Справа № 2а/1970/1257/11
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
Справа №
876/15249/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Курильця А.Р.,

суддів
Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нечипорук Транспорт
Сервіс» на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 13
листопада 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нечипорук Транспорт
Сервіс» до Тернопільської митниці
Міністерства доходів та зборів України
про визнання незаконним рішення,-

в с т а н о
в и в :

ТзОВ «Нечипорук Транспорт Сервіс»
звернулося в суд з адміністративним
позовом до Тернопільської митниці
Міністерства доходів та зборів України
про визнання незаконним рішення.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції ТзОВ «Нечипорук
Транспорт Сервіс» оскаржило її,
подавши до Львівського апеляційного
адміністративного суду апеляційну
скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана
постанова є незаконна і необґрунтована
та прийнята з неправильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права, недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими, при невідповідності
висновків суду обставинам справи і
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про задоволення позову,
оскільки при розрахунку митної
вартості оцінюваних товарів ТОВ
"Нечипорук Траснпорт Сервіс" бралося до
уваги лише ті витрати на
транспортування оцінюваних товарів до
місця ввезення на митну територію
України, які стосувалися лише
транспортування оціночних товарів за
одним кругорейсом автопоїзда (добові,
витрати пального, не пов'язані з
транспортуванням оцінюваного товару
до місця ввезення на митну територію
України, витрати на відвідування
туалетної кімнати, душу, харчування,
проїзду громадським транспортом
закордоном і в Україні, відвідання
перукарні та інше), а вартість всіх
інших витрат за час перебування водія і
транспортного засобу за кордоном і на
території України у період
відрядження, але не пов'язаних з
транспортуванням вказаних оцінюваних
товарів на митну територію України, до
митної вартості не включені, оскільки
не відносяться до таких. Відповідно до
ст. 267 МК України від 11.07.2002 року, чинного
на день виникнення спірних
правовідносин, при визначенні митної
вартості до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, не
допускається включення ніяких інших
витрат, крім тих, що передбачені у цій
статті. В матеріалах справи є Додаток №
2 до акту "Відомості щодо фактичного
розміру витрат..." в якому відображені
дані із 72 звітів водіїв. В усіх 72
випадках перелічених у вказаному
Додатку калькуляція витрат
проводилася в один і той же спосіб: до
фактурної вартості товару додавалися
усі витрати на транспортування вантажу
з місця придбання до митного кордону
України. Однак, не зважаючи на це,
митницею в акті відображено порушення
лише по 31 епізоду, до інших 41 будь-які
зауваження відсутні. За таких
обставин, оскільки загальна кількість
витрат зазначена у документах при
декларуванні витрат на відрядження за
кордон і в Україні, в тому числі і
витрат на транспортування оціночних
товарів на митну територію України,
врахована при декларуванні витрат і
відповідно сплачені всі мита та
податки, вважають, що вказані у акті
обставини є безпідставними і
помилковими та такими, що розраховані
та викладені з порушенням норм чинного
законодавства, а саме вимог ст. 267 МК
України та Порядку координації
проведення планових виїзних перевірок
органами виконавчої влади,
уповноваженими здійснювати контроль
за нарахуванням і сплатою податків і
зборів (обов'язкових платежів), а тому
вищевказані податкові повідомлення -
рішення форми "Р" є незаконними.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, перевіривши
матеріали справи та апеляційну скаргу
в межах наведених у ній доводів,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга Товариства з
обмеженою відповідальністю «Нечипорук
Транспорт Сервіс» не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Статтею 69 МК України передбачено, що
незалежно від закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску товарів і транспортних
засобів митний контроль за ними може
здійснюватися, якщо є достатні
підстави вважати, що мають місце
порушення законодавства України чи
міжнародного договору України,
укладеного в установленому законом
порядку, контроль за виконанням яких
покладено законом на митні органи.

Згідно із ст.259 МК України митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є їх ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 261 МК України встановлено,
що відомості про митну вартість
товарів, які перемішуються через
митний кордон України,
використовуються для нарахування
податків і зборів (обов'язкових
платежів), ведення митної статистики, а
також, у відповідних випадках, для
розрахунків у разі застосування
штрафів, інших санкцій та стягнень,
встановлених законами України.

Порядком здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 9 квітня 2008 р. № 339 (із змінами та
доповненнями), (далі - Порядок)
встановлено процедуру здійснення
митними органами контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів як під час проведення
так і після закінчення операцій їх
митного контролю, митного оформлення
та пропуску через митний кордон
України, а також донарахування
обов'язкових платежів.

Як передбачено підпунктом першим
пункту 3 Порядку, контроль за
правильністю визначення митної
вартості товарів після закінчення
операцій їх митного контролю митними
органами України здійснюється у разі
виникнення обґрунтованого сумніву
стосовно достовірності відомостей, що
містяться в документах, поданих
митному органу для проведення митного
контролю.

Такий контроль, як передбачено
зазначеним Порядком може
здійснюватися митним органом шляхом
проведення документальної перевірки.

Судом встановлено, що працівниками
Тернопільської митниці з 07 грудня 2010
року по 26 січня 2011 року відповідно до
Плану - графіку проведення
документальних перевірок суб'єктів
підприємницької діяльності на ІV
квартал 2010 року, згідно наказів від
29.11.2010 року № 458 (із змінами, внесеними
наказом Тернопільської митниці від
06.12.2010 року № 466), від 30.12.2010 року № 58, від
12.01.2011 року № 28 та на підставі
посвідчень на право проведення
перевірки від 07.12.2010 року №№ 31, 32, від
12.01.2011 № 4 проведено планову
документальну перевірку стану
дотримання товариством з обмеженою
відповідальністю "Нечипорук Транспорт
Сервіс" вимог законодавства України з
питань митної справи за період роботи з
01 лютого 2008 року по 31 жовтня 2010 року.
Перевірка проводилась з відома
керівника ТОВ "Нечипорук Транспорт
Сервіс" Нечипорука А.М.

За результатами перевірки складено акт
від 26.01.2011 року № 0001/1/403000000/, у
якому встановлено, що позивач, у період,
що перевірявся, здійснював імпорт
вантажних автомобілів, сідлових
тягачів, причепів та напівпричепів,
механізму несамохідного для
горизонтального керованого проколу
ґрунту, комбайна зернозбирального у
комплекті з жаткою,
алкілбензолсульфанатної кислоти з
Нідерландів, Німеччини, Бельгії,
Франції, Росії, Болгарії, Польщі, Чехії.

У ВМД, наведених у додатку № 2 до акту,
митна вартість товарів, які надходили в
митному режимі "імпорт" на умовах ЕХW та
FСА, визначалась за ціною договору,
тобто у спосіб передбачений статтею 267
Митного кодексу України.

Транспортні витрати заявлялися
митному органу у деклараціях митної
вартості форми ДМВ-1 (далі - ДМВ-1), які
подавалися до митного оформлення разом
із відповідними ВМД згідно Порядку
заповнення декларації митної вартості,
затвердженого наказом Державної
митної служби України від 2 рудня 2003
року № 828, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 19 рудня
2003 р. за № 1192/8513, та враховувались при
визначенні митної вартості товарів.

Однак, при проведенні перевірки
митницею було виявлено, що фактичні
дані про витрати на транспортування
оцінюваних товарів до місця ввезення
на митну територію України
(транспортні витрати), не відповідають
даним, що декларувались ТОВ "Нечипорук
Транспорт Сервіс" при митному
оформлені товарів.

На підставі наданих до перевірки
звітів водіїв, пробігу автомобіля та
нормативів витрат пального, з
врахуванням вартості полісів
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів на умовах міжнародної системи
авто страхування "Зелена карта",
митницею визначено фактичні
транспортні витрати, які повинні
додаватись до фактурної вартості
товарів при визначенні їх митної
вартості.

При цьому, фактичні транспортні
витрати визначались з врахуванням
собівартості перевезень, яка включає в
себе витрати фактично понесені
об'єктом контролю (паливо та
паливно-мастильні матеріали,
відряджувальні витрати, технічне
обслуговування, ремонт, шини,
страхування та дозволи, паркування,
проїзд платними дорогами тощо), тобто
виражені в грошовій формі витрати
підприємства, безпосередньо пов'язані
з підготовкою та здійсненням процесу
перевезення вантажів.

Зазначене призвело до порушення вимог
п. 5 ч. 2 ст. 267 МК України, через те, що при
застосуванні вибраного методу
визначення митної вартості (за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються) до ціни товару (фактурної
вартості), не були включені повністю
витрати на транспортування товарів до
місця їх ввезення на митну територію
України, які були фактично понесені при
перевезенні вантажів.

Тобто, митна вартість товарів, яка
заявлялася при митному оформленні була
заниженою.

На підставі акта перевірки
Тернопільською митницею винесено
податкове повідомлення - рішення форми
"Р" від 24 лютого 2011 року № 5, у якому
визначено суму грошового зобов'язання
(з урахуванням штрафних санкцій) за
платежем податок на додану вартість з
товарів, увезених на територію України
суб'єктами підприємницької діяльності
у сумі 27837,03 грн., з них 22269,62 грн. за
основним платежем та 5567,41 грн. за
штрафними санкціями, та податкове
повідомлення - рішення форми "Р" від 24
лютого 2011 року № 6, у якому визначено
суму грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій) за
платежем мито на товари, що ввозяться
на територію України суб'єктами
підприємницької діяльності у сумі 1595,19
грн., з них 1276,15 грн. за основним
платежем та 319,04 грн. за штрафними
санкціями.

Не погодившись із вищевказаними
податковими повідомленнями - рішеннями
позивач звернувся із скаргою від 30.03.2011
року до Державної митної служби
України. Однак із порушенням
законодавчо встановленого 10 - денного
терміну звернення до контролюючого
органу вищого рівня про перегляд
рішення Тернопільської митниці,
Держмитслужба України повернула
скаргу ТОВ "Нечипорук Транспорт Сервіс"
на податкові повідомлення - рішення від
24.02.2011 року №№ 5,6 без розгляду.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що митна вартість товарів,
які ввозились позивачем, не була
належним чином підтверджена, в той час
коли матеріали перевірки свідчать про
більший розмір транспортних витрат, не
включених до задекларованої митної
вартості, що на думку суду свідчить про
правомірність донарахування митницею
сум ПДВ, мита та штрафів.

Так, Порядок декларування митної
вартості товарів при їх ввезенні в
Україну регулюється статтями 259 - 273
Митного кодексу України (МК України) та
постановою Кабінету Міністрів України
"Про затвердження Порядку декларування
митної вартості товарів, що
переміщуються через митний кордон
України та подання відомостей для її
підтвердження" від 20 грудня 2006 року N 1766
(Порядок N 1766).

Відповідно до частин першої та другої
статті 258 МК України заявлена
декларантом митна вартість товарів і
подані ним відомості про її визначення
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню. У разі потреби у
підтвердженні заявленої митної
вартості товарів декларант
зобов'язаний подати митному органу
необхідні для цього відомості та
забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Згідно частини третьої статті 267
Митного кодексу України при визначенні
митної вартості до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за оцінювані товари, додаються
подальші витрати, якщо вони не
включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, зокрема
витрати на транспортування оцінюваних
товарів до аеропорту, порту або іншого
місця ввезення на митну територію
України.

Відповідно до пункту 8 Порядку N 1766 для
підтвердження транспортних витрат, які
відповідно до Митного кодексу України
включаються до ціни товару, декларант
зобов'язаний подати договір (контракт)
про перевезення, транспортні та
страхові документи, а також: або
рахунок-фактуру від виконавця договору
(контракту) про надання
транспортно-експедиційних послуг, що
містить реквізити сторін, суму та умови
платежу, інші відомості, відповідно до
яких встановлюється належність послуг
до товарів; або банківські платіжні
документи, що підтверджують факт
оплати транспортно-експедиційних
послуг відповідно до виставленого
рахунка-фактури; або довідку
підприємства-перевізника, що здійснило
перевезення, яка містить реквізити
товаротранспортного документа,
відомості про маршрут перевезення,
розмір плати за надання
транспортно-експедиційних послуг та
підписи керівника і головного
бухгалтера такого підприємства; або
калькуляцію транспортних витрат (якщо
перевезення товарів здійснюється з
використанням власного транспортного
засобу), що містить відомості про
маршрут перевезення, його протяжність
у кілометрах до місця ввезення на митну
територію України та по митній
території України, розмір тарифної
ставки на перевезення за одиницю
виміру (вагу) товару за 1 кілометр
маршруту.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що на підтвердження
задекларованої вартості транспортних
послуг подавались лише довідки,
складені самим позивачем. З огляду на
те, що перевіркою встановлена
невідповідність задекларованої
вартості перевезень тій, яка міститься
у первинних бухгалтерських документах,
в тому числі у звітах водіїв, у
відомостях щодо пробігу автомобіля та
нормативів витрат пального, та щодо
витрат по оплаті полісів обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів на умовах
міжнародної системи авто страхування
"Зелена карта" (а.с. 34-70), обґрунтованим є
сумнів митного органу щодо
правильності кінцевого нарахування
позивачем митних платежів.

Відповідно до пункту п'ятого частини
першої статті 41 Митного кодексу
України митний контроль здійснюється
безпосередньо посадовими особами
митних органів шляхом перевірки
системи звітності та обліку товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, а також своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів, які
відповідно до законів справляються при
переміщенні товарів через митний
кордон України.

Частиною першою статті 69 Митного
кодексу України передбачено, що
незалежно від закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску товарів і транспортних
засобів митний контроль за ними може
здійснюватися, якщо є достатні
підстави вважати, що мають місце
порушення законодавства України чи
міжнародного договору України,
укладеного в установленому законом
порядку, контроль за виконанням яких
покладено законом на митні органи.

Згідно з частиною першою статті 265
Митного кодексу України митний орган
здійснює контроль правильності
визначення митної вартості товарів
згідно з положеннями цього Кодексу.
Такий контроль може здійснюватися в
установленому порядку із
застосуванням різних форм, у тому числі
відповідно до статей 60 і 69 цього
Кодексу, після закінчення операцій
митного контролю, оформлення та
пропуску через митний кордон України
товарів і транспортних засобів.
Порядок контролю правильності
визначення митної вартості товарів
після закінчення операції митного
контролю, оформлення та пропуску через
митний кордон України товарів і
транспортних засобів та донарахування
обов'язкових платежів визначається
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 54 ПК України (чинного
на час винесення оскаржуваних
повідомлень - рішень) контролюючий
орган зобов'язаний самостійно
визначити суму грошового зобов'язання,
якщо дані перевірок результатів
діяльності платника податків свідчать
про заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, заявлених у
податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках.

При цьому, пунктом 123.1 ст.123 ПК України
визначено, що у разі якщо контролюючий
орган самостійно визначає суми
податкового зобов'язання на підставах,
визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2., 54.3.5,
54.3.6 пункту 54.3 ст. 54 ПК України, то
зазначене тягне за собою накладення на
платника податків штрафу в розмірі 25%
суми нарахованого податкового
зобов'язання.

З викладеного вбачається, що Митниця є
контролюючим органом, повноважним
проводити документальні перевірки
щодо дотримання митного законодавства,
та у випадку виявлення заниження сум
податкових зобов'язань - вправі їх
донарахувати із застосуванням
штрафних санкцій.

Відповідно, на підставі пунктів 54.3.2,
54.3.6. та 54.4. статті 54 ПК України митницею
визначено суми податкових зобов'язань
з ввізного мита в сумі 1276,15грн.
(податкове повідомлення від 24.02.11 №6) та
податку на додану вартість в сумі
22269,62грн. (податкове повідомлення від
24.02.11 №5) для ТОВ "Нечипорук Транспорт
Сервіс" за ВМД, по яких перевіркою
встановлено заниження митної вартості
товарів. При цьому, на вищезазначені
суми податкових зобов'язань митницею
були також нараховані штрафні санкції
(штрафи) з ввізного мита в сумі 319,04грн.
та податку на додану вартість в сумі
5567,41грн.

З огляду на те, що за результатами
перевірки встановлена невідповідність
задекларованого позивачем розміру
транспортних витрат та відомостей
бухгалтерських документів, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що відповідачем правильно
донараховано суми податку на додану
вартість, ввізного мита та
обґрунтовано застосовано штрафні
санкції. При цьому, Митницею
обґрунтовано не взяті до уваги доводи
позивача про те, що з сум, які значаться
у звітах, не слід включати до ціни яка
була фактично сплачена інші витрати, а
саме: зняття і установка колес, плата за
дорогу, стоянка, добові за кордоном,
витрати за проїзд по мосту, митний збір
та інші витрати.

Так, згідно із пунктом 5. ч.2 ст. 267 МК
України при визначені митної вартості
до ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за оцінювані товари, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, зокрема: витрати на
транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місяця
ввезення на митну територію України. А
відповідно до п.6. ч.2 даної статті і
витрати на завантаження, розвантаження
та обробку оцінюваних товарів,
пов'язані з їх транспортуванням до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України.

Частиною 3 ст. 260 МК України визначено,
що для цілей визначення митної
вартості використовується інформація,
підготовлена у спосіб, сумісний з
принципами бухгалтерського обліку,
прийнятими у відповідній країні і
доцільними для певного методу
визначення митної вартості.

Як вбачається з Методики проведення
виїзних документальних перевірок
стану дотримання суб'єктів
зовнішньоекономічного діяльності
законодавства України з питань митної
справи у частині перевірки
задекларованих витрат на
транспортування імпортованих товарів
(лист ДМСУ від 17.08.2007 №1-12/1320-ЕП),
відповідно до абз. 5 п.8 вищевказаного
Порядку декларування митної вартості,
затвердженого поставною КМУ від
20.12.2006р. №1766, чинного на день виникнення
спірних правовідносин, якщо
перевезення товарів здійснюється з
використанням власного
автотранспортного засобу імпортера
для підтвердження транспортних витрат,
які відповідно до МК України
включаться до ціни товару, до митного
оформлення подається калькуляція
транспортних витрат, що містить
відомості про маршрут перевезення,
його протяжність у кілометрах до місця
ввезення на митну територію України та
по митній території України, розмір
тарифної ставки на перевезення за
одиницю виміру (вагу) товару за 1
кілометр маршруту.

Собівартість перевезень (робіт, послуг)
- виражені в грошовій формі поточні
витрати транспортних підприємств,
безпосередньо пов'язані з підготовкою
та здійсненням процесу перевезень
вантажів і пасажирів, а також з
виконання робіт і послуг, що
забезпечують перевезення (наказ
Мінтранспорту України від 05.02.2001 №65).

Калькулювання собівартості
перевезення - визначення розміру
витрат у грошовій формі на перевезення
(доставку) товарів по окремих видах
витрат.

Відповідно, під час здійснення
перевірки вартості транспортування
товару з використання власного
автотранспортного засобу об'єкта
контролю митним органом перевіряється
повнота та відповідність
задекларованих витрат на
транспортування (калькуляція
транспортних витрат) з даними для
перевезення, які містяться у
бухгалтерському та податковому обліку
об'єкту контролю (регістри
бухгалтерського обліку, первинні
бухгалтерські документи, банківські
документи тощо).

При перевірці калькуляцій
транспортних витрат перевіряється
відповідність витрат, зазначених у
калькуляції, з витратами фактично
понесеними об'єктом контролю (паливо та
паливно - мастильні матеріали,
відряджувавальні витрати, технічне
обслуговування, ремонт, ціни,
страхування та дозволи, паркування,
проїзд платними дорогами тощо ).

Також, пунктом ІV методики передбачено,
що у випадку здійснення ввезення на
митну територію України транспортним
засобом, який для виконання замовлення
- здійснення доставки товару, виїхав до
пункту призначення порожнім (тобто не
виконував перевезення експортних
вантажів), витрати понесені
перевізником поза межами митного
кордону України на подачу
транспортного засобу до місця
завантаження, враховуються при
декларуванні митної вартості та
підлягають перевірці у частині
достовірності та повноти декларування.

Щодо розподілу витрат на
транспортування пропорційно вазі, то у
пунктом VІІ Методики передбачено, що
при перевірці достовірності
задекларованої вартості доставки
механічного транспортного засобу як
товару, якщо він перетинає митний
кордон України своїм ходом, то
враховується наступне. Якщо договір
про транспортування супутнього
вантажу було укладено ще на території
України, витрати на транспортування
розподіляються пропорційно вазі
напівпричепу та супутнього вантажу.

Крім того, згідно Методичних
рекомендацій з формування
собівартості перевезень (робіт, послуг)
на транспорті, що затверджені наказом
Міністерства транспорту України N 65 від
05.02.2001 також зокрема визначено, що
витрати, пов'язані з реалізацією
перевезень (робіт, послуг) це: оплата
послуг транспортно-експедиційних,
страхових та посередницьких
організацій (включаючи комісійну
винагороду), вартість яких включається
до вартості перевезень (робіт, послуг);
витрати на виготовлення розкладів руху
пасажирських транспортних засобів,
проїзних квитків, інструкцій, правил та
іншої службової документації; витрати
на декларування транспортних засобів і
вантажів, оформлення провізних
документів, іноземних паспортів, віз та
інших дозволів пов'язаних із
здійсненням закордонних перевезень;
витрати за користування системами
бронювання та резервування перевезень;
витрати на обладнання міських ліній та
ліній міжміських пасажирських та
вантажних перевезень світловими табло,
таблицями розкладу руху і вартості
перевезень, іншими спеціальними
знаками; витрати за користування
автомобільними дорогами, поромами,
автомобільними стоянками; витрати на
обслуговування пасажирів, в тому числі
санітарно-гігієнічні засоби, посуд,
харчування, якщо вони включені в ціну
квитка; До змінних витрат належать
витрати, абсолютна величина яких
змінюється (збільшується або
зменшується) разом із зміною обсягів
перевезень (робіт, послуг). Зокрема,
витрати на пально-мастильні матеріали
електроенергію, запасні частини і
комплектуючі, оплату праці
працівників, зайнятих на перевезеннях,
відрахування на соціальні заходи тощо;
Витрати на проведення поточного
ремонту основних фондів та інших робіт
власними силами, власне виробництво
електричної та інших видів енергій, а
також на трансформацію та передачу
придбаної енергії до місця її
споживання включається до відповідних
елементів затрат; Витрати, пов'язані з
доставкою (в тому числі
вантажно-розвантажувальні роботи)
матеріальних ресурсів транспортними
засобами і персоналом підприємства,
включаються до відповідних елементів
витрат.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
фактичні обставини справи та надав їм
належну правову оцінку, доводами
апеляційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні не спростовуються і
підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нечипорук Транспорт
Сервіс» слід залишити без задоволення,
а постанову суду першої інстанції без
змін.

Керуючись ст.ст.195,198,200,205,207,254 КАС
України, суд, -

у х в
а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Нечипорук
Транспорт Сервіс» залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року у справі № 2а/1970/1257/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
А.Р.Курилець

Судді
М.П.Кушнерик

О.І.Мікула