Справа № 827/2292/13-а
Суддя: Воробйова Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

Справа № 827/2292/13-а

13.01.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Воробйової С.О.,

суддів Кобаля М.І. ,

Курапової З.І.

секретар судового засідання
Жабенко І.М.

за участю сторін:

позивач, ОСОБА_2, паспорт серії НОМЕР_1,
виданий Гагарінським РВ УМВС України в
місті Севастополі 01.07.2003 року;

представник відповідача, Головного
управління Держземагенства у м.
Севастополі - не з'явився, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про
причину неявки суд не повідомив;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь (суддя Гавура О.В.) від 24.10.13
по справі № 827/2292/13-а

за позовом ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до Головного управління
Держземагенства у м. Севастополі (вул.
Демідова, 13, м.Севастополь,99011)

про визнання протиправною
бездіяльності, стягнення суми та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 24.10.2013 року відмовлено
у задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до Головного управління
Держземагенства у м. Севастополі про
визнання протиправною бездіяльності,
стягнення суми та зобов'язання вчинити
певні дії.

Не погодившись із вищевказаною
постановою суду, позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя по справі №827/2292/13-а та
ухвалити нове рішення по справі, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні позивач підтримав
апеляційну скаргу у повному обсязі з
підстав у ній викладених, просив її
задовольнити, скасувати постанову
Окружного адміністративного суду
міста Севастополя від 24.10.2013 року та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги у
повному обсязі.

Представник відповідача - Головного
управління Держземагенства у м.
Севастополі у судове засідання 13.01.2014
року не з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, про причину неявки суд не
повідомив.

Згідно з частиною 4 статті 196 Кодексу
адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Чинне законодавство не обмежує коло
представників осіб, які беруть участь у
справі, при апеляційному розгляді
адміністративної справи.

Судова колегія, вислухавши пояснення
позивача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку (частина 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2
звернувся до Окружного
адміністративного суду Севастополя з
адміністративним позовом до Головного
управління Держземагенства у місті
Севастополі про визнання протиправною
бездіяльності відповідача щодо
порушення процедури розгляду його
клопотання про виділення та передачу у
власність земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства поблизу села Резервне на
території Орлинівської сільської ради
Балаклавського району м. Севастополя
АР Крим; зобов'язання відповідача
розглянути подане позивачем
клопотання про виділення та передачу у
власність земельної ділянки для
особистого селянського господарства
поблизу села Резервне на території
Орлинівської сільської ради
Балаклавського району м. Севастополя
АР Крим та прийняти рішення, наказ чи
інший розпорядчий документ, яким
надати йому дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо передачі у власність
земельної ділянки чи в його
аргументованій відмові у
відповідності до норм чинного
законодавства; зобов'язання
відповідача відшкодувати на його
користь шкоду, завдану протиправною
бездіяльністю відповідача, у розмірі 700
грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що з
метою реалізації свого
конституційного і законного права на
отримання земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства поблизу села Резервне на
території Орлинівської сільської ради
Балаклавського району м. Севастополя
АР Крим в 2013 році ОСОБА_2 звернувся із
відповідним клопотанням до
Республіканського комітету земельних
ресурсів АР Крим та до Головного
управління Держземагенства у м.
Севастополі. Відповідно до вимог
діючого законодавства України до
зазначеного клопотання позивачем були
додані графічні матеріали із бажаним
місцем розташування земельної ділянки.
Проте, до теперішнього часу рішення,
наказ чи будь-який інший розпорядчий
документ, на підставі якого зазначене
клопотання ОСОБА_2 розглянуто та
відповідно до якого останньому надано
дозвіл на розробку проекту землеустрою
чи відмовлено у його наданні, позивачем
не отримано, у зв'язку з чим позивач
вважає, що бездіяльністю відповідача
порушені його законні права на
отримання земельної ділянки. Також,
позивач зазначає, що у зв'язку з
протиправними діями відповідача йому
були спричинені збитки у розмірі 700
грн., оскільки він був змушений
неодноразово звертатися за правовою
допомогою для складання клопотання та
адміністративного позову. З наведених
підстав позивач просив суд
задовольнити його позовні вимоги.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що клопотання ОСОБА_2 було
розглянуто та йому надана відповідь
про усунення недоліків клопотання для
прийняття відповідачем обґрунтованого
рішення, у зв'язку з чим відсутні
підстави для визнання протиправною
бездіяльності Головного управління
Держземагенства у м. Севастополі щодо
порушення процедури розгляду
клопотання позивача про виділення та
передачу у власність земельної ділянки
для ведення особистого селянського
господарства поблизу села Резервне на
території Орлинівської сільської Ради
Балаклавського району м. Севастополя.
Також відсутні підстави для
задоволення позовних вимог щодо
відшкодування шкоди у розмірі 700 грн.,
оскільки Договір №376/04/13-з від 29.04.2013 був
укладений між позивачем та ТОВ «ПГ
«Варта» з метою підготовки пакету
документів для отримання позивачем
земельної ділянки, тобто до звернення
позивачем до Головного управління
Держземагенства у м. Севастополі та
отримання ним відповіді, а тому
відсутній зв'язок між сплатою
позивачем 700 грн. та діями відповідача.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні
адміністративного позову з наступних
підстав.

Відповідно до частин 1 та 6 статті 118
Земельного кодексу України громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу. У
разі якщо земельна ділянка державної
власності розташована за межами
населених пунктів і не входить до
складу певного району, заява подається
до Ради міністрів Автономної
Республіки Крим.

Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 4 статті 122 Земельного
кодексу України центральний орган
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів у галузі земельних відносин
та його територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 06.08.2013 року звернувся до
відповідача з клопотанням про
визначення та передачу у власність
земельної ділянки орієнтовним
розміром не більше 2,0 га в
адміністративних межах села Резервне
Орлинівської сільської ради
Балаклавського району м. Севастополя
АР Крим з цільовим призначенням для
ведення особистого селянського
господарства (а.с.29-30).

До зазначеного клопотання позивачем
додані копії паспорта,
ідентифікаційного коду та графічні
матеріали з бажаним місцем
розташування земельної ділянки
(а.с.31-33).

Пунктом 4.33 Положення про Головні
управління Держземагентства у м. Києві
та м. Севастополі, затвердженого
наказом Міністерства аграрної
політики та продовольства України від
10.05.2012 року №258, встановлено, що Головне
управління відповідно до покладених на
нього завдань передає відповідно до
закону земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або в
користування для всіх потреб в межах
міста.

Згідно з пунктами 1, 7 та 8 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності» № 5245-VI від
06.09.2012 року цей Закон набирає чинності з
1 січня 2013 року.

З дня набрання чинності цим Законом
землі державної та комунальної
власності в Україні вважаються
розмежованими.

У разі якщо межі сіл, селищ, міст не
встановлені відповідно до вимог статей
174, 175 та 176 Земельного кодексу України,
визначення меж земель державної та
комунальної власності здійснюється з
урахуванням меж населених пунктів,
зазначених у Державному земельному
кадастрі.

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про Державний земельний кадастр»
№3613-VI від 07.07.2011 року до державної
реєстрації права державної чи
комунальної власності на земельні
ділянки формування земельних ділянок
за рахунок земель державної та
комунальної власності, визначення їх
угідь, а також віднесення таких
земельних ділянок до певних категорій
може здійснюватися на підставі
матеріалів інвентаризації земель,
проведеної за рішенням: у межах
населених пунктів - сільських,
селищних, міських рад, за їх межами -
районних державних адміністрацій.
Матеріали інвентаризації земель у
такому разі підлягають погодженню в
порядку погодження проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок та затверджуються органами,
які прийняли рішення про проведення
інвентаризації. Формування земельних
ділянок у такому порядку може
здійснюватися один раз. Порядок
проведення інвентаризації земель
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Водночас судова колегія зазначає, що
рішення про затвердження проекту
землеустрою щодо встановлення межі
адміністративно-територіальної
одиниці м. Севастополь не приймалось та
межі м. Севастополя не встановлювалися
в порядку, визначеному законом,
відомості про межі населеного пункту м.
Севастополь відсутні у Державному
земельному кадастрі та на теперішній
час інвентаризація земель не
проведена.

Правові та організаційні основи
діяльності у сфері землеустрою
визначені Законом України «Про
землеустрій» №858-IV від 22.05.2003 року, якій
спрямований на регулювання відносин,
які виникають між органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, юридичними та
фізичними особами із забезпечення
сталого розвитку землекористування.

Так, статтею 1 вказаного Закону
визначено, що види робіт із землеустрою
- обстежувальні, вишукувальні,
топографо-геодезичні, картографічні,
проектні та проектно-вишукувальні
роботи, що виконуються з метою
складання документації із землеустрою;
документація із землеустрою -
затверджені в установленому порядку
текстові та графічні матеріали, якими
регулюється використання та охорона
земель державної, комунальної та
приватної власності, а також матеріали
обстеження і розвідування земель,
авторського нагляду за виконанням
проектів тощо; план земельної ділянки -
графічне зображення, що відображає
місцезнаходження, зовнішні межі
земельної ділянки та межі земель,
обмежених у використанні і обмежених
(обтяжених) правами інших осіб
(земельних сервітутів), а також
розміщення об'єктів нерухомого майна,
природних ресурсів на земельній
ділянці.

Отже, як вірно встановлено судом першої
інстанції, графічні матеріали, на яких
відображені межі запитуваної
земельної ділянки, відповідно до яких
можливо встановити її
місцезнаходження відносно інших
земельних ділянок, які обтяжені
правами інших осіб, чи мають обмеження
у їх використанні, є одним із факторів,
що дозволяють встановити, чи
відноситься розпорядження вказаною у
клопотанні земельною ділянкою до
повноважень відповідача та чи відсутні
накладки на вже існуючі землеволодіння
(землекористування).

Водночас, судова колегія зазначає, що
діючим законодавством України не
передбачені повноваження Головного
управління Держземагенства у м.
Севастополі щодо самостійного
визначення розміру, меж та місця
розташування земельної ділянки,
запитуваної фізичною чи юридичною
особою.

Статтею 1 Закону України «Про Державний
земельний кадастр» №3613-VI від 07.07.2011
року визначено, що Державний земельний
кадастр - єдина державна
геоінформаційна система відомостей
про землі, розташовані в межах
державного кордону України, їх цільове
призначення, обмеження у їх
використанні, а також дані про
кількісну і якісну характеристику
земель, їх оцінку, про розподіл земель
між власниками і користувачами.

Відповідно до частини 6 статті 9 цього ж
Закону державний кадастровий
реєстратор має доступ до всіх
відомостей Державного земельного
кадастру, самостійно приймає рішення
про внесення відомостей до нього,
надання таких відомостей, про відмову у
здійсненні таких дій.

Аналогічна норма викладена у пункті 5
Порядку ведення Державного земельного
кадастру, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17.10.2012
року №1051 (далі - Порядок).

Також, згідно з пунктом 5 Порядку,
втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян чи їх
об'єднань у діяльність Державного
кадастрового реєстратора, пов'язану із
здійсненням державної реєстрації
земельних ділянок, забороняється.

Відповідно до пункту 162 Порядку
відомості Державного земельного
кадастру надаються державними
кадастровими реєстраторами у формі: 1)
витягу з Державного земельного
кадастру про об'єкт Державного
земельного кадастру; 2) довідки, що
містить узагальнену інформацію про
землі (території), за формою згідно з
додатком 41; 3) викопіювання з
кадастрової карти (плану) та іншої
картографічної документації
Державного земельного кадастру.

Отже, відповідачем не здійснюється
ведення обліку вільних земельних
ділянок та останній не має правових
підстав для надання інформації щодо
вільних земельних ділянок.

Крім того, частиною 1 статті 36 Закону
України «Про Державний земельний
кадастр» №3613-VI від 07.07.2011 року
встановлено, що на офіційному веб-сайті
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, оприлюднюються
відомості Державного земельного
кадастру про: а) межі
адміністративно-територіальних
одиниць; б) кадастрові номери земельних
ділянок; в) межі земельних ділянок; г)
цільове призначення земельних ділянок;
ґ) розподіл земель між власниками і
користувачами (форма власності, вид
речового права); д) обмеження у
використанні земель та земельних
ділянок; е) зведені дані кількісного та
якісного обліку земель; є) нормативну
грошову оцінку земель та земельних
ділянок; ж) земельні угіддя; з) частини
земельної ділянки, на які поширюється
дія сервітуту, договору суборенди
земельної ділянки; и) координати
поворотних точок меж об'єктів кадастру;
і) бонітування ґрунтів.

З урахуванням викладеного, судова
колегія погоджується з висновком суду
першої інстанції про
необґрунтованість доводів позивача
щодо неможливості конкретизувати
бажану земельну ділянку.

Також, відповідно до пункту 2.2
Методичних рекомендації щодо порядку
реалізації головними управліннями
Держземагентства в областях, містах
Києві та Севастополі повноважень з
передачі земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або
користування (на безконкурентних
засадах) для всіх потреб, які є додатком
№1 до наказу Держземагентства України
від 09.04.2013 року №142, після реєстрації
клопотання відповідний територіальний
орган зобов'язаний у строк, що не
перевищує двадцяти днів, перевірити:
наявність викопіювання з кадастрової
карти (плану) або інших графічних
матеріалів, на яких зазначено бажане
місце розташування земельної ділянки,
та документів, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві, або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства) (частина
шоста статті 118 Земельного кодексу
України); відсутність передачі
земельної ділянки безоплатно у
власність відповідному громадянину по
зазначеному виду використання (частина
четверта (п'ята) статті 116 Земельного
кодексу України); чи відносяться землі,
за рахунок яких планується формування
земельної ділянки, до земель
сільськогосподарського призначення
державної власності (частина четверта
статті 122 Земельного кодексу України);
відповідність бажаного місця
розташування земельної ділянки схемі
землеустрою і техніко-економічним
обґрунтуванням використання та
охорони земель
адміністративно-територіальної
одиниці, проектам землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затвердженим у встановленому
законом порядку (частина сьома статті
118 Земельного кодексу України);
відповідність бажаного місця
розташування земельної ділянки
містобудівній документації (у разі її
надання для містобудівних потреб)
(частина третя статті 24 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності"); чи не порушуватиме бажане
місце розташування земельної ділянки
вимог раціональної організації
території (шляхом створення
черезсмужжя) та компактності
землекористування (у разі розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки) (частина друга
статті 29 Земельного кодексу України).

Приймаючи до уваги вищенаведене,
судова колегія зазначає та
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що додані позивачем до
клопотання про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства графічні матеріали не
дозволяють прийняти рішення щодо
надання дозволу на розробку
документації із землеустрою чи щодо
відмови у його наданні, оскільки вони
не відповідають діючому законодавству.

При цьому, згідно матеріалів справи,
листом Головного управління
Держземагенства у м. Севастополі
№8-4-5/289/2-1 від 08.08.2013 року повідомлено
позивача про розгляд його заяви про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства та роз'яснено
ОСОБА_2, що відповідно до вимог діючого
законодавства України для всебічного
правового аналізу заяви з доданими
матеріалами позивачу необхідно надати
відповідні відомості щодо
невикористаного права на земельну
ділянку для ведення особистого
селянського господарства, а також
графічні матеріали, на підставі яких
можливо визначити місце розташування
запитуваної земельної ділянки (а.с.28).

Таким чином, враховуючи, що клопотання
ОСОБА_2 було розглянуте Головним
управлінням Держземагенства у м.
Севастополі, про що позивача
повідомлено вищевказаним листом,
судова колегія вважає, що відсутні
правові підстави для задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 про визнання
протиправною бездіяльності
відповідача щодо порушення процедури
розгляду клопотання позивача про
виділення та передачу у власність
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
поблизу села Резервне на території
Орлинівської сільської ради
Балаклавського району м. Севастополя
АР Крим та зобов'язання відповідача
розглянути подане позивачем
клопотання про виділення та передачу у
власність земельної ділянки для
особистого селянського господарства
поблизу села Резервне на території
Орлинівської сільської ради
Балаклавського району м. Севастополя
АР Крим та прийняти рішення, наказ чи
інший розпорядчий документ, яким
надати позивачу дозвіл на розробку
проекту землеустрою, щодо передачі у
власність земельної ділянки чи в його
аргументованій відмові у
відповідності до норм чинного
законодавства.

Враховуючи усе вищевикладене у
сукупності, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_2 до
Головного управління Держземагенства
у м. Севастополі про визнання
протиправною бездіяльності, стягнення
суми та зобов'язання вчинити певні дії.

Правова оцінка, яку суд першої
інстанції дав обставинам справи, не
суперечить вимогам процесуального і
матеріального права, а доводи
апеляційної скарги щодо їх порушення є
необґрунтованими.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим та не може бути
скасовано з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Все вищенаведене дає судовій колегії
право для висновку, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись частиною 3 статті 24, статтями
160, 167, частиною 1 статті 195, статтею 196,
пунктом 1 частини 1 статті 198, статтею 200,
пунктом 1 частини 1 статті 205, статтями
206, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Севастополя від 24.10.2013 року у
справі № 827/2292/13-а - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Севастополя від 24.10.2013 року у
справі № 827/2292/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Ухвалу може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України у
порядку та в строки, встановлені
статтею 212 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст судового рішення
виготовлений 20 січня 2014 р.

Головуючий суддя підпис
С.О. Воробйова

Судді підпис М.І.
Кобаль

підпис З.І.Курапова

З оригіналом згідно

Суддя
С.О. Воробйова