Справа № 2а-298/11/1519
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2014 р.Справа № 2а-298/11/1519

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Михайлюк О.А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Малиновському районі м.Одеси
на постанову Малиновського районного
суду м.Одеси від 30 травня 2012 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Малиновському районі м.Одеси
про визнання неправомірними дій та
зобов'язання провести перерахунок та
виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

26.10.2009 року ОСОБА_1 звернувся до
Малиновського районного суду м.Одеси
із позовом до Управління ПФУ в
Малиновському районі м.Одеси, в якому
просив визнати дії відповідача
неправомірними, зобов'язати провести
перерахунок раніше призначеної йому,
як інваліду війни 2-ї групи та учаснику
бойових дій, пенсії за період з 01.07.1998
року та сплатити різницю між фактично
отриманою пенсією та перерахованою.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
вказує, що він являється учасником
бойових дій та інвалідом війни 2-ї групи
і, відповідно до діючого законодавства,
має право на перерахунок пенсії за
віком з урахуванням дійсного
загального трудового стажу - 63 роки 6
місяців 21 день. Однак, з 01.07.1998 року
відповідач такий перерахунок робив не
в повному обсязі та відповідно, позивач
отримував пенсію у значно меншому
розмірі, в т.ч. у зв'язку з невірним
визначенням відповідачем його
трудового стажу.

Постановою Малиновського районного
суду м.Одеси від 30.05.2012 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з
Управління Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м.Одеси на
користь ОСОБА_1 суму недорахованої
пенсії за період з 26.04.2009р. по 01.02.2011 року
в розмірі 17 938,41 грн. та судові витрати,
пов'язані з оплатою вартості
проведеної експертизи в сумі 9905,28 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представник Управління Пенсійного
фонду України в Малиновському районі
м.Одеси 08.06.2012р. подав апеляційну
скаргу, в якій зазначає, що судом, при
винесенні оскаржуваної постанови
порушено норми процесуального і
матеріального права, а також не
застосовано вимоги ст.ст.99,100 КАС
України, в зв'язку із чим, просить
скасувати постанову Малиновського
районного суду м. Одеси від 30.05.2012 року,
прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу на
постанову Малиновського районного
суду м. Одеси від 30.05.2012 року не подавав,
надавши лише свої письмові заперечення
від 27.06.2012р., в яких звернув увагу суду
2-ї інстанції на тривалі неправомірні
дії відповідача та деякі помилки суду
1-ї інстанції.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та /або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність належних підстав для
її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 з 15.02.2008р. є пенсіонером
за віком (до 15.02.2008р. отримував
персональну пенсію місцевого значення
за особисті заслуги; за віком та
по-інвалідності), має статус учасника
бойових дій та Великої Вітчизняної
Війни, інвалідом війни 2-ї групи та
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду в Малиновському
районі м.Одеси.

Управлінням ПФУ в Малиновському районі
м.Одеси позивачу виплачувалась пенсія
з урахуванням страхового стажу 58 років
05 місяців 23 дні і, станом на 01.11.2008р., її
розмір становив 2332,91 грн.

Вирішуючи справу по суті та частково
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з
протиправності дій відповідача та
обґрунтованості позовних вимог
позивача за період з 26.04.2009р. по 01.02.2011
року.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи,
наявні в них докази та висновок
судово-економічної експертизи №6015/60/16
від 29.02.2012р., частково погоджується з
цими висновками суду першої інстанції,
з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ч.1 ст.46 Конституції України,
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Як слідує з ч.3 ст.46 Конституції України
пенсії, інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Так, спірні правовідносини між
сторонами врегульовано Законами
України: «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» №1058
від 09.07.2003р., «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з в/служби та деяких
інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992р., «Про
пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від
05.11.1991р. (в редакції від 10.07.2003р.), «Про
пенсії за особливі заслуги перед
Україною» №1767-ІІІ від 01.06.2000р., «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії»;
Постановами КМ України: №1375 від 08.12.1997р.
«Про підвищення розмірів пенсій», №1528
від 19.08.1999р. «Про порядок призначення та
перерахунку пенсій відповідно до ЗУ
№979-14 від 15.07.1999р.», №1686 від 10.11.2000р. «Про
підвищення розміру пенсій та інших
соціальних виплат пенсіонерам», №227
від 14.03.2001р. «Про підвищення розмірів
трудових пенсій», №1706 від 19.12.2001р. «Про
підвищення розмірів пенсій,
призначених відповідно до ЗУ «Про
пенсійне забезпечення»», №530 від
28.05.2008р. «Про деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян»,
№36 від 16.01.2003р. «Про затвердження
списків виробництв, робіт, професій,
посад і показників, зайнятість в яких
дає право на пенсію за віком на
пільгових умовах», а також постановою
Правління Пенсійного фонду України
№22-1 від 25.11.2005р. «Про затвердження
Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»».

Згідно ч.2 ст.4 Закону «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», до ветеранів
війни належать і учасники бойових дій,
яким, в свою чергу, є позивач.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст.17 зазначеного Закону,
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Аналогічне положення щодо визначення
розміру мінімальної пенсії за віком
міститься в ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», який набрав чинності з 01
січня 2004 року.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 28 названого
Закону, мінімальний розмір пенсії за
віком за наявності у чоловіків - 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Як встановлено по справі, Управлінням
ПФУ позивачу виплачувалась пенсія з
урахуванням страхового стажу 58 років 05
місяців 23 дні, однак, як вбачається з
матеріалів справи та висновку
судово-економічної експертизи №6015/60/16
від 29.02.2012р., загальний трудовий стаж
позивача складає 62 роки 5 місяців 26
днів, а страховий стаж позивача за
період до 01.02.2011 року повинен складати
749 місяців (т.б. 62 роки х 12+5) з
коефіцієнтом 0,75.

Слід зазначити, що згідно з положеннями
ч.4 ст.9 КАС України, у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, за вищевказаними
конституційними нормами, та виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсії позивачу та її
подальшого перерахунку за спірний
період з 01.07.1998р. по 01.02.2011р. підлягали
застосуванню положення ч.3 ст.46
Конституції України, ст.ст.16,57,59,62
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», ст.ст.1,4, Закону України
«Про пенсії за особливі заслуги перед
Україною», ст.ст.43,44 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», ст.ст.12,13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (в редакції до
05.10.2005р.), ст.ст.24,26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст.17 Закону України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» та ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Окрім того, судовою колегією
встановлено, що по даній справі, на
підставі ухвали суду 1-ї інстанції від
03.02.2011р., Одеським науково-дослідним
судових експертиз було проведено
судово-економічну експертизу,
відповідно до висновку якої №6015/6016 від
29.02.2012 року, не донарахування
Управлінням Пенсійного фонду в
Малиновському районі м.Одеси пенсії
ОСОБА_1 за спірний період - з 01.07.1998р. по
01.02.2011р. - складає 23 143,30 грн., а за період
з 26.04.2009р. по 01.02.2011р. становить 17 938,41 грн.
(з яких: за період з 26.04.2009р. по 01.01.2010р. -
6174,87 грн., за 2010 рік - 10867,71 грн.; за січень
2011 року - 895,83 грн.).

При цьому, слід вказати, що як видно з
акту здачі-приймання висновку експерта
№6015/6016 від 29.02.2012р. (т.2 а.с.25), за вказану
судово-економічну експертизу
позивачем було фактично сплачено 9905,28
грн. Будь-яких інших документів (т.б.
чеків, квитанцій), які б підтверджували
позицію позивача щодо сплати ним іншої,
т.б. значно більшої суми вартості
експертизи, в матеріалах справи не має.

Таким чином, з врахуванням викладеного
та оцінивши наявні в матеріалах справи
докази в їх сукупності, судова колегія,
як і суд 1-ї інстанції, приходить до
висновку, що в даному випадку, позивач,
як учасник бойових дій та ВВВ, дійсно
мав право на вказаний ним у позові
перерахунок пенсії, яка йому за весь
спірний період, т.б. з 01.07.1998р. по 01.02.2011р.,
сплачувалася не в повному обсязі.

Однак, разом з цим, як видно з
матеріалів справи, позивач за захистом
порушеного відповідачем права на
перерахунок пенсії та отримання
недоплати за період з 01.07.1998р. по 26.04.2009р.
звернувся до суду лише 26.10.2009 року.

Відповідно до приписів ч.2 ст.99 діючого
на той час КАС України, для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України (в редакції
на момент звернення до суду із даним
позовом) , пропущення строку звернення
до адміністративного суду є підставою
для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Але, згідно із ч.2 ст.5 КАС України,
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Оскільки, на момент розгляду справи
судами обох інстанції Законом України
«Про судоустрій і статус суддів» від
07.07.2010 року частину 1 ст.100 КАС України
викладено в новій редакції, відповідно
до якої, адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Отже, за таких обставин, на думку
колегії суддів, позовні вимоги ОСОБА_1
за період з 01.07.1998р. по 26.04.2009р. дійсно
підлягають залишенню без розгляду, що,
в свою чергу, фактично і було правильно
вирішено судом 1-ї інстанції.

До того ж, судова колегія також вважає
за необхідне звертає увагу ще й на те,
що відповідно до приписів ст.ст.11,71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, згідно
ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які
є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, що в даному
випадку, не було належним чином
зроблено представниками відповідача
при розгляді даної справи в судах 1-ї та
2-ї інстанції.

Таким чином, з врахуванням зазначеного
вище, судова колегія вважає, що суд
першої інстанції грубих порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні справи не допустив, а
наведені в скарзі доводи правильність
висновків суду не спростовують,
відповідно, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів
апеляційної інстанції, діючи виключно
в межах доводів апеляційної скарги,
відповідно до ст.200 КАС України, залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м.Одеси - залишити
без задоволення, а постанову
Малиновського районного суду м.Одеси
від 30 травня 2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Осіпов Ю.В.

Судді:
Золотніков О.С.

Скрипченко В.О.