Справа № 826/13393/13-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Амельохін В.В.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю
секретаря Рижкової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Фідокомбанк"
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01 жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства "Фідокомбанк"
до Інспекції з питань захисту прав
споживачів у м.Києві про зобов'язання
вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Публічне акціонерне
товариство «Фідокомбанк», звернулось
до суду з позовом до Інспекції з питань
захисту прав споживачів у м. Києві (далі
по тексту - відповідач) про визнання дії
посадових осіб відповідача під час
здійснення позапланової перевірки
позивача 02.07.2013р. протиправними та
визнання нечинним припис від 02.07.2013р.
№001058.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01 жовтня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
представник Публічного акціонерного
товариства "Фідокомбанк", на даний час,
Публічне акціонерне товариство
«Фідобанк», який є правонаступником
позивача, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
залишенню без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 02
липня 2013 року відповідачем проведено
позапланову перевірку ПАТ
«Фідокомбанк», що знаходиться за
адресою: м. Київ, вул. Воровського, 32 з
питань дотримання законодавства про
захист прав споживачів у сфері послуг.

За результатами перевірки Інспекцією
складено акт від 02.07.2013р. №001058
перевірки дотримання законодавства
про захист прав споживачів.

Під час перевірки Інспекцією
встановлено порушення статей 10 та 15
Закону України «Про захист прав
споживачів», а саме: перевіркою
встановлено, що при здійсненні
споживачем чергового платежу для
часткового погашення кредиту 15.01.2010р.
(квитанція №93) по кредитному договору з
фізичною особою №014/0398/5/07749 від 12.12.2007р.,
укладеному з ВАТ «Ерсте Банк», Банком
змінено умови погашення кредиту, а
саме: призначення платежу та
зарахування коштів на рахунок №262006273
замість встановлених Договором
рахунків №22036 3877 та №220844299. Зміна
Банком в односторонньому порядку умов
погашення кредиту та відсутність
оформленої належним чином (погодженої
сторонами) додаткової угоди свідчить
про порушення Банком умов п. 11.2
Договору. На момент перевірки з боку
Банку не представлено документального
підтвердження своєчасного
повідомлення споживача про зміну
кредитних умов для забезпечення йому
свідомого вибору, що свідчить про не
доведення до споживача необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації (встановленої ч. 2 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів») і про кредитні умови і є
порушенням вимог ст. 15 Закону України
«Про захист прав споживачів» та п. 11.5
Договору.

В акті перевірки винесено припис та
зобов'язано усунути встановлені
перевіркою порушення та вжити заходів
щодо вирішення звернення споживача
згідно з чинним законодавством.

Позивач, вважаючи, що його права
порушено звернувся до суду за захистом
своїх прав.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову прийшов до
висновку, що спірний припис від 02.07.2013р.
№001058 винесений відповідачем в межах
своїх повноважень та в спосіб, що
передбачений законом, а тому не
підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України «Про захист прав
споживачів».

Так, з матеріалів справи вбачається, що
до відповідача за дорученням
Держспоживінспекції України від
31.05.2013р. №Б-1129/7 надійшло звернення
громадянина ОСОБА_2 щодо порушення його
прав, як споживача ПАТ «Ерсте Банк».

На підставі згоди споживача на
ознайомлення з усіма документами,
згоди Держспоживінспекції України від
01.06.2013р. №02/7-4929-2013, направлення на
проведення перевірки від 14.06.2013р.
№002337/2337 відповідачем 14.06.2013р. здійснено
вихід з метою державного контролю за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів ПАТ «Ерсте Банк»,
відділення №9 за адресою: м. Київ, вул.
Воровського, 9.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач, Публічне акціонерне
товариство «Фідокомбанк»
(правонаступником якого, на час
розгляду справи в суді апеляційної
інстанції є Публічне акціонерне
товариство «Фітобанк») є
правонаступником прав та обов'язків
ПАТ «Ерсте Банк».

Перевірка проведена на підставі заяви
від 28 травня 2013 року ОСОБА_2 до
Державної інспекції України з питань
захисту прав споживачів про порушення
законодавства про захист прав
споживачів ПАТ «Ерсте Банком» та
захист порушених прав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 заявою від 07.05.2013р. надано дозвіл
працівникам Держспоживінспекції
України на ознайомлення з усіма
договорами, документами та листуванням
стосовного кредитного договору
№014/0398/5/07749 від 12.12.2007р., укладеного ним з
ПАТ «Ерсте Банк».

Вказана заява отримана ПАТ «Ерсте
Банк» 07.05.2013р. за вх. №34.30-06-100.

Згідно з частиною другою статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» перед укладенням договору
про надання споживчого кредиту
кредитодавець зобов'язаний повідомити
споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження
кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для
якої споживчий кредит може бути
витрачений; б) форми його забезпечення;
в) наявні форми кредитування з коротким
описом відмінностей між ними, в тому
числі між зобов'язаннями споживача; г)
тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку
кредит може бути виданий; д) орієнтовну
сукупну вартість кредиту (в
процентному значенні та грошовому
виразі) з урахуванням відсоткової
ставки за кредитом та вартості всіх
послуг (реєстратора, нотаріуса,
страховика, оцінювача тощо), пов'язаних
з одержанням кредиту та укладенням
договору про надання споживчого
кредиту; е) строк, на який кредит може
бути одержаний; є) варіанти повернення
кредиту, включаючи кількість платежів,
їх частоту та обсяги; ж) можливість
дострокового повернення кредиту та
його умови; з) необхідність здійснення
оцінки майна та, якщо така оцінка є
необхідною, ким вона здійснюється; и)
податковий режим сплати відсотків та
про державні субсидії, на які споживач
має право, або відомості про те, від
кого споживач може одержати докладнішу
інформацію; і) переваги та недоліки
пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації
суб'єкт господарювання, який повинен її
надати, несе відповідальність,
встановлену статтями 15 і 23 цього
Закону.

Фінансові установи несуть
відповідальність за порушення прав
споживачів у сфері захисту
персональних даних згідно із законом.

Згідно з п. 2 Постанови НБУ від 10.05.2007р.
№168 «Про затвердження Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість, кредиту» банки зобов'язані
перед укладенням кредитного договору
надати споживачу в письмовій формі
інформацію про умови кредитування, а
також орієнтовну сукупну вартість
кредиту

Інформація про платежі споживача, які
зазначені в пункті 2.1 цієї глави,
надається з обов'язковим зазначенням
бази їх розрахунку (зазначається сума,
на підставі якої робиться розрахунок,
зокрема сума наданого кредиту, сума
непогашеного кредиту, фіксована сума
тощо).

У разі, якщо окремі умови кредитування
діятимуть протягом не всього строку
користування кредитом, банки мають
обов'язково ознайомити споживача з
умовами, а також зі строком, протягом
якого діятимуть такі умови, та з
порядком інформування споживача про їх
зміну.

Банки зобов'язані отримати письмове
підтвердження споживача про
ознайомлення з вищенаведеною
інформацією.

Відповідно до п. 3 вказаної Постанови
№168 банки зобов'язані в кредитному
договорі або додатку до нього надавати
детальний розпис сукупної вартості
кредиту з урахуванням процентної
ставки за ним, вартості всіх супутніх
послуг, а також інших фінансових
зобов'язань споживача.

Банки мають право змінювати процентну
ставку за кредитом лише в разі настання
події, не залежної від волі сторін
договору, яка має безпосередній вплив
на вартість кредитних ресурсів банку.

Банки не мають права змінювати
процентну ставку за кредитом у зв'язку
з волевиявленням однієї із сторін
(зміни кредитної політики банку).

Так, 12 грудня 2007 року між позивачем та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір
№014/0398/5/07749 про отримання кредитних
коштів на споживчі потреби в сумі 16 835
доларів США строком до 11.12.2014р. та
сплати процентів у розмірі 10,99% річних.

Судом першої інстанції встановлено, що
в кредитному договорі №014/0398/5/07749з
Додатком 31 не зазначений детальний
розпис загальної вартості кредиту,
зокрема не заповнена графа реальна
процентна ставка, % та не заповнена
графа абсолютне значення подорожчання
кредиту в грн.

Пунктом 11.2 кредитного договору
№014/0398/5/07749 передбачено, що зміни в
Договорі оформлюються додатковими
угодами, які стають невід'ємною
частиною Договору, якщо інше не
передбачено умовами цього Договору.

Згідно п. 11.5 кредитного договору
№014/0398/5/07749 всі повідомлення за цим
Договором будуть вважатися зробленими
належним чином у випадку, якщо вони
здійсненні у письмовій формі та
надіслані рекомендованим листом,
кур'єром, телеграфом, телеграмою або
вручені особисто за зазначеними в ст. 12
цього Договору адресами Сторін. Датою
отримання таких повідомлень буде
вважатися дата їх особистого вручення
або дата поштового штемпеля відділення
зв'язку одержувача.

Нормативно-правовим актом, який
регулює відносини між споживачами
товарів, робіт і послуг та виробниками
і продавцями товарів, виконавцями
робіт і надавачами послуг різних форм
власності, встановлює права
споживачів, а також визначає механізм
їх захисту та основи реалізації
державної політики у сфері захисту
прав споживачів, є Закон України "Про
захист прав споживачів" від 12.05.1991 року
№1023-ХІІ (надалі - Закон №1023).

Чинне законодавство передбачає право
Інспекції проводити перевірки
суб'єктів господарювання, в тому числі
і позивача, щодо дотримання
законодавства про захист прав
споживачів, а також фіксує його право
накладати
адміністративно-господарські санкції
за порушення законодавства в сфері
захисту прав споживачів.

Водночас, правові та організаційні
засади, основні принципи і порядок
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності, їх повноваження органів
державного нагляду (контролю), їх
посадових осіб і права, обов'язки та
відповідальність суб'єктів
господарювання під час здійснення
державного нагляду (контролю)
визначаються Законом України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" (надалі - Закон №877).

Статтею 7 Закону №877 та пп. 4.2.1 Порядку
№310 зафіксовано, що за результатами
перевірки відповідно до виявлених
порушень керівником органу з питань
захисту прав споживачів або його
заступником приймається рішення,
зокрема, про видачу суб'єкту
господарювання обов'язкового для
виконання припису про припинення
порушень прав споживачів.

При цьому, ч. 8 ст. 7 Закону №877
передбачено, що припис - це обов'язкова
для виконання у визначені строки
письмова вимога посадової особи органу
державного нагляду (контролю) суб'єкту
господарювання щодо усунення порушень
вимог законодавства. Припис не
передбачає застосування санкцій щодо
суб'єкта господарювання. Припис
видається та підписується посадовою
особою органу державного нагляду
(контролю), яка здійснювала перевірку
(що кореспондується із положеннями п. 3.6
Порядку №310).

Таким чином, на підставі
вищевикладеного, колегія суддів
погоджується яз висновком суду першої
інстанції, що позивачем не надано
достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його позовні вимоги, разом
з тим, відповідач діяв з урахуванням
вимог встановлених частиною другою
статті 19 Конституції України та
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, у задоволенні
адміністративного позову має бути
відмовлено повністю.

Суд першої інстанції дав належну
оцінку всім обставинам справи та вірно
застосував законодавство, що регулює
ці правовідносини.

Надані докази були оцінені судом
першої інстанції, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Крім того, було оцінено
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, що відповідає
вимогам ст. 86 КАС України.

Посилання представника позивача, що
процентна ставка не змінювалась,
колегія суддів не приймає до уваги, так
як згідно наданих документів
вбачається збільшення ставки, чим
самостійно змінив умови погашення
кредити, що потягнуло за собою суттєве
порушення прав громадянина ОСОБА_2 як
споживача послуг.

З огляду на зазначене та беручи до
уваги достатній і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності колегія суддів
дійшла висновку, що викладені у
позовній заяві доводи позивача є
необґрунтованими та, відповідно, його
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить
посилання на обставини, передбачені
статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Фідобанк" -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 01 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів із дня
складання у повному обсязі, тобто з 21
січня 2014 року шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого адміністративного
суду України у порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В. Судді:

Горбань Н.І.

Межевич М.В.