Справа № 803/2782/13-а
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року Справа № 803/2782/13-a

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.

при секретарі судового засідання
Ткачук І.І.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача - Ягодинської
митниці Міндоходів Гудька О.В.,

представника відповідача - Головного
управління Державної казначейської
служби України у Волинській області
Соловей В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 до
Ягодинської митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Волинській області про визнання
протиправною та скасування картки
відмови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5
звернулася з позовом до Ягодинської
митниці Міндоходів України (далі -
Ягодинська митниця), Головного
управління Державної казначейської
служби України у Волинській області
(далі - ГУДКСУ у Волинській області) про
визнання протиправною та скасування
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№205070000/2013/00097 від 09 липня 2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 9
липня 2013 року позивачем через свого
представника-декларанта було подано на
митний пост "Луцьк" Ягодинської митниці
для митного оформлення партію товару -
обрізь м'ясна, співвідношення пісної та
жирової тканини 70/30 (тримінг)
знежиловану без шкіри - вагою нетто
20042,00 кг. за ціною 1,55 євро/кг на загальну
суму 31065,10 євро, що надійшла згідно
контракту купівлі-продажу №1/2013/NL від 03
січня 2013 року, укладеного із компанією
"Vion Sales BV" (Нідерланди) та інвойсу №5447679
від 05.07.2013 року.

Згідно умов контракту передача товару
здійснювалася на умовах FCA, згідно
правил "Інкотермс-2010".

Для митного оформлення представником
підприємця було надано контракт,
рахунок-фактуру (інвойс),
вантажно-митну декларація (далі - ВМД),
декларація митної вартості (далі - ДМВ),
міжнародну товаротранспортну накладну
CMR, сертифікат про походження товару,
ветеринарне свідоцтво, сертифікат
якості, контракт на перевезення товару,
довідка про транспорті витрати, інші
документи, які перелічені в графі 44 ВМД.

В графах 12, 45 ВМД №205070000/2013/036917 від 09
липня 2013 року нею було зазначено митну
вартість у розмірі 337557,61 грн., яку
визначено за ціною контракту
відповідно до вищезазначених
документів та в порядку, передбаченому
статтею 58 Митного кодексу України.
Зазначена митна вартість була
розрахована з врахуванням
документально-підтверджених витрат на
транспортування товару.

Того ж дня фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_5 було відмовлено у митному
оформленні товару та видано картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №205070000/2013/00097
від 09.07.2013 року (далі - картка відмови
№205070000/2013/00097), яка мотивована тим, що
графи 12, 45 ВМД не відповідають вимогам
статті 53 Митного кодексу України,
рішення про визначення митної вартості
товару №/2013/000038/1 прийнято 21.05.2013
року та отримано декларантом.

Позивач зазначає, що окремого рішення
про коригування митної вартості
інспекторами митного посту "Луцьк" не
приймалося, процедура консультацій із
декларантом щодо вибору для
застосування методів визначення
митної вартості товару не проводилася.

Згідно рішення про коригування митної
вартості №205000006/2013/000038/1 від 21.05.2013 року
митним органом визначено митну
вартість товару - тримінг 70/30, що
надійшов на адресу позивача на
підставі зазначеного контракту, за
ціною 2,5675 євро/1 кг.

Звертає увагу суду на ту обставину, що
вказане рішення про коригування митної
вартості товару визнано в судовому
порядку протиправним та було
скасоване. Однак, дане рішення суду на
момент звернення до суду законної сили
не набрало.

Відтак, митна вартість партії товару за
ціною, визначеною митним органом
становить 51457,83 євро. Таким чином,
різниця між митною вартістю,
визначеною митницею та митною
вартістю, визначеною декларантом за
основним методом 18592,73 євро на користь
першої.

З метою запобігання псування товару та
нарахування штрафних санкцій за
можливий простій автомобіля, який
перевозив товар, позивачем 09.07.2013 року
через представника було подано нову
ВМД №205070000/2013/036988, вказавши у графах 12
та 45 митну вартість, розраховану за
ціною одиниці товару, наведену в
інвойсі №5447679. Розрахунок митних
платежів здійснювався, виходячи із
митної вартості, визначеної митним
органом. наведену у рішенні митниці.
Митне оформлення у цьому випадку
проводилось за другорядним резервним
методом.

Позивач вважає, що картка відмови
№205070000/2013/00097 від 09.07.2013 року підлягає
визнанню протиправною та скасуванню,
оскільки при проведенні митного
контролю у графі "Для відміток митного
органу" ДМВ №205070000/2013/ від 09.07.2013 року
службовими особами Ягодинської
митниці не вчинено жодних написів, яке
це передбачено пунктами 2.2, 2.3, 2.6-2.8
Наказу Міністерства фінансів України
№599 "Про затвердження Форми декларації
митної вартості та Правил її
заповнення", а саме: не прийнято одне з
рішень, яке передбачено частиною
третьою статті 54 Митного кодексу
України (далі - МК України) - або про
визнання митної вартості, або про
прийняття письмового рішення про її
коригування відповідно до положень
статті 55 цього Кодексу.

Також зазначає, що фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 для
проведення митного оформлення товару
були подані всі документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
і обраний метод її визначення,
передбачені статтею 53 МК України. При
цьому під час митного оформлення у
інспектора не виникло жодних претензій
до вказаних документів, а також орган
доходів і зборів не вимагав у
декларанта подання додаткових
документів для підтвердження
заявленої ним митної вартості товару, а
тому у відповідача були відсутні
підстави, визначені статтею 54 МК
України для відмови у митному
оформленні товарів.

Крім того, на думку підприємця, чинне
митне законодавство України не
передбачає право митного органу
відмовляти в митному оформленні
(шляхом прийняття картки відмови) у
зв'язку з тим, що раніше винесене
рішення про коригування митної
вартості товару було отримано
декларантом. Більше того, це рішення не
стосується даного митного оформлення.

На підставі вищевикладеного просить
суд визнати протиправною та скасувати
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№205070000/2013/00097 від 9 липня 2013 року.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві та
просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Ягодинської
митниці в наданих суду письмових
запереченнях та в судовому засіданні
позов не визнав, зазначивши, що під час
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товару за
митною декларацією №205070000/2013/036917 від
09.07.2013 року, поданою представником
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, було
встановлено, що за
зовнішньоекономічним контрактом
№1/2013/NL від 03.01.2013 року раніше, а саме
21.05.2013 року, було прийнято рішення про
коригування митної вартості
№205000006/2013/000038/1.

На думку представника митниці,
окремого рішення про коригування
митної вартості виносити немає
необхідності, оскільки згідно пункту
2.13 розділу 2 Методичних рекомендацій
щодо роботи посадових осіб митних
органів з аналізу, виявлення та оцінки
ризиків при здійсненні контролю
правильності визначення митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
затверджених наказом Державної митної
служби України від 13.07.2012 року №362,
робота посадових осіб з аналізу,
виявлення та оцінки ризиків
здійснюється шляхом перевірки
наявності прийнятих іншими митними
органами рішень про коригування митної
вартості товарів, що ввозились на
виконання того ж
зовнішньоекономічного договору
(контракту) або документа, який його
заміняє, що і оцінювані товари.

Вказує на те, що відповідно до пунктів
2.2, 2.3 Правил заповнення декларацій
митної вартості, затверджених наказом
Міністерства фінансів України №599 від
24.05.2012 року, посадова особа органу
доходів і зборів у графі "Для відміток
митного органу" декларації митної
вартості товару робить запис лише при
встановлені ризику заявлення неповних
та/або недостовірних відомостей про
митну вартість та необхідності подання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів. У даному випадку
додаткових документів від декларанта
не вимагалося. Також згідно з пунктом 2.7
зазначених Правил у даній графі запис
"митну вартість визнано" вчиняється у
випадку, якщо у митного органу
відсутні зауваження щодо заявленої
митної вартості товару, відсутні
підстави для прийняття рішення про
коригування митної вартості товару.

Саме тому при здійсненні митного
оформлення 09.07.2013 року митним
інспектором не було учинено жодного
запису у графу "Для відміток митного
органу" ДМВ-1 №205070000/2013/ від 09.07.2013 року, у
тому числі запис "митну вартість
визнано". Відповідно до частини шостої
статті 54 МК України митним органом було
відмовлено у митної оформленні товарів
за заявленою декларантом митною
вартістю та заповнено картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску товар
транспортних засобів комерційного
призначення №205070000/2013/00097 від 09.07.2013
року з причин: невідповідність граф 12,
45 митної декларації вимогам статті 53 МК
України, отримання рішення про
визначення митної вартості
№205000006/2013/000038/1 від 21.05.2013 року.

Також зазначає, що відповідно до
частини другої розділу II Порядку
заповнення митних декларацій на бланку
єдиного адміністративного документа,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України №651 від 30.05.2012 року,
декларант при здійсненні митного
оформлення товару у графах 12,45 митної
декларації мав би зазначити митну
вартість товару з урахуванням рішення
про коригування митної вартості
товарів №205000006/2013/000038/1 від 21.05.2013 року.

Крім того, на думку представника
митниці, підприємець порушила частини
другу розділу ІІ зазначеного Порядку, а
саме: в графі 43 "Метод визначення митної
вартості" митної декларації не
відобразила прийнятого рішення про
коригування митної вартості товару.

Також зазначає, що процедуру
консультацій з декларантом щодо вибору
того чи іншого методу визначення
митної вартості товару відповідачем
проведено не було, оскільки вимоги
представника декларанта про
проведення такої процедури в письмовій
формі на адресу органу доходів і зборів
не надходило.

З огляду на наведене, вважає, що
Ягодинською митницею правомірно
винесено картку відмову в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№205070000/2013/00097 від 09.07.2013 року, просить
відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ГУДКСУ у
Волинській області в судовому
засіданні адміністративний позов не
визнала, просила в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть
участь в справі, дослідивши подані суду
письмові докази, суд приходить до
висновку, що заявлений позов підлягає
повному задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі
зовнішньоекономічного контракту
№1/2013/NL від 03.01.2013 року, укладеного між
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 та
фірмою "Vion Sales West BV" (Нідерланди), інвойсу
№5447679 від 05.07.2013 року, позивач 09.07.2013
року ввезла на територію України товар
- обрізь м'ясна, співвідношення пісної
та жирової тканини 70/30 (тримінг)
знежилований без шкіри, вагою нетто 20042
кг за ціною 1,55 євро/кг на загальну суму
31065,10 євро. Згідно умов контракту
передача товару здійснювалася на
умовах FCA, згідно правил "Інкотермс-2010".

09.07.2013 року позивачем через
представника декларанта митному
органу було подано наступні документи:
контракт №1/2013/NL від 03.01.2013 року,
рахунок-фактуру (інвойс) №5447679 від
05.07.2013 року, вантажно-митну декларацію
(ВМД) №205070000/2013/036917 від 09.07.2013 року,
декларацію митної вартості ДМВ-1
№205070000/2013/ від 09.07.2013 року, міжнародну
товаротранспортну накладну СМR №423255
від 05.07.2013 року, сертифікат про
походження товару №S7831 від 05.07.2013
року, ветеринарне свідоцтво ВРД-00 №373412
від 08.07.2013 року, сертифікат якості від
05.07.2013 року, контракт на перевезення
товару №7/2013/РL від 17.01.2013 року, довідка
про транспортні витрати від 08.07.2013 року,
лист ОСОБА_5 про нестрахування товару
№251 від 08.07.2013 року, інші документи,
перелічені у графі 44 ВМД.

В графах 12, 45 вантажно-митної
декларації (ВМД) №205070000/2013/036917 від 09.07.2013
року було вказано митну вартість у
розмірі 337557,61 грн. або 32865,10 євро (31065,10
євро - заявлена вартість товару + 1800,00
євро - вартість перевезення товару) за
ціною 1,55 євро/кг, визначену за ціною
контракту відповідно до
вищезазначених документів.

Посадовою особою митного органу у
графі "Для відміток митниці" декларації
митної вартості (ДМВ) №205070000/2013/ від
09.07.2013 року жодних записів зроблено не
було, натомість у відповідній графі
вантажно-митної декларації (ВМД)
№205070000/2013/036917 від 09.07.2013 року зроблений
запис "у митному оформленні відмовлено,
картка відмови №205070000/2013/00097".

Судом встановлено та не заперечувалося
представниками сторін у судовому
засіданні, що того ж дня, 09.07.2013 року,
відповідачем - Ягодинською митницею
позивачу було відмовлено у митному
оформленні товару та видано картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України №205070000/2013/00097 від 09.07.2013
року в зв'язку з невідповідністю
заповнення граф 12, 45 митної декларації
вимогам статті 53 МК України, рішення
про визначення митної вартості
№205000006/2013/000038/1 прийнято 21.05.2013 року та
отримано декларантом.

Разом з тим, згідно роз'яснень вимог,
виконання яких забезпечує можливість
прийняття митної декларації, митного
оформлення, випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, такими
вимогами є: приведення рівня митної
вартості в графах 12, 45 МД у
відповідність до рішення про
визначення митної вартості
№205000006/2013/000038/1, прийнятого 21.05.2013 року.

Згідно зазначеного рішення
Ягодинською митницею було визначено
митну вартість товару, що надійшов на
адресу суб'єкта зовнішньоекономічної
діяльності згідно контракту
купівлі-продажу №1/2013/NL від 03.01.2013 року,
укладеного з компанією "Vion Sales West BV"
(Нідерланди), митним органом визначено
митну вартість товару - тримінг 70/30, що
надійшов на адресу позивача на
підставі зазначеного контракту, за
ціною 2,5675 євро/1 кг.

Відтак, митна вартість партії товару за
ціною, визначеною митним органом
становить 51457,83 євро. Таким чином,
різниця між митною вартістю,
визначеною митницею та митною
вартістю, визначеною декларантом за
основним методом 18592,73 євро на користь
першої.

При цьому, як вбачається з пояснень
представників сторін, окремого рішення
про коригування митної вартості, яка
визначена декларантом у ДМВ №205070000/2013/
від 09.07.2013 року та у графах 12, 45 ВМД
№205070000/2013/036917 від 09.07.2013 року
відповідачем не приймалося, а
натомість використано рішення про
коригування митної вартості
№205000006/2013/000038/1 від 21.05.2013 року, яке
стосувалося ВМД №205070000/2013/027935 від 21.05.2013
року.

Позивачем 09.07.2013 року з метою
запобігання псування товару та
нарахування штрафних санкцій за
можливий простій автомобіля, який
перевозив товар, було подано нову ВМД
№205070000/2013/036988, вказавши у графах 12 та 45
митну вартість, розраховану за ціною
одиниці товару, наведену у рішенні
№205000006/2013/000038/1, прийнятому 21.05.2013 року.
Митне оформлення у цьому випадку
проводилось за другорядним резервним
методом із застосуванням гарантійних
зобов'язань грошової застави.

Надаючи правову оцінку картці відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення Ягодинської
митниці №205070000/2013/00097 від 9 липня 2013
року, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли між
сторонами стосовно відмови
контролюючого органу - Ягодинської
митниці декларанту - фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_5 у здійсненні
митного оформлення з підстав
невідповідності заявленої митної
вартості товару, а, відтак,
врегульовані Митним кодексом України
в редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин.

Як слідує з частини першої статті 256
Митного кодексу України, відмова у
митному оформленні - це письмове
вмотивоване рішення органу доходів і
зборів про неможливість здійснення
митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення через невиконання
декларантом або уповноваженою ним
особою умов, визначених цим Кодексом.

Підстави для відмови у митному
оформлені товарів визначені у частині
шостій статті 54 Митного кодексу
України, відповідно до якої, митний
орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Проаналізувавши вищевикладені норми
законодавства, суд дійшов висновку, що
контролюючий орган вправі відмовити в
митному оформлені товарів лише у разі
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами першою, третьою
статті 51 Митного кодексу України митна
вартість товарів, що переміщуються
через митний кордон України,
визначається декларантом відповідно
до норм цього Кодексу. Визначення
митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України у митних режимах, відмінних від
митного режиму імпорту, здійснюється
згідно з положеннями статей 65, 66 цього
Кодексу.

Згідно з приписами статті 54 Митного
кодексу України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу. За результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів митний орган
визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої
статті 55 Митного кодексу України
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів. Прийняте митним
органом письмове рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів має містити, зокрема,
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами: 1)
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) другорядні: а) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; в) на
основі віднімання вартості; г) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності. У разі
неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи. У разі якщо неможливо
застосувати жоден із зазначених
методів, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, встановлених статтею 64 цього
Кодексу.

Статтею 52 Митного кодексу України
визначено, що заявлення митної
вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою. У
випадках, визначених цим Кодексом, для
заявлення митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту, митному органу, який проводить
митне оформлення цих товарів, разом з
митною декларацією та іншими
необхідними для митного оформлення
зазначених товарів документами в
установленому порядку подається
декларація митної вартості. Декларація
митної вартості подається, зокрема, у
разі якщо до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари, додаються витрати,
зазначені у частині десятій статті 58
цього Кодексу, і якщо вони не
включалися до ціни.

Судом встановлено, що декларуючи
договірну вартість товару згідно ВМД
№205070000/2013/033487 від 18.06.2013 року, тобто, за
основним (першим) методом за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції),
встановленим статтею 57 МК України,
позивач керувався умовами
зовнішньоекономічного договору
(контракту) купівлі-продажу № 1/2013/NL від
03.01.2013 року.

Для підтвердження митної вартості
товару позивачем було надано митному
органу всі документи, передбачені
статтею 53 МК України, що дають
можливість визначити митну вартість за
першим методом визначення митної
вартості.

Згідно зі статтею 53 МК України у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару;за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
додаткові документи.

Проте, у спірному випадку додаткових
документів органом доходів і зборів
від позивача не вимагалося.

Разом з тим, аналіз положень статті 54
Митного кодексу України дає підстави
вважати, що за результатами перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів, яка зазначається
декларантом під час здійснення митного
оформлення, контролюючий орган вправі
прийняти одне з наступних рішень:

1) або визнати заявлену декларантом
митну вартість;

2) або прийняти письмове рішення про
коригування митної вартості в порядку
визначеному статтею 55 Митного кодексу
України.

Порядок прийняття одного з
вищезазначених рішень конкретизований
у Правилах заповнення декларації
митної вартості, які затвердженні
Наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 2012 року №599 (далі -
Правила).

Ці Правила визначають порядок
заповнення декларації митної вартості
(далі - ДМВ), яка використовується
декларантом або уповноваженою ним
особою - при визначенні та заявленні
митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту та митним органом - при
здійсненні контролю за правильністю
визначення декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів, що переміщуються
через митний кордон України відповідно
до митного режиму імпорту.

Згідно з пунктом 2.1 Правил посадовою
особою митного органу заповнюється
графа ДМВ "Для відміток митного органу".

Пунктами 2.3 - 2.6 Правил передбачено, що
запис щодо рішення, яке прийняте
посадовою особою митного органу за
результатами контролю правильності
визначення митної вартості товарів,
учиняється таким чином якщо за
результатами аналізу, виявлення та
оцінки ризиків посадовою особою
митного органу встановлено ризик
заявлення неповних та/або
недостовірних відомостей про митну
вартість, у тому числі невірне
визначення митної вартості, або якщо за
результатом розгляду поданих
декларантом або уповноваженою ним
особою документів, які підтверджують
митну вартість товарів, встановлені
підстави для запиту документів,
перелік яких визначений частинами
третьою та/або четвертою статті 53
Кодексу, посадова особа митного органу
у графі "Для відміток митного органу"
ДМВ на паперовому носії робить запис
про необхідність подання документів
для підтвердження митної вартості
товарів із складенням переліку таких
документів, зазначає час, дату і
прізвище, ставить свій підпис та
проставляє відбиток особистої
номерної печатки.

ДМВ на паперовому носії надається
декларанту або уповноваженій ним особі
для ознайомлення з таким записом.
Декларант або уповноважена ним особа
після ознайомлення зазначає час, дату,
прізвище та проставляє підпис.

При електронному декларуванні
повідомлення про необхідність подання
документів вважається одержаним
декларантом або уповноваженою ним
особою з часу надходження до митного
органу повідомлення в електронній
формі від декларанта або уповноваженої
ним особи про одержання цього
повідомлення.

У разі відмови подати документи
декларант або уповноважена ним особа
робить відповідний запис із
зазначенням часу, дати, прізвища та
проставлення свого підпису на
зворотному боці основного аркуша ДМВ
на паперовому носії.

При електронному декларуванні
декларант або уповноважена ним особа
надсилає повідомлення про відмову у
подачі документів у складі
електронного повідомлення,
засвідченого електронним підписом.

Якщо за результатом розгляду поданих
декларантом або уповноваженою ним
особою документів посадовою особою
митного органу встановлені визначені
Кодексом підстави для прийняття
рішення про коригування митної
вартості товарів, в основному аркуші
ДМВ учиняється запис "Рішення про
коригування митної вартості товарів
від ____ N ____".

Якщо в митного органу відсутні
зауваження щодо заявленої декларантом
або уповноваженою ним особою митної
вартості, відсутні підстави для
прийняття рішення про коригування
митної вартості товарів, то в основному
аркуші ДМВ учиняється запис "митну
вартість визнано".

Таким чином, про прийняте рішення за
результатом контролю правильності
визначення митної вартості товарів
посадова особа митного органу
повідомляє декларанта шляхом
проставляння одного з записів у графі
"Для відмоток митного органу"
декларації митної вартості:

1) про необхідність подання документів
для підтвердження митної вартості
товарів із складенням переліку таких
документів;

2) про прийняття рішення щодо
коригування митної вартості товарів;

3) про визнання митної вартості.

При цьому, аналіз положень Митного
кодексу України дозволяє зробити
висновок, що рішення про коригування
митної вартості носять індивідуальний
характер щодо кожної окремої партії
товарів, які підлягають митному
оформленню, оскільки приймаються за
результатом вивчення поданих
декларантом документів, перевірки
цінової інформації згідно баз даних
митної служби тощо. Також при прийнятті
рішення про коригування митної
вартості товарів контролюючий орган
здійснює консультації щодо вибору
методи визначення митної вартості в
порядку частини четвертою статті 57
Митного кодексу України, а також
витребовує необхідні документи шляхом
зазначення їх переліку в графі "Для
відміток митного органу" декларації
митної вартості.

На думку суду, враховуючи
індивідуальний характер кожної партії
товарів, що підлягає митному
оформленню, митні органи позбавлені
права використовувати раніше прийняті
рішення про коригування митної
вартості до іншої партії товарів, що в
подальшому ввозяться декларантом,
оскільки будь-яких винятків з
процедури, яка встановлена частиною
третьою статті 54, статтею 55 Митного
кодексу України законодавство не
містить.

Всупереч наведеним положенням
законодавства, розглянувши подані
позивачем до митного оформлення
документи, Ягодинська митниця не
прийняла одного з рішень, як це
передбачено частиною третьою статті 53
Митного кодексу України - про визнання
митної вартості товару, або про її
коригування, оскільки декларація
митної вартості №205070000/2013/ від 09.07.2013
року всупереч положенням Правил
заповнення декларації митної вартості
не містить жодних відміток митного
органу у відповідній графі.

Матеріалами справи та поясненнями
представника відповідача у судовому
засіданні підтверджено, що окремого
рішення про коригування митної
вартості за результатом митного
оформлення товарів 09.07.2013 року не
приймалося.

Суд не приймає посилання митного
органу на рішення про коригування
митної вартості №205000006/2013/000038/1 від
21.05.2013 року, оскільки це рішення
стосується іншої поставки товару, що
відбувалася 21.05.2013 року, а його
використання до інших поставок не
передбачено законодавством.

Як встановлено судом, позивач не
погодилась із зазначеним рішенням та
оскаржила його в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 22.10.2013 року
дане рішення скасовано, проте, воно є
неузгодженим, оскільки постанова суду
оскаржена в апеляційному порядку та не
набрала законної сили.

Крім того, у судовому засіданні
відповідачем не подано жодного доказу
того, що в нього виникли обґрунтовані
сумніви у достовірності поданих
декларантом відомостей щодо митного
оформлення товару та не наведено
обґрунтованих підстав щодо
неможливості застосувати перший метод
визначення митної вартості товару.

Ягодинською митницею не було доведено,
що мало місце непідтвердження
декларантом документально заявленої
ним митної вартості товару і що таке
непідтвердження викликало сумніви
щодо правильності застосування
декларантом методу визначення митної
вартості за ціною договору.

Суд не заперечує права митного органу
щодо самостійного визначення митної
вартості товарів, однак, це повинно
відбуватись із дотриманням чинного
законодавства, з використанням
повноважень, обґрунтовано, тобто з
врахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дій), з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації, з
врахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення.

В даному випадку при прийнятті картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні чи пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України митним органом в повній
мірі не виконані вищезазначені норми.

Крім того, при винесенні картки відмови
відповідач повинен був обґрунтувати
неможливість застосування інших 5
методів визначення митної вартості
товарів.

Ягодинською митницею як підставу для
відмови в прийнятті митної декларації
зазначено: невідповідність заповнення
граф 12, 45 митної декларації вимогам
статті 53 МК України, рішення про
визначення митної вартості
№205000006/2013/000038/1 прийнято 21.05.2013 року та
отримано декларантом, відповідачем
порушено вимоги статей 55, 64 МК України.

Наказом Міністерства фінансів України
№651 від 30.05.2012 року затверджено Порядок
заповнення митних декларацій на бланку
єдиного адміністративного документа.
Даний Порядок визначає правила
заповнення граф митних декларацій на
бланках єдиного адміністративного
документа (ЄАД). Так, відповідно до
частини другої Розділу II графа 12 митної
декларації заповнюється у разі сплати
митних платежів або застосування
заходів забезпечення їх сплати
відповідно до розділу X Митного кодексу
України. У графі зазначається у валюті
України сума наведених у графах 45 ЄАД і
додаткових аркушів митних вартостей
задекларованих товарів. Графа 45 митної
декларації заповнюється у разі сплати
митних платежів або застосування
заходів забезпечення їх сплати
відповідно до розділу X Митного кодексу
України. У графі зазначається у валюті
України митна вартість товару,
визначена Декларантом самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом.

Проте, як встановлено судом, в графах 12,
45 ВМД №205070000/2013/036917 від 09.07.2013 року
позивачем було вказано митну вартість,
розрахованою за ціною контракту.

У свою чергу стаття 53 МК України
визначає перелік документів, що
надаються декларантом і підтвердження
митної вартості товару, а також перелік
документів та випадки у яких ці
документи можуть бути витребувані
органом доходів і зборів.

Таким чином, суд вважає, що причини
відмови у митному оформленні товару з
підстав невідповідності граф 12, 45 ВМД
№205070000/2013/036917 від 09.07.2013 року статті 53 МК
України, зазначені митним органом в
картці відмови, є необґрунтованими та
незаконними.

На думку суду також є помилковим
посилання представника відповідача на
Методичні рекомендації щодо роботи
посадових осіб митних органів з
аналізу, виявлення та оцінки ризиків
при здійсненні контролю правильності
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України (далі - Методичні рекомендації),
затвердженні наказом Державної митної
служби України №362 від 13.07.2012 року з
огляду на наступне.

Як слідує зі змісту пункту 2 Методичних
рекомендацій, посадові особи митного
органу з метою аналізу, виявлення та
оцінки ризиків здійснюють ряд
процедур, передбачених у відповідних
підпунктах рекомендацій. Зокрема, у
підпункті 2.13 пункту 2 Методичних
рекомендацій передбачено, здійснення
перевірки наявності прийнятих іншими
митними органами рішень про
коригування митної вартості товарів,
що ввозились на виконання того ж
зовнішньоекономічного договору
(контракту) або документа, який його
замінює, що і оцінювані товари.

Аналіз вищезазначених положень
Методичних рекомендацій дозволяє
дійти висновку, що вони не звільняють
посадових осіб митного органу від
винесення окремого рішення про
коригування митної вартості. У випадку
коли посадова особа митного органу
встановила наявність іншого рішення
про коригування митної вартості, вона
зобов'язана врахувати його та виконати
вимоги частини третьої статті 54
Митного кодексу України, тобто
прийняти одне з рішень - про визнання
митної вартості чи про її коригування.

Також суд зазначає, що Методичні
рекомендації є підзаконним
нормативно-правовим актом та носять в
першу чергу рекомендаційний характер,
а, відтак, не можуть підмінювати собою
правила, встановлені законом, а саме
частиною третьою статті 54 Митного
кодексу України.

Також, на думку суду, помилковим є
посилання митного органу на те, що
фізична особа-підприємець ОСОБА_5 була
зобов'язана відобразити рішення про
коригування митної вартості від
№205000006/2013/000038/1 від 21.05.2013 року у графі 43
вантажно-митної декларації (ВМД),
оскільки це рішення стосується іншої
поставки товару, що відбувалася 21.05.2013
року, а його використання до інших
поставок не передбачено
законодавством.

Крім того, суд зазначає, що процедура
консультацій між сторонами щодо вибору
методу визначення митної вартості
фактично не проводилася.

Правова позиція щодо необхідності
дотримання митним органом процедури
консультації з декларантом викладена у
постановах Верховного суду України від
14.05. 2013 року (справа №21-130а13), від 21.01.2011
року (справа №21-56а10), від 07.02.2011 року
(справа N 21-76а10), від 14.112011 року (справа
№21-213а11), від 06.02.2012 року (справа №21-418а11),
від 03.07.2012 року (справа №21-197а12), які в
силу статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
є обов'язковими для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, та для всіх судів України.

Підсумовуючи вищевикладене суд дійшов
висновку, що відповідачем за
результатом контролю митної вартості
товару поданому позивачем до митного
оформлення 9 липня 2013 року всупереч
вимогам Митного кодексу України не
прийнято рішення про коригування
митної вартості чи про її визнання, не
витребувано у декларанта додаткових
документів на підтвердження такої
вартості, не проведено процедури
консультації щодо вибору методів
визначення митної вартості, а тому
Ягодинська митниця передчасно
відмовила фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_5 у митному оформленні товарів
карткою відмови від 9 липня 2013 року
№205070000/2013/00097, тобто протиправно.

Відповідності до статті 19 Конституції
України органи державної влади, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, відповідач - Ягодинська митниця
Міндоходів, як суб'єкт владних
повноважень, не довела правомірності
винесення оскаржуваної картки відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №205070000/2013/00097
від 9 липня 2013 року.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Перевіривши картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №205070000/2013/00097 від 9 липня 2013
року та надавши оцінку діям службових
осіб щодо її винесення суд дійшов
висновку, що вона винесена не на
підставі та не у спосіб, що передбачені
Конституцією та Митним кодексом
України, передчасно та необґрунтовано.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що адміністративний позов
підлягає повному задоволенню шляхом
визнання протиправною та скасування
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№205070000/2013/00097 від 09.07.2013 року.

За правилами частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

З матеріалів справи вбачається, що за
подання даного позову позивач сплатила
судовий збір за позовну вимогу
немайнового характеру (про визнання
протиправною картки відмови) 68,82 грн. та
172,18 грн. за позовну вимогу майнового
характеру (про стягнення надмірно
сплачених платежів), що
підтверджується платіжним дорученням
№6126 від 24 грудня 2013 року.

Частиною 1 статті 95 КАС України
визначено, що у разі відмови позивача
від адміністративного позову понесені
ним витрати відповідачем не
відшкодовуються, а витрати відповідача
за його заявою стягуються із позивача,
крім випадків, коли позивач звільнений
від сплати судових витрат.

Оскільки позовна заява ОСОБА_5 в
частині стягнення з бюджету надмірно
сплачених платежів залишена без
розгляду, тому суд дійшов висновку, що
на користь позивача слід присудити з
Державного бюджету України судовий
збір в сумі 68,82 грн., сплачений за
позовну вимогу немайнового характеру
при подачі позовної заяви до суду
згідно платіжного доручення №6126 від
24.12.2013 року.

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтями 162-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Митного кодексу
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
Ягодинської митниці Міндоходів
№205070000/2013/00097 від 09 липня 2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 68,82
грн. (шістдесят вісім) гривень 82 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, повний
текст якої буде виготовлено 28 січня 2014
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В.Д. Ковальчук