Справа № 2а-9525/09/2670
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

14 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Епель О.В.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 08 листопада 2013 року у справі
за адміністративним позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві про визнання
недійсними податкових повідомлень -
рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві, в якому просив
суд визнати недійсними податкові
повідомлення - рішення від 12 лютого 2009
року №/0, від 19 березня 2009 року
№/1, від 09 червня 2009 року №/2.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 06
жовтня 2009 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 26 січня 2011
року, залишеною без змін ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 28
лютого 2013 року, постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 06
жовтня 2009 року скасовано, ухвалено нову
про задоволення позову.

Постановою Верховного суду України від
02 липня 2013 року ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 28
лютого 2013 року скасовано, справу
направлено на новий касаційний
розгляд.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 07 серпня 2013 року постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 06 жовтня 2009 року та постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 26 січня 2011
року скасовано, справу направлено на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
листопада 2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу з підстав порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
в якій просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 08 листопада 2013 року та
ухвалити нове судове рішення про
відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив їх
задовольнити.

Представник позивача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
посилаючись на те, що судом першої
інстанції було ухвалене законне та
обґрунтоване рішення, а підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, постанову
суду першої інстанції - без змін, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
посадовими особами відповідача
проведено планову документальну
перевірку з питань дотримання
позивачем вимог податкового, валютного
та іншого законодавства, за період з
06.11.2007 року по 30.09.2008 року; за наслідками
перевірки складено акт від 05 лютого 2009
року №4/1704-.

Актом перевірки встановлено порушення
позивачем ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26 грудня 1992
року №13-92, що призвело до заниження
податку з доходів фізичних осіб за 2007
рік на 1805466,11 грн.

12 лютого 2009 року ДПІ у Печерському
районі м. Києва винесено податкове
повідомлення - рішення №00001704/0, яким на
підставі акту перевірки за виявлені
порушення позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб на 1805466,11 грн.

Зазначене податкове повідомлення -
рішення позивачем було оскаржено в
адміністративному порядку до ДПІ у
Печерському районі м. Києва м. Києва,
ДПА у м. Києві, ДПА України; за
наслідками чого відповідачем винесені
податкові повідомлення - рішення від 19
березня 2009 року №/1, від 09 червня
2009 року №/2 аналогічного змісту.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов висновку про
протиправність оскаржуваних
податкових повідомлень - рішень,
оскільки дохід у ІV кварталі 2007 року
позивачем отримано від провадження ним
діяльності, зазначеної у свідоцтві про
сплату єдиного податку, що свідчить про
відсутність необхідності включення
його до складу загального річного
оподатковуваного доходу і сплати з
нього податку з доходів фізичних осіб.

Колегія суддів погоджується з судом
першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач у період листопада - грудня 2007
року перебувала на спрощеній системі
оподаткування, про що свідчить
свідоцтво про сплату єдиного податку
від 13.11.2007 року серії Е №193891.

В обґрунтування заниження позивачем
податкових зобов'язань орган державної
податкової служби посилається на те, що
обсяг виручки позивача за 2007 рік (у
період із 06 листопада по 31 грудня 2007
року) перевищив допустимі граничні
норми, передбачені ст. 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03 липня 1998 року
№727/98 (далі Указ №727/98).

Так, сума виручки позивача за IV квартал
2007 року склала 13754937,50 грн., у той час, як
обсяг виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) фізичних осіб,
які здійснюють підприємницьку
діяльність без створення юридичної
особи та у трудових відносинах з якими,
включаючи членів їх сімей, протягом
року перебуває не більше 10 осіб, тобто
перебувають на спрощеній системі
оподаткування, за рік не повинен
перевищувати 500000,00 грн.

Положеннями статті 1 Указу №727/98
установлено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для суб'єктів малого
підприємництва - фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень. Виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) вважається сума, фактично
отримана суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок
або (та) в касу за здійснення операцій з
продажу продукції (товарів, робіт,
послуг).

У разі порушення вимог, установлених
статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу) (стаття 5
Указу №727/98).

Статтею 6 зазначеного Указу
передбачено, що суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником податку на
доходи фізичних осіб (для фізичних осіб
- суб'єктів малого підприємництва).

Питання оподаткування сум, що
перевищують установлений
законодавством граничний обсяг
виручки, положеннями Указу №727/98 не
передбачено.

Разом з тим, згідно з приписами п. 22.10
статті 22 Прикінцевих положень Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» правовідносини з
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю врегульовувалися
положеннями розділу IV Декрету Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 1992 року
№13-92 «Про прибутковий податок з
громадян», який підлягав застосуванню
з урахуванням положень пункту 9.12
статті 9 цього Закону.

Відповідно до статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

Пунктом 9.12.1 пункту 9.12 статті 9 Закону
«Про податок з доходів фізичних осіб»
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою від продажу нею
товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Відповідно до пп. 9.12.2 п. 9.12 ст. 9
зазначеного Закону якщо фізична особа -
суб'єкт підприємницької діяльності або
фізична особа, яка сплачує ринковий
збір, отримує інші доходи, ніж
визначені у підпункті 9.12.1 цього пункту,
то такі доходи оподатковуються за
загальними правилами, встановленими
цим Законом для платників податку, що
не є такими суб'єктами підприємницької
діяльності.

Разом з тим, згідно п. 1.19 статті 19 Закону
передбачено, що самозайнята особа -
платник податку, який є суб'єктом
підприємницької діяльності або
здійснює незалежну професійну
діяльність та не є найманою особою у
межах такої підприємницької чи
незалежної професійної діяльності.

Пунктом 4.3.25 Закону визначено, що дохід
(прибуток), одержаний самозайнятою
особою від здійснення нею
підприємницької або незалежної
професійної діяльності, якщо така
особа обрала спеціальну (спрощену)
систему оподаткування такого доходу
(прибутку) відповідно до закону не
включаються до складу загального
місячного або річного
оподатковуваного доходу.

Як вбачається з свідоцтва про сплату
єдиного податку від 13 листопада 2007 року
серії Е №193891, одним із видів діяльності
позивача є купівля та продаж власного
нерухомого майна.

Земельну ділянку позивачем придбано 21
листопада 2007 року та продано 19 грудня
2007 року, що підтверджується договорами
купівлі-продажу земельної ділянки від
21 листопада 2007 року №534 та 19 грудня 2007
року №1307.

Тобто, як вірно зазначено судом першої
інстанції, дохід у IV кварталі 2007 року
позивачем отримано від провадження ним
діяльності, зазначеної у свідоцтві про
сплату єдиного податку, а саме від
продажу земельної ділянки, тому,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відсутність необхідності включення
його до складу загального річного
оподатковуваного доходу і сплати з
нього податку з доходів фізичних осіб.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано визнав протиправними та
скасував податкові повідомлення -
рішення від 12 лютого 2009 року №/0,
від 19 березня 2009 року №/1, від 09
червня 2009 року №/2.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, з повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстави для
скасування або зміни постанови суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві залишити без
задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 08
листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено
20.01.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.В. Епель

Суддя:
І.В. Федотов

.

Головуючий суддя
Ісаєнко Ю.А.

Судді:
Епель О.В.

Федотов І.В.