Справа № 121/10790/13-а
Суддя: Цалко А. А.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року Ялтинський міський суд
Автономної Республіки Крим у складі:
головуючого судді Цалко А.А., при
секретарі Сьомченко В.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Ялті адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу
державної виконавчої служби
Ялтинського міського управління
юстиції, третя особа: Публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»
про визнання протиправною
бездіяльність, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до відповідача, в якій просить
суд визнати протиправною
бездіяльність посадових осіб Відділу
державної виконавчої служби
Ялтинського міського управління
юстиції з питання про скасування
тимчасового обмеження права на виїзд
за межі України колишнього керівника
приватного підприємства «TIXE» ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ухвалою Ялтинського міського суду АРК
від 17.08.2011 року за поданням начальника
Відділу державної виконавчої служби
ЯГУЮ була накладена заборона виїзду за
кордон України до повної погашенні
заборгованості на керівника
Приватного підприємства «ТIХЕ» ОСОБА_1
за судовим наказом № 45/299, який виданий
08.12.2010 року Господарським судом м.
Києва, про стягнення з боржника -
Приватного підприємства «ТIХЕ» на
користь стягувача - ПАТ «Укрсоцбанк»
суми в розмірі 917937,07 гривень. З січня 2012
року приватне підприємство «ТІХЕ»
припинило свою діяльність та
актуальність заборони виїзду
колишнього керівника відпала. Однак,
посадові особи Відділу державної
виконавчої служби Ялтинського
міського управління юстиції по заяві
ОСОБА_1 не скасовують обмеження
пересування фізичної особи, що суттєво
порушує його права та свободи на вільне
пересування, передбачене
законодавством.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник підтримали позовні
вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача Відділу
державної виконавчої служби
Ялтинського міського управління
юстиції в судовому засіданні
заперечував проти позовних вимог.

Представник третьої особи Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
у судове засідання не з'явився, про час
і місце судового засідання
повідомлений належним чином, причини
своєї неявки суду не надав.

За таких обставин суд вважає за
можливим розглянути дану цивільну
справу за відсутності нез?явившийся
третьої особи Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк».

Заслухавши позивача та його
представника, представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позовна заява
підлягає задоволенню по наступним
підставам:

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав і основних свобод людини
(Рим 4 листопада 1950 року),
ратифікованою Верховною радою України
17 липня 1997 року, кожен при вирішенні
питань щодо його цивільних прав і
обов'язків або встановленні
обґрунтованості будь-якого
кримінального обвинувачення,
висунутого проти нього, має право на
справедливий і відкритий розгляд
упродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом. Конвенція про захист прав і
основних свобод людини є складовою
частиною загальнонаціонального
законодавства України.

Згідно ст. 55 Конституції України права
свободи громадян захищаються судом.

Це означає, що суд не може
відмовити у правосудді, якщо
громадянин України, іноземець, особа
без громадянства вважають, що їх права
і свободи порушені або порушаються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації, або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

Положення Конвенції та
Конституції України з цього питання
відтворені в ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
про завдання адміністративного
судочинства.

Відповідно до ст. 2 ч. 3 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони, зокрема,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено), з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації та інше.

Судом встановлено, що ухвалою
Ялтинського міського суду АР Крим від 17
серпня 2011 року подання начальника
Відділу державної виконавчої служби
Ялтинського міського управління
юстиції про тимчасове обмеження права
на виїзд за межі України керівника
Приватного підприємства «ТІХЕ» ОСОБА_1
було задоволено та заборонено
керівнику Приватного підприємства
«ТІХЕ» ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН -
НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий
01.02.2008 року Першим відділом Ялтинського
ГУ ГУМВС України в АРК, що проживає в
АДРЕСА_1, виїзд за межі України - до
повного погашення заборгованості за
судовим наказом № 45/299 від 08 грудня 2010
року, виданим Господарським судом м.
Києва про стягнення з ПП «ТІХЕ» на
користь Акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
суми боргу у розмірі 917937,07 гривні.
Зазначена ухвала набрала законної сили
23 серпня 2011 року (а.с.9).

Вказаною ухвалою суду від 17 серпня 2011
року були встановлені наступні факти:

«Постановою державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Ялтинського міського управління
юстиції від 12 липня 2011 року відкрито
виконавче провадження за судовим
наказом № 45/299 від 08 грудня 2010 року,
виданим Господарським судом м. Києва
про стягнення з ПП «ТІХЕ» на користь
Акціонерно-комерційного банку
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
суми боргу у розмірі 917937,07 гривні.

Боржником ПП «ТІХЕ» до даного
часу рішення суду не виконане, сума
боргу складає 917937,07 гривень.

Державним виконавцем проведена
перевірка майнового стану боржника ПП
«ТІХЕ» та встановлено, що боржник не
здійснює господарську діяльність
більше року, майна, на яке можливо
звернути стягнення, боржник не має.

Наявні у ПП «ТІХЕ» зобов'язання,
покладені на нього судовим рішенням, є
належною підставою для обмеження його
керівника ОСОБА_1 в праві виїзду за межі
України.

У зв'язку з викладеним, суд вважає за
можливе в якості забезпечення
виконання судового наказу заборонити
ОСОБА_1 здійснювати виїзд за межі
України до повного погашення ПП «ТІХЕ»
заборгованості по сплаті боргу».

Судом також встановлено, що відповідно
до копії довідки з Єдиного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 30.07.2013 р.
підприємницька діяльність боржника за
виконавчим провадженням - Приватного
підприємства «ТIХЕ» припинена (а.с.13).

У зв'язку з чим, 26 листопада 2013 року
представник позивача ОСОБА_1 за
довіреністю ОСОБА_4 направила на ім'я
начальника Відділу державної
виконавчої служби Ялтинського
міського управління юстиції заяву про
звернення до Ялтинського міського суду
АР Крим у порядку ст. 377-1 ЦПК України з
поданням про скасування тимчасового
обмеження права на виїзд за межі
України колишнього керівника
Приватного підприємства «ТIХЕ» ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_2, виданий 01.02.2008 році
1-м відділом Ялтинського міського
управління ГУ МВС України в Криму, який
проживає за адресою: АДРЕСА_1, ІПН
НОМЕР_1, оскільки необхідність
зазначеного обмеження фактично
відпала (а.с.11).

У відповідь на дану заяву листом
начальника Відділу державної
виконавчої служби Ялтинського
міського управління юстиції Кльонова
Ю.Є. від 04 грудня 2013 року було
повідомлено представнику позивача, що
підстав для звернення державного
виконавця до Ялтинського міського суду
з поданням про відмову заборони у праві
виїзду за межу України ОСОБА_1 не має
відповідно до ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження» (а.с.12).

Так, статтею 33 Конституції України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції про
захист прав людини та основних свобод
гарантує деякі права і свободи,
передбачені в Конвенції та у Першому
протоколі до неї, кожен є вільним
залишати будь-яку країну, включаючи
свою власну. На здійснення цих прав не
може бути встановлено ніяких обмежень,
крім тих, які передбачені законом і є
необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах національної
або громадської безпеки, для
підтримання публічного порядку,
запобігання злочину, захисту здоров'я
або моралі чи з метою захисту прав і
свобод інших осіб.

Відповідно ст. 313 Цивільного кодексу
України, - фізична особа має право на
свободу пересування. Фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України. Фізична особа може бути
обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Статтею 6 Закону України «Про порядок
виїзду з України та в'їзду в Україну
громадян України» передбачено
вичерпний перелік підстав для
тимчасового обмеження у виїзді
громадянина України за кордон, а саме
коли: 1) він обізнаний з відомостями, що
становлять державну таємницю, - до
закінчення терміну, встановленого
статтею 12 цього Закону; 2) діють
неврегульовані аліментні, договірні чи
інші невиконані зобов'язання - до
виконання зобов'язань або розв'язання
спору за погодженням сторін у
передбачених законом випадках, або
забезпечення зобов'язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України; 3) щодо нього в
порядку, передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством,
застосовано запобіжний захід, за
умовами якої йому заборонено виїжджати
за кордон, - до закінчення
кримінального провадження або
скасування відповідних обмежень; 4) він
засуджений за вчинення кримінального
злочину - до відбуття покарання або
звільнення від покарання; 5) він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань; 6) він
свідомо сповістив про себе неправдиві
відомості - до з'ясування причин і
наслідків подання неправдивих
відомостей; 7) він підлягає призову на
строкову військову службу - до
вирішення питання про відстрочку від
призову; 8) щодо нього подано цивільний
позов до суду - до закінчення
провадження у справі; 9) він перебуває
під адміністративним наглядом міліції
- до припинення нагляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України
«Про виконавче провадження», - у разі
закінчення виконавчого провадження
(крім направлення виконавчого
документа за належністю іншому органу
державної виконавчої служби,
офіційного оприлюднення повідомлення
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеним у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків нестягнення виконавчого
збору або витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України, - питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Тобто, суд вважає, що необхідність
заборони виїзду за кордон України, яка
була накладена на керівника юридичної
особи - Приватного підприємства «ТIХЕ»
ОСОБА_1 відпала, оскільки фізична особа
ОСОБА_1 (позивач у справі) на даний час
вже не є керівником Приватного
підприємства «ТIХЕ», яке безпосередньо
було боржником у вказаному вище
виконавчому проваджені, а не особисто
ОСОБА_1. Тому, суд вважає, що стаття 50
Закону України «Про виконавче
провадження» не може бути застосована
до даних правовідносин. Наслідки цієї
статі можуть бути застосовані лише
відносно боржника Приватного
підприємства «ТІХЕ».

Таким чином, суд з'ясувавши обставини
справи та дослідивши надані докази,
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача законні та
обґрунтовані, а тому підлягають
задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 19, 33, 55 Конституції України, ч. 1
ст. 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини (Рим 4
листопада 1950 року), ратифікованою
Верховною радою України 17 липня 1997
року, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції
про захист прав людини та основних
свобод гарантує деякі права і свободи,
передбачені в Конвенції та у Першому
протоколі до неї, ст. 6 Закону України
«Про порядок виїзду з України та в'їзду
в Україну громадян України», ст. 313 ЦК
України, ст. 377-1 ЦПК України, ст. ст. 6, 9,
17, 160-163, Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність
посадових осіб Відділу державної
виконавчої служби Ялтинського
міського управління юстиції з питання
про скасування тимчасового обмеження
права на виїзд за межі України
колишнього керівника приватного
підприємства «TIXE» ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІНН НОМЕР_1.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через
Ялтинський міський суд в порядку та
строки, передбачені ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

СУДДЯ: