Справа № 818/4442/13-а
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2013-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2013 р.Справа №
818/4442/13-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючого судді

Старостіна В.В.

суддів:
Шевцової Н.В.
, Мінаєвої О.М.

за участю секретаря судового засідання

Антоненко Н.В.

представника позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Роменської
об'єднаної державної податкової
інспекції Сумської області Державної
податкової служби, Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 25.07.2013р. по справі №
818/4442/13-а

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Роменської об'єднаної державної
податкової інспекції Сумської області
Державної податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
(надалі за текстом - ФОП ОСОБА_4),
позивач) звернувся до Сумського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Роменської об'єднаної державної
податкової інспекції Сумської області
(надалі за текстом - Роменська ОДПІ,
відповідач), в якому, з урахуванням
уточнень позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
24.05.2013 року Роменської об'єднаної
державної податкової інспекції
Сумської області № , яким йому
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 18934,35 грн., а також №
, яким йому збільшено суму
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб на суму 781,25 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 25.07.2013 року
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Роменської
об'єднаної державної податкової
інспекції Сумської області № від
24 травня 2013 року по збільшення суми
грошового зобов'язання фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_4 з податку на
додану вартість на загальну суму 18934
грн. 35 коп., із них за основним платежем
на 15147 грн. 48 коп. і за штрафними
(фінансовими) санкціями на суму 3786 грн.
87 коп.

В задоволенні інших позовних вимог
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції в частині задоволення
позову, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, а саме вимог п. 198.3, п. 198.4 ст. 198, п.
138.1 ст. 138 Податкового кодексу України,
ст. 159 Кодексу адміністративного
судочинства України, просить
оскаржувану постанову в частині
задоволення позову скасувати та
прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову відмовити.

Також із зазначеною постановою не
погодився позивач та подав апеляційну
скаргу, в якій просив скасувати
постанову суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог та прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом приписів п. 177.2 ст. 177
Податкового кодексу України, що
призвело до прийняття незаконного
рішення в частині відмови в
задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційні
скарги не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
14.05.2013 р. Роменська ОДПІ за наслідками
проведеної документальної планової
виїзної перевірки його господарської
діяльності за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2012
р. було складено акт № 200/1702-НОМЕР_1, в
якому було зроблено висновок про
порушення позивачем п. 50.1 ст. 50, п. 177.2 ст.
177, п. 198.3, 198.4 ст. 198 Податкового кодексу
України.

На підставі висновків вказаного акту
24.05.2013 р. податковим
повідомленням-рішенням №
позивачу було збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 15147,48 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в сумі 3786,87 грн., а податковим
повідомленням-рішенням №
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб за
основним платежем на суму 625 грн., та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції на суму 156,25 грн.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову щодо скасування
податкового повідомлення-рішення від
24.05.2013 р. № , суд першої інстанції
виходив з наявності належних доказів
підтвердження відповідачем
використання придбаних товарів у
власній господарській діяльності.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач дійшов висновку про
заниження позивачем податку на додану
вартість за січень 2012 р. у сумі 4684,48 грн.
та завищення від'ємного значення по
податку на додану вартість в сумі 1624,09
грн., в тому числі за лютий 2012р., в сумі
373,83 грн. за березень 2012 р. в сумі 109,20
грн., за листопад 2012 р. в сумі 1141,06 грн.

Так, позивачем до складу податкового
кредиту за січень 2012 р. було віднесено
придбані у ТОВ "Рона-Маркет" будівельні
матеріали на суму 442,77 грн., в тому числі
ПДВ - 73,79 грн.

Також в акті перевірки зазначено про
заниження позивачем податкового
зобов'язання по сплаті податку на
додану вартість за січень 2012 р. у сумі
4648,48 грн. та завищення від'ємного
значення по ПДВ на суму 1624,09 грн., в тому
числі за лютий 2012 р. на 373,83 грн., за
березень 2012 р. на 109,2 грн., за листопад 2012
р. на 1141,06 грн., оскільки придбання
фотокамера та карта пам'яті до неї, два
ноутбуки, шліфувальна машинка та
юридичні послуги, що були надані
позивачеві ТОВ "Будторг-імпекс", не
пов'язано із здійсненням ним
господарської діяльності. Однак ці
товари та послуги використовуються
саме при здійсненні господарської
діяльності позивача, що пов'язана з
наданням послуг з автоперевезення.

Колегія суддів зазначає, що на
підтвердження реальності
господарських операцій з придбання ТМЦ
та послуг позивачем були надані копії
наступних бухгалтерських та
податкових документів: податкові та
видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні, копії
рахунки, копії договорів (а а.с. 68-153).

З пояснень представника позивача та з
наданих до суду документів первинного
бухгалтерського обліку вбачається, що
придбані будівельні матеріали
позивачем були використані для ремонту
виробничих приміщень, цифрова
фотокамера разом з картою пам'яті до
неї, електропраска, два ноутбуки,
шліфувальна машинка використовуються
з метою забезпечення послуг з
автоперевезення, а юридичні послуги
були необхідні позивачеві для
забезпечення розгляду майнових спорів
з іншими суб'єктами господарювання.

Колегія суддів зазначає, що у вказаних
документах наявні необхідні реквізити,
передбачені ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», наявність яких
надає їм юридичної сили і доказовості.
За змістом норм Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", Податкового
кодексу України наявність первинних
документів є обов'язковою, але не
достатньою умовою для формування
податкового кредиту, оскільки факт
виконання зобов'язання за правочином
зумовлює складання й інших документів.

Податковий кредит з ПДВ може бути
сформований платником податків лише за
реально проведеною господарською
операцією, тобто за господарською
операцією, яка спричинила зміни у
структурі та стані активів і
зобов'язань суб'єкта господарювання, за
умови, що проведення господарської
операції підтверджується також і
іншими документами, складання яких
передбачено законодавством та є
загальноприйнятим за звичаями
ділового обороту.

Досліджуючи питання руху товару у
спірних правовідносинах, колегія
суддів виходить з того, що реальність
господарської операції з придбання
товарів має підтверджуватись також
документами про фізичне переміщення
придбаних товарів у просторі.

Згідно матеріалів справи, в
підтвердження фізичного переміщення
придбаних товарів у просторі позивачем
надано товарно-транспортні накладні.

Розрахунки між суб'єктами
господарювання за отриманий товар
проводились у безготівковій формі.

Як встановлено в акті перевірки суми
податку на додану вартість за
зазначеними податковими накладними
включено до податкового кредиту
відповідного періоду, відображені у
реєстрі отриманих податкових
накладних, які відповідають додатку 5
до податкової декларації з податку на
додану вартість, даним декларації ПДВ
за відповідні періоди.

Отже, враховуючи, встановлення
колегією суддів факту реального
виконання умов, обумовлених спірними
договорами, надання позивачем
належним чином оформлених документів в
підтвердження виконання спірних
договорів та не надання податковим
органом інших відомостей, які б
свідчили про нікчемність спірних
договорів, колегія суддів відхиляє
доводи відповідача про наявність ознак
нереальності спірних господарських
операцій у зв'язку з відсутністю
використання придбаного позивачем
товару та послуг в межах власної
господарської діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі по
тексту - Кодекс), податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

За приписами п.198.3. ст. 198 Податкового
кодексу податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.198.1. ст. 198 Податкового кодексу
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу, що передбачено п. 198.6. ст.
198 Податкового кодексу України.

Отже, підставою для нарахування
податкового кредиту є податкова
накладна видана платником податку.

Між тим, колегія суддів зазначає, що
наявність податкових накладних дійсно
є обов'язковою обставиною для
визначення правильності формування
податкового кредиту, але не вичерпною,
оскільки визначальною умовою для
віднесення сум ПДВ на підставі
податкових накладних до податкового
кредиту є реальність господарських
операцій, яка підтверджується
первинними документами, оформленими
належним чином.

Реальність господарських операцій за
спірними договорами підтверджена
документами первинного та
бухгалтерського обліку, оформленими
належним чином.

Отже, позивачем правомірно сформовано
податковий кредит за спірний період на
підставі податкових накладних, наявних
в матеріалах справи.

Колегія суддів також вважає
обґрунтованими висновки суду першої
інстанції щодо відсутності підстав для
задоволення позову в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення від 24.052013р. №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб на суму 781,25 грн.,
з урахуванням наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
перевіркою правильності визначення
валового доходу ФОП ОСОБА_4,
відображеного в податковій декларації
про майновий стан і доходи за 2012 рік
було встановлено його заниження на
суму 5000,00 грн., отриманих 09.04.2012 р. від
ТОВ "Хімконтенент".

Порядок оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю
регулюється ст. 177 Податкового кодексу
України «Оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою-підприємцем
від провадження господарської
діяльності, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування».

Відповідно до п. 177.2., п. 177.3. та п. 177.4. ст.
177 Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що в ході
проведення перевірки ФОП ОСОБА_4
податковим органом встановлено, що в
квітні 2012 року на розрахунковий
рахунок підприємця надійшли грошові
кошти згідно платіжного доручення від
09.04.2012 р. №61 від покупця TOB
„Хімконтинент" - оплата за транспортні
послуги в сумі 5000,00 грн., в т. ч. ПДВ 833,33
грн.

Між тим, вказану суму ФОП ОСОБА_4, не
включено до складу валового доходу
відповідного періоду, чим порушено п.
177.2 ст.177 Податкового кодексу України.

У зв'язку з викладеними обставинами,
позивачем занижено оподатковуваний
дохід у сумі 4166,67 грн., в т.ч. за 2012 рік -
4166,67 грн., що призвело до заниження
податку на доходів фізичних осіб у сумі
(4166,67x15%)= 625,00 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає
обґрунтованими доводи податкового
органу щодо правомірності
донарахування позивачу грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб на суму 781,25 грн., з огляду
на не відображення у складі доходів
виручки у негрошовій формі від надання
транспортних послуг.

Таким чином, переглянувши постанову
суду першої інстанції, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
підтверджує, що при її прийнятті суд
першої інстанції дійшов вичерпних
юридичних висновків щодо встановлення
обставин справи і правильно застосував
до спірних правовідносин сторін норми
матеріального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Роменської
об'єднаної державної податкової
інспекції Сумської області Державної
податкової служби, Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 25.07.2013р. по
справі № 818/4442/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін
В.В.Судді(підпис) (підпис) Шевцова Н.В.
Мінаєва О.М. ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ:
Старостін В.В.

Повний текст ухвали виготовлений
19.11.2013 р.