенні
відмовити, зазначає про винесення
Рішення №423/8707 із дотриманням положень
чинного законодавства.

В судове засідання з'явилися
представники ПрАТ «ДІЖИТЕК-СЕРВІС»,
які позовні вимоги не визнають в
повному обсязі і просять в їх
задоволенні відмовити, зокрема
зазначають, що права та інтереси
Позивача Рішенням №423/8707 не порушені і
Позивач не є суб'єктом відносин, на які
поширюється оскаржуване рішення.

Зважаючи на неявку в судове засідання
09.12.2013 р. представника Відповідача, а
також беручи до уваги відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
на підставі ст.3 та ч.6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі-КАС України), суд дійшов
висновку про можливість перейти до
розгляду справи у порядку письмового
провадження за наявними в матеріалах
справи доказами.

Розглянувши наявні в матеріалах
докази, заслухавши в судовому
засіданні пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, в
межах заявлених позовних вимог, суд
дійшов висновку про наступне.

15.07.2004 р. Відповідачем було прийнято
рішення №419/1829 «Про надання і вилучення
земельних ділянок та припинення права
користування землею» у
короткострокову оренду на 5 років
земельну ділянку загальною площею 0,4541
га для реконструкції, експлуатації та
обслуговування адміністративного
будинку з влаштуванням автостоянки на
вул. Ризькій, 8-а у Шевченківському
районі м. Києва.

16.02.2005 р. між КМР та Акціонерним
товариством закритого типу
«ДІЖИТЕК-СЕРВІС» (правонаступником
якого є ПрАТ «ДІЖИТЕК-СЕРВІС») було
укладено договір оренди земельної
ділянки (дата реєстрації в книзі
записів державної реєстрації 16.02.2005 р.
за №91-6-00410) (надалі - Договір №91-6-00410),
відповідно до якого Орендодавець (КМР),
на підставі п.4 рішення КМР №419/1829 від
15.07.2004 р. за Актом приймання-передачі
передає, а Орендар (ПрАТ
«ДІЖИТЕК-СЕРВІС») приймає в оренду
(строкове платне користування)
земельну ділянку, що розташована на
вул. Ризькій, 8-а у Шевченківському
районі м. Києва, розмір 0,4541 га, цільове
призначення - для реконструкції,
експлуатації та обслуговування
адміністративного будинку з
влаштуванням автостоянки, кадастровий
номер 8 000 000 000:91:039:0006 (п.1.1 та п.2.1
Договору №91-6-00410). Строк дії договору - 5
років (п.3.1 Договору №91-6-00410).

01.11.2012 р. Відповідачем було прийнято
Рішення №423/8707, яким:

1. Поновлено на 5 років з 17.02.2010 р.
договір оренди земельної ділянки від
16.02.2005 р. №91-6-00410, укладеного між КМР та
ПрАТ «ДІЖИТЕК-СЕРВІС» для
реконструкції, експлуатації та
обслуговування адміністративного
будинку з влаштуванням автостоянки на
вул. Ризькій, 8-а у Шевченківському
районі м. Києва на підставі п.4 рішення
КМР від 15.07.2004 р. №419/1829 «Про надання і
вилучення земельних ділянок та
припинення права користування землею»
(справа А-15871).

2. Встановлено, що розмір річної
орендної плати, визначеної в договорі
оренди земельної ділянки №91-6-00410 від
16.02.2005 р., підлягає приведенню у
відповідність до норм законодавства.

Позивач, вважаючи що Рішення №423/8707
було винесене КМР із порушенням
положень чинного законодавства, та яке
порушує права та інтереси звернувся до
адміністративного суду за їх захистом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

В ст.144 Конституції України визначено,
що органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.

В той же час, у відповідності до ч.1 ст.59
Закону №280 рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень.

Згідно з п.2 ст.22 Закону №401 у зв'язку зі
здійсненням м. Києвом функцій столиці
України КМР та Київська міська
державна адміністрація, кожна в межах
своєї компетенції, встановленої
законами України, мають право
встановлювати порядок утримання та
експлуатації об'єктів, розташованих у
місті, та прилеглої до них території,
правила благоустрою, торговельного,
побутового, транспортного,
житлово-комунального та іншого
соціально-культурного обслуговування,
визначати особливості
землекористування та використання
інших природних ресурсів.

В ст.6 Закону №401 місцеве
самоврядування у м. Києві здійснюється
територіальною громадою міста як
безпосередньо, так і через КМР, районні
в місті ради (у разі їх утворення) та їх
виконавчі органи. Місцеві державні
адміністрації підзвітні і
підконтрольні відповідним радам у
частині повноважень, делегованих їм
відповідними радами.

Згідно з ч.5 ст. 20 ЗК України види
використання земельної ділянки в межах
певної категорії земель (крім земель
сільськогосподарського призначення та
земель оборони) визначаються її
власником або користувачем самостійно
в межах вимог, встановлених законом до
використання земель цієї категорії, з
урахуванням містобудівної
документації та документації із
землеустрою.

Водночас, відповідно до ч.1, ч.2 та ч.8 ст.93
ЗК України, право оренди земельної
ділянки - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.
Земельні ділянки можуть передаватися в
оренду громадянам та юридичним особам
України, іноземцям і особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним об'єднанням і
організаціям, а також іноземним
державам. Відносини, пов'язані з
орендою землі, регулюються законом.

Крім того, в ст.1 та ч.1 ст.2 Закону №161
визначено, що оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності. Відносини, пов'язані
з орендою землі, регулюються Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим Законом, законами України,
іншими нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

В ст.13 Закону №161 надано визначення
договору оренди землі, а саме це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ст. 33 Закону №161 після
закінчення строку, на який було
укладено договір оренди землі, орендар,
який належно виконував обов'язки
відповідно до умов договору, має за
інших рівних умов переважне право на
поновлення договору.

У разі поновлення договору оренди
землі на новий строк його умови можуть
бути змінені за згодою сторін.

У разі якщо орендар продовжує
користуватися земельною ділянкою
після закінчення строку договору
оренди, то за відсутності письмових
заперечень орендодавця протягом
одного місяця після закінчення строку
договору він підлягає поновленню на
той самий строк і на тих самих умовах,
які були передбачені договором.
Письмове заперечення здійснюється
листом-повідомлення.

Таким чином, Відповідач, реалізуючи
свої повноваження у сфері земельних
відносин, передбачені ст.12 ЗК України,
та діючи в якості орендодавця
земельних ділянок, тобто сторони за
договором, мав право прийняти рішення
про внесення змін до чинних договорів
оренди земельних ділянок, в тому числі
про поновлення договорів оренди
земельних ділянок, на підставі
відповідної технічної документації із
землеустрою.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з п.1 Рішення №423/8707 від 01.11.2012 р.
КМР поновлено ПрАТ «ДІЖИТЕК-СЕРВІС» на
5 років з 17.02.2010 р. договір оренди
земельної ділянки.

Однак суд зазначає про те, що ні
Відповідачем ні третіми особами не
надано жодних нормативно-правових
обґрунтувань прийняття КМР рішення про
поновлення договору оренди датою, що
передувала даті винесення рішення,
(зокрема рішенням від 01.11.2012 р.
поновлено договір оренди земельної
ділянки від 2010 р.).

При цьому, згідно з ч.3 ст.124 ЗК України
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, громадянам,
юридичним особам, визначеним ч.2, ч.3
ст.134 цього Кодексу, здійснюється в
порядку, встановленому ст.123 цього
Кодексу України.

В ч.1 ст.123 ЗК України визначено, що
надання земельних ділянок державної
або комунальної власності у
користування здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі: зміни цільового
призначення земельних ділянок
відповідно до закону; надання у
користування земельних ділянок, межі
яких не встановлені в натурі (на
місцевості). Надання у користування
земельної ділянки, межі якої
встановлені в натурі (на місцевості),
без зміни її цільового призначення
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
складання документа, що посвідчує
право користування земельною ділянкою.

Як вбачається із матеріалів справи,
07.08.2009 р. ПрАТ «ДІЖИТЕК-СЕРВІС» було
надіслано на адресу КМР лист (вих.№08/07-1)
в якому, останні просили подовжити
термін дії Договору №91-6-00410 від
16.02.2005 р. терміном на 15 років, починаючи
з 17.02.2010 р. по 16.02.2025 р., з використанням
землі для експлуатації та
обслуговування адміністративного
будинку, споруд та автостоянки будинку,
на підставі якого була розроблена
технічна документація.

Таким чином, КМР проводила прийняття
рішення (саме на підставі технічної
документації щодо поновлення договору
оренди земельної ділянки ПрАТ
«ДІЖИТЕК-СЕРВІС»).

При цьому, суд погоджується з доводами
Позивача про порушення КМР порядку
передачі (надання) земельних ділянок у
користування або у власність у м. Києві.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Порядку №457/1867
передача земельних ділянок в оренду
або надання їх в постійне користування
на підставі технічної документації із
землеустрою щодо складання документа,
що посвідчує право користування
земельною ділянкою, здійснюється у
разі передачі (надання) в користування
земельної ділянки, межі якої
встановлені в натурі (на місцевості)
відповідно до документів, що
посвідчують право користування
(власності) земельною ділянкою, або
матеріалів земельно-кадастрової
інвентаризації, без зміни її цільового
призначення і якщо така земельна
ділянка не потребує викупу у власників
для суспільних потреб та з мотивів
суспільної необхідності.

При цьому, відповідно до ст. 14 Порядку
№457/1867 для надання (передачі) в
користування або у власність земельної
ділянки, межі якої встановлені в натурі
(на місцевості), без зміни її цільового
призначення, зацікавлені особи
звертаються до Київської міської ради
через приймальню Київради з земельних
питань з клопотанням (заявою) про
передачу (надання) земельної ділянки за
встановленою формою. До клопотання
(заяви) про передачу (надання) земельної
ділянки додаються: викопіювання з
кадастрового плану міста; документи
щодо правового статусу будівель чи
споруд, якщо такі розташовані на
земельній ділянці (у разі наявності);
копії документів, що підтверджують
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості); копія рішення
уповноважених органів про передачу
(надання) земельної ділянки в
користування з визначеним цільовим
призначенням; копії установчих
документів, свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи та довідки
про включення до Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України, копії свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи - підприємця
та довідки про присвоєння
ідентифікаційного номера, а для
громадянина - копія документа, що
посвідчує особу, та копія довідки про
присвоєння ідентифікаційного номера;
копія довіреності, на підставі якої
інтереси заявника представлятиме його
уповноважена особа (у разі якщо
клопотання подається представником).

Отже, суд акцентує увагу, що не
заперечується третіми особами, про те
що ПрАТ «ДІЖИТЕК-СЕРВІС» не подавало до
КМР заяви про надання (передачу)
земельної ділянки у користування разом
з усіма необхідними документами.

Водночас, у своїй позовній заяві
Позивач зазначає про порушення КМР
положень Регламенту №383/5770, стосовно
порядку внесення спірного Рішення
№423/8707 на голосування, як наслідок
порушення процедури голосування.

Суд акцентує увагу на тому, що ухвалою
про відкриття провадження в
адміністративній справі №826/18424/13-а від
25.11.2013 р. у Відповідача витребовувались
документи на підставі яких було
винесено оскаржуване рішення та
стенограму протоколу пленарного
засідання, на якому було прийнято
оскаржуване рішення №423/8707 від 01.11.2012 р.
«Про поновлення ПрАТ «ДІЖИТЕК-СЕРВІС»
договору оренди земельної ділянки для
реконструкції, експлуатації та
обслуговування адміністративного
будинку з влаштуванням автостоянки на
вул. Ризькій, 8-а у Шевченківському
районі м. Києва.

Як вбачається з матеріалів справи,
Відповідач у судове засідання не
з'явився, заперечень та документів, які
витребовувались суду не надав.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача.

Отже, суд критично ставиться до
бездіяльності Відповідача, та зазначає
про те, що КМР не спростовані доводи
Позивача та не доведено законності
прийняття оскаржуваного рішення №423/8707
від 01.11.2012 р. «Про поновлення ПрАТ
«ДІЖИТЕК-СЕРВІС» договору оренди
земельної ділянки для реконструкції,
експлуатації та обслуговування
адміністративного будинку з
влаштуванням автостоянки на вул.
Ризькій, 8-а у Шевченківському районі м.
Києва.

Крім того, суд критично ставиться до
посилання представників ПрАТ
«ДІЖИТЕК-СЕРВІС» та ДЗР ВО КМР (КМДА), що
права Позивача не порушуються
оскаржуваним Рішенням №423/8707, з огляду
на наступне.

Суд звертає увагу на ч.1 ст.73 Закону №280
та Регламенту №383/5770 в яких визначено,
що акти міської ради (зокрема КМР),
прийняті в межах наданих їм
повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Таким чином, Рішення №423/8707, відповідно
до положень ч.1 ст.73 Закону №280 та
Регламенту №383/5770, є обов'язковим не
лише для ПрАТ «ДІЖИТЕК-СЕРВІС», щодо
якого воно було винесене, але і для
інших осіб, в тому числі і для Позивача.

В ч.1 ст.6 КАС України зазначено, що кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси

В ч.1 та ч.2 ст.2 КАС України визначено, що
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

В положеннях ч.1 ст.17 КАС України,
передбачено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
із здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму. Під суб'єктом владних
повноважень п.7 ч.1 ст.3 КАСУ розуміє
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

В рішенні Конституційного Суду України
№15-рп/2002 «У справі за конституційним
зверненням Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий Дім
«Кампус Коттон клаб» щодо офіційного
тлумачення положення ч.2 ст.124
Конституції України (справа про
досудове врегулювання спорів)» вказав,
що положення ч.2 ст.124 Конституції
України треба розглядати у системному
зв'язку з іншими положеннями Основного
Закону України, які передбачають
захист судом прав і свобод людини і
громадянина, а також прав юридичної
особи, встановлюють юридичні гарантії
їх реалізації, надаючи можливість
кожному захищати права і свободи
будь-якими не забороненими законом
засобами (ч.5 ст.55 Конституції України).
Тобто кожна особа має право вільно
обирати не заборонений законом засіб
захисту прав і свобод, у тому числі
судовий захист.

При цьому, офіційне тлумачення поняття
«охоронюваний законом інтерес» надано
в рішенні Конституційного Суду України
№18-рп/2004 від 01.12.2004 р. «У справі за
конституційним поданням 50 народних
депутатів України щодо офіційного
тлумачення окремих положень ч.1 ст.4
Цивільного процесуального кодексу
України (справа про охоронюваний
законом інтерес)», в якому зафіксовано
тлумачення поняття «охоронюваний
законом інтерес». Зокрема, в даному
рішенні Конституційного Суду України
вказано, що поняття «охоронюваний
законом інтерес», яке вживається в ч.1
ст.4 Цивільного процесуального кодексу
України та інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
«права», треба розуміти як прагнення до
користування конкретним матеріальним
та/або нематеріальним благом, як
зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам.

Крім того, суд приймає посилання
представника Позивача, що були
викладені в додаткових поясненнях від
16.12.2013 р., зокрема на Європейську хартію
місцевого самоврядування,
Рекомендацією №R(97)7 Комітету міністрів
Ради Європи «Про місцеві громадські
служби і права користувачів їхніх
послуг», якими рекомендовано щоб усі
публічні органи, слід піддавати
періодичному оцінюванню з погляду
задоволення потреб користувачів з
наступним публічним обговоренням
підсумків цього оцінювання. Крім того,
суд приймає до уваги Кодекс кращих
практик участі громадськості у процесі
прийняття рішення, ухвалений
Конференцією міжнародних неурядових
організацій Ради Європи на засіданні
01.10.2009 р., в якому закріплено, що одна з
основних проблем сучасних демократій
полягає у відстороненні громадян від
політичних процесів. У цьому контексті,
як і в багатьох інших, громадянське
суспільство є важливим елементом
демократичного процесу. Воно надає
громадянам, разом із представниками
політичних партій і лобі,
альтернативний спосіб доносити різні
погляди та забезпечувати різні
інтереси у процесі прийняття рішень.
Крім того, суд приймає до уваги
посилання Позивача на рекомендації CM/Rec
(2007) від 14.10.2007 р. Комітет міністрів Ради
Європи, в якому передбачено, що
важливий внесок неурядових
організацій у розвиток і реалізацію
демократії та прав людини, зокрема є
участь у громадському житті та
забезпечення прозорості та
підзвітності органів державної влади.

Суд також приймає до уваги документ
Європейської Комісії «Про посилення
Європейської політики сусідства» від
04.12.2006 р. в якому відзначається вагома
роль громадянського суспільства, та
наголошується, що участь
громадянського суспільства в
реалізації ЄПС не повинна обмежуватися
лише комунікацією, а - організації
громадянського суспільства мають бути
повноцінними учасниками процесу
реформ через участь у прийнятті рішень,
їх реалізації, моніторингу та контролю.

Суд приймає до уваги посилання
Позивача, що ключовою метою є не
посягання (порушення) на чужі права та
інтереси, а саме є намагання
забезпечити дотримання суб'єктом
владних повноважень (КМР) чинного
законодавства, щоб в подальшому
Позивач мав можливість виконувати саме
законні рішення КМР.

Як наслідок, зважаючи на вищевказане, а
також приймаючи до уваги положення
Статуту Позивача (зокрема, на мету, цілі
та завдання Об'єднання), затвердженого
установчими зборами Позивача (протокол
№1 від 30.07.2013 р.), суд приймає до уваги
твердження Позивача про його порушені
інтереси, та про його право на
звернення до суду про оскарження
рішення КМР.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
Відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що Відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень,
спростовано доводи Позивача та
доведено правомірності своїх дій , а
отже суд дійшов висновку про наявність
підстав для відмови у задоволенні
позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на викладені обставин, суд
дійшов висновку про можливість
задоволення позову.

Керуючись положеннями ст.2, ст.17, ст.71,
ст.86, ст.158-163, ст.167, ст.254 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги Громадського
об'єднання «Український
суспільно-політичний рух: Демократія
через право» до Київської міської ради
задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати
рішення Київської міської ради №423/8707
від 01.11.2012 р. «Про поновлення
акціонерному товариству закритого
типу «ДІЖИТЕК-СЕРВІС» договору оренди
земельної ділянки для реконструкції,
експлуатації та обслуговування
адміністративного будинку з
влаштуванням автостоянки на вул.
Ризькій, 8-а у Шевченківському районі м.
Києва.

3. Присудити на користь
Громадського об'єднання «Український
суспільно-політичний рух: Демократія
через право» понесені судові витрати в
розмірі 68 (шістдесят вісім) грн. 82 коп.
із видатків місцевого бюджету м. Києва
направлених на асигнування діяльності
Київської міської ради.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст.254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя
Б.В.Санін