Справа № 820/13374/13-а
Суддя: Волкова Л.М.
Дата ухвалення: 2014-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 січня 2014 р.
№ 820/13374/13-а

Харківський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Волкова Л.М.

при секретарі судового засідання -
Добровольська М.С.

за участю:

представник позивача -Карманов В.Є., діє
за довіреністю від 30.10.2013 року

представник відповідача- Токаренко
Б.В., діє за довіреністю № 06.1/01-09/6764 від
30.12.2013 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ирбис-Авто" до
Харківської митниці Міндоходів про
скасування рішення,-

встановив:

Позивач звернувся до Харківського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом в якому
провив суд визнати протиправним та
скасувати рішення Харківської митниці
Міндоходів про корегування митної
вартості товарів №807000003/2013/001402/2 від
16.07.2013 р.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі, в
обґрунтування яких зазначив, що при
здійсненні митного декларування
правильно визначив митну вартість
товарів за основним методом - за ціною
договору. Підстав для застосування
другорядних методів визначення митної
вартості товару у спірних
правовідносинах не було. Посилаючись
на викладені вище доводи, представник
позивача у судовому засіданні, просив
суд прийняти рішення про задоволення
заявлених вимог.

Представник відповідача проти
задоволення адміністративного позову
заперечував в повному обсязі
посилаючись на те, що внаслідок
застосованої процедури консультацій
платник податків не виконав вимог
митного органу, витребуваних митницею
документів, необхідних для
застосування основного методу
визначення митної вартості товару, не
подав. У зв'язку з неможливістю
застосування кожного наступного
методу визначення митної вартості
товару, митний орган застосуав
резервний метод відповідно до ст.64
Митного кодексу України, у зв'язку з чим
просив суд рішення відмовити в
задоволенні заявлених вимог.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши докази у їх
сукупності, вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом у судовому засідання
встановлено, що ТОВ «Ирбис-авто» під
час здійснення зовнішньоекономічної
імпортної операції в межах укладеного
з фірмою Meritor Grrmany GmbH контракту № 1 від
23.01.2013р. склав і подав до відповідача,
Харківської митниці Міндоходів
вантажну митну декларацію
№00/2013/031524 на товар, в якій
визначив митну вартість товару за
основним методом у розмірі 274822,69грн.
Предметом вказаного контракту № 1 від
23.01.2013р. є поставка запасних частин до
автомобілів.

Внаслідок реалізації Харківською
митницею Міндоходів владної
управлінської функції - контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів згаданим
територіальним органом доходів і
зборів було застосовано резервний
метод визначення митної вартості
товарів, у зв'язку з чим прийнято
рішення №807000003/2013/0011402/2 від 16.07.2013 року
"Про коригування митної вартості
товарів", яким скориговано митну
вартість товару.

Як встановлено судом, юридичною
підставою для прийняття спірних рішень
суб'єкт владних повноважень обрав
положення ст.ст. 54, 55, 58-63, 64 Митного
кодексу України, а фактичною підставою
слугувало судження суб'єкта владних
повноважень про непідтвердження
платником податків в ході процедури
консультацій підстав для застосування
основного методу визначення митної
вартості товару та про наявність в
розпорядженні митного органу цінової
інформації про інший (вищий) рівень цін
на імпортуємий товар.

Суд, перевіряючи дії митного органу на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, приходить до наступного.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу
України основним методом визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є перший
метод - за ціною договору (вартість
операції). Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу. Застосуванню
другорядних методів передує процедура
консультацій між органом доходів і
зборів та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій орган
доходів і зборів та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності. У разі
неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи. У разі якщо неможливо
застосувати жоден із зазначених
методів, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, встановлених статтею 64 цього
Кодексу.

З досліджених у судовому засіданні
матеріалів справи, суд прийшов до
висновку, що у спірних правовідносинах
на момент прийняття суб'єктом владних
повноважень спірного рішень не
існувало законодавчо запроваджених
перешкод для визначення митної
вартості імпортованого платником
податків товару відповідно до ст. 58
Митного кодексу України.

Так, подані до митного оформлення
документи повністю відповідали
вимогам ч.2 ст.58 Митного кодексу України
і не створювали розумно достатніх
підстав для виникнення у митниці
обґрунтованих сумнівів відносно
непідтвердженості чи невизначеності
кількісно і достовірно та/або
відсутності хоча б однієї із складових
митної вартості, яка є обов'язковою при
її обчисленні.

При цьому, суд звертає увагу, що у
розумінні ч.4 ст.58 Митного кодексу
України митною вартістю є ціна товару,
збільшена на розмір платежів,
перелічених у ч.10 цієї ж статті.

Відповідно до ч. 2 ст.53 Митного кодексу
України передбачено, що документами,
які підтверджують митну вартість
товарів, є: 1) декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частинах п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; 2) зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Згідно з ч.3 ст.53 Митного кодексу
України право органу доходів і зборів
на висунення письмової вимоги про
надання додаткових документів виникає
лише у разі, коли 1) перелічені
документи містять розбіжності, 2)
перелічені документи містять ознаки
підробки, 3) перелічені документи не
містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, 4)
перелічені документи не містять
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що іноземний контрагент
позивача - резидент фірма Meritor Grrmany GmbH
згідно з поданими до митного
оформлення документами є продавцем
імпортованого товару. Митний орган
цієї обставини при здійсненні митних
процедур під сумнів не поставив,
належних та допустимих згідно з ст. 70
КАС України доказів на спростування
достовірності цієї обставини до суду
не подав.

Отже, за відсутності ознак пов'язаності
імпортера з іноземним контрагентом, за
відсутності ознак, котрі б показували
на явну незвичайність умов або суттєву
відмінність від звичайних умов
господарської операції з поставки,
відносно такої складової митної
вартості товару як ціна придбання
митний орган не мав фактичних даних
вважати подані платником податків
документи про ціну придбання неповними
чи недостовірними.

З огляду на викладене вище, суд
приходить до висновку, що митним
органом не було встановлено обставин,
які, згідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу
України, є підставою для
витребовування додаткових документів.

Відповідно до ст. 54 Митного кодексу
України передбачено, що контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу. За результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів орган доходів
і зборів визнає заявлену декларантом
або уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.4 ст.53 Митного кодексу
України орган доходів і зборів під час
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Однак, під час розгляду справи
суб'єктом владних повноважень не
надано до суду жодних фактичних даних,
які б засвідчували, що подані до
митного оформлення документи містять
розбіжності чи ознаки підробки, не
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів або
не містять відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

У зв'язку з неподанням митницею доказів
правомірності та обґрунтованості
рішень про застосування резервного
методу визначення митної вартості
товару відповідно до ст. 64 Митного
кодексу України, слід дійти висновку
про обґрунтованість доводів позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що реалізація суб'єктом
владних повноважень у спірних
правовідносинах управлінської функції
в порядку ч.1 ст. 55 Митного кодексу
України шляхом прийняття рішення про
коригування митної вартості товарів та
в порядку ч.6 ст.54 Митного кодексу
України шляхом прийняття рішення про
відмову в митному оформленні товару у
вигляді картки відмови у митному
оформленні товарів здійснена
безпідставно.

Застосування відповідачем лише з
причини спрацювання модуля АСАУР ціни
на товар за відомостями
спеціалізованої бази даних Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Держмитслужби України суд вважає
необґрунтованим, оскільки самі по собі
відомості згаданої системи не містять
жодних параметрів, об'єктивно
необхідних для судження про схожість,
подібність, аналогічність чи
ідентичність товарів. Потрібні для
такого судження характеристики товару
можуть бути з'ясовані лише у спосіб
порівняння змісту поданих до митного
оформлення документів з документами
про властивості раніше імпортованого
товару. Проте, при прийнятті
оскаржуваного рішення, як було
встановлено судом вище, відповідачем
такого порівняння зроблено не було.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про необхідність задоволення
позовних вимог та скасування рішення
про коригування митної вартості
товарів № 807000003/2013/001402/2 від 16.07.2013 р.

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, Митним кодексом
України, ст.ст. 7-11, ст.ст.158-163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

1. Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Ирбис-Авто" до Харківської митниці
Міндоходів про скасування рішення -
задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати
рішення Харківської митниці
Міндоходів про корегування митної
вартості товарів № 807000003/2013/001402/2 від
16.07.2013 р.

3. Постанова може бути оскаржена в
Харківський апеляційний
адміністративний суд через
Харківський окружний адміністративний
суд шляхом подачі апеляційної скарги у
десятиденний строк з дня її
проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
отримання копії постанови. Якщо
постанову було проголошено у
відсутності особи, яка бере участь у
справі, то строк подання апеляційної
скарги обчислюється з дня отримання
нею копії постанови.

4. Постанова набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено 22
січня 2014 року.

Суддя
Волкова Л.М.