Справа № 243/254/14-а
Суддя: Гусинський М. О.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 р. Слов'янський
міськрайонний суд Донецької області у
складі:

головуючого - судді Гусинський М.О.,

при секретарі Карпенко О.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача
Рашевської Г.О.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м. Слов'янську
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до адміністративної комісії
Виконавчого комітету Слов'янської
міської ради про визнання незаконною
та скасування постанови по справі про
адміністративне правопорушення,
закриття справи про адміністративне
правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

15.01.2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Слов'янського міськрайонного суду із
позовом до адміністративної комісії
при виконавчому комітеті Слов'янської
міської ради Донецької області про
визнання неправомірною та скасування
постанови по справі про
адміністративне правопорушення,
пояснюючи свої вимоги наступним: 08.01.2014
року вона отримала постанову про
адміністративне правопорушення від
05.12.2013 року, яка прийнята
адміністративною комісією при
виконавчому комітеті Слов'янської
міської ради стосовно неї і притягнуто
її до адміністративної
відповідальності за ч. 2 ст. 156 КпроАП
України та накладено стягнення у
розмірі 510 грн. штрафу. З зазначеною
постановою не згодна, вважає її
незаконною та такою, що підлягає
скасуванню, за наступних обставин:
30.11.2013 року працівниками міліції
відносно неї був складений протокол
про адміністративне правопорушення,
начебто вона продала цигарки продукцію
неповнолітній особі, але при складані
протоколу про адміністративне
правопорушення вона пояснила
працівникам міліції, що здійснила
продаж цигарок особі, якій на вигляд
вже виповнилося 18 років, її не було
повідомлено про розгляд справи про
вчинення нею адміністративного
правопорушення; вважає що вона була
позбавлена можливості довести
відповідачу про відсутність підстав
для притягнення її до адміністративної
відповідальності; під час розгляду
справи не було враховане те, що вона є
вагітна. Правилами торгівлі тютюновими
виробами встановлено, що продавець
зобов'язаний отримати у покупця, який
купує алкогольні напої чи тютюнові
вироби, паспорт або інші документи, які
підтверджують вік покупця, якщо у
продавця виникли сумніви щодо
досягнення ним вісімнадцятирічного
віку. За зовнішніми ознаками особа,
зазначена в протоколі, виглядала
повнолітньою. Жодного сумніву відносно
того, що покупець є повнолітнім у неї не
виникло, а отже у неї були відсутні
підстави вимагати у покупця документи,
що підтверджують його вік.

Просила визнати неправомірною та
скасувати постанову по справі про
адміністративне правопорушення від
05.12.2013 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1
підтримала свої позовні вимоги, на
задоволенні яких наполягала, дала
пояснення, які співпадають із
викладеним в позові, додатково
пояснила наступне: 30.11.2013 року вона
знаходилася на своєму робочому місті, у
торговому кіоску, здійснювала продаж
тютюнових виробів. До неї підійшов
хлопець, якому на вигляд було 18-19 років
і попросив продати йому пачку цигарок
«Бонд», вона продала йому цигарки, а
через 1-2 хвилини до неї у віконце
постукали, показали якесь посвідчення
і попросили відкрити двері,
повідомивши про необхідність
складання протоколу про
адміністративне правопорушення. Вона
пустила працівників міліції, вони в її
присутності склали протокол про
адміністративне правопорушення та
сказали, що її викличуть до виконкому
на розгляд протоколу. Під час складання
протоколу вона дала письмове
пояснення, в якому підтвердила факт
продажу цигарок, але знаходилася у
стресовому стані, після складання
протоколу вона його підписала. Загалом
вона ставила близько 4-5 підписів. Копію
протоколу їй не вручили. Згодом вона на
деякий час поїхала за межі міста
Слов'янська, а коли повернулася, то
дізналася про те, що її на пошті чекає
рекомендований лист. 08.01.2014 року вона
отримала цей рекомендований лист - у
листі виявилася постанова про її
притягнення до відповідальності, тому
і не мала змоги оскаржити постанову
раніше. В судовому засіданні позовні
вимоги не уточнювала, просила
задовольнити саме ті позовні вимоги.
які викладені письмово.

Представник відповідача Рашевська Г.О.
позовні вимоги не визнала, суду
пояснила, що адміністративна комісія
при виконавчому комітеті не є
юридичною особою, тому позов потрібно
подавати не до адміністративної
комісії, а до виконавчого комітету; під
час розгляду справи права позивача не
були порушені: справа була розглянута
саме в той день та час - 05 грудня 2013 року
о 10 годині 00 хвилин, як було письмово
сповіщено позивача, що у протоколі про
адміністративне правопорушення є
підписи позивача ОСОБА_1, до протоколу
додане її письмове пояснення, в якому
вона визнала свою провину. Розмір
накладеного на ОСОБА_1 стягнення є
мінімальним, що свідчить про те, що під
час винесення постанови були враховані
усі обставини справи. ОСОБА_1 про свою
вагітність під час складання протоколу
не повідомляла, медичних документів не
надала. З протоколу та доданих
документів слідує, що 30.11.2013 року ОСОБА_1
здійснила продаж цигарок
неповнолітньому ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який в своїх поясненнях не тільки це
підтвердив, а й ще зазначив, що ОСОБА_1
під час продажу йому цигарок його віком
взагалі не цікавилася. Просила у
задоволені позову відмовити.

Розглядаючи справу суд виходив з
наступного:

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 283 КпроАП України
постанова повинна містити:
найменування органу (посадової особи),
який виніс постанову, дату розгляду
справи; відомості про особу, щодо якої
розглядається справа; опис обставин,
установлених при розгляді справи;
зазначення нормативного акта, який
передбачає відповідальність за дане
адміністративне правопорушення;
прийняте по справі рішення.

Згідно ст. 284 КпроАП України по справі
про адміністративне правопорушення,
орган (посадова особа) виносить одну з
таких постанов:

1) про накладення адміністративного
стягнення;

2) про застосування заходів впливу,
передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;

3) про закриття справи.

У резолютивній частині постанови від
05.12.2013 року зазначено: «Накласти
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу на гр. ОСОБА_1 у розмірі 510 грн.»,
постанова містить зазначення органу,
який виніс постанову, дату розгляду
справи; відомості про особу, щодо якої
розглядається справа; опис обставин,
установлених при розгляді справи;
зазначення нормативного акта, який
передбачає відповідальність за дане
адміністративне правопорушення.

Таким чином, постанова відповідає
вимогам ст.ст. 283, 284 КУпроАП.

Відповідно до п.1) ч. 1 ст. 255 КУпроАП
складання протоколів про
адміністративне правопорушення,
передбачене ч. 2 ст. 156 КУпроАП віднесено
до компетенції уповноважених на те
посадових осіб органів внутрішніх
справ.

Санкція ч. 2 ст. 156 КУпроАП України
передбачає розмір покарання від 30 до 100
НМДГ, станом на час розгляду справи
складає 510-1700 грн.

Таким чином, призначене позивачеві
адміністративне покарання призначено
в межах санкції ч. 2 ст. 156 КУпроАП
України і є мінімальним за скоєння
порушення, передбаченого ст. 156 ч. 2
КпроАП України, у зв'язку з чим суд
вважає, що при призначенні покарання
адміністративна комісія при
виконавчому комітеті Слов'янської
міської ради врахувала як характер
вчиненого правопорушення, так і
особистість правопорушника та інші
фактори, які відповідно до ст.ст. 33-35
КпроАП України потрібно враховувати
під час складання постанови.

Відповідно до ст. 138 КАС України, факти,
що входять до предмету доказування - це
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення для
вирішення справи та які належить
встановити при ухваленні рішення у
справі.

Сторони в процесі повинні подати
докази на підтвердження обставин, на
які вони посилаються, або на
спростування обставин, про які
стверджує інша сторона. Однак, в
адміністративних справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень встановлена презумпція
його вини. Презумпція вини покладає на
суб'єкта владних повноважень обов'язок
аргументовано, посилаючись на докази,
довести правомірність свого рішення,
дії чи бездіяльності та спростувати
твердження позивача про порушення його
прав, свобод чи інтересів. Обов'язок
суб'єкта владних повноважень довести
правомірність свого рішення в суді
посилює його відповідальність при
прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи
допущенні бездіяльності. Але з
презумпції вини суб'єкта владних
повноважень не випливає його
автоматичний програш у справі, якщо він
жодним чином не відреагував на позов
або просто його не визнав. Презумпція
вини не є абсолютною і не може, як у
судовому процесі прецедентної системи
права, де відсутність заперечення
позову та нез'явлення відповідача у
судове засідання розцінюватися судом
як визнання позову і тягнути за собою
задоволення позову.

Отже, застосування принципу презумпції
винуватості суб'єкта владних
повноважень не обумовлює його
автоматичного програшного становища у
справі. Невиконання обов'язку
відповідача довести правомірність
своїх рішень, дій чи бездіяльності, не
звільняє суд від обов'язку ухвалити
справедливе рішення.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши
письмові докази, суд приходить до
висновку про те, що під час складання
постанови про притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ч. 2 ст. 156 КпроАП України 05.12.2013 року не
було порушено вимог КпроАП України,
так, як зі змісту постанови слідує, що
правопорушення було виявлено саме у
сфері обороту тютюнових виробів, до
адміністративної відповідальності
притягнуто продавця ФОП «ОСОБА_4.»
ОСОБА_1 (а.с. 23), яка здійснила продаж
цигарок неповнолітній особі, по справі
винесена постанова, яка відповідає
вимогам ст. 284 КпроАП України, копія
якої в наступний день була надіслана
правопорушнику.

З протоколу про адміністративне
правопорушення та розписки ОСОБА_1
слідує, що вона була повідомлена про
дату, час та місце розгляду
адміністративної справи (а.с. 19зв, 26).

З пояснень позивача слідує, що вона не
вимагала у покупця паспорту або іншого
документу на підтвердження його віку,
так, як вважала що покупцю вже
виповнилося 18 років (а.с. 21).

З наданої суду копії паспорту
громадянина України ОСОБА_3 слідує, що
ОСОБА_3 народився 16 грудня 1995 року і на
час притягнення позивача до
адміністративної відповідальності
йому не виповнилося 18 років (25).

Позивач ОСОБА_1 жодного доказу на те, що
придбання цигарок 30.11.2013 року
здійснювала інша особа, ніж
неповнолітній ОСОБА_3, суду не надала,
в своїх пояснення у позові,
обґрунтовуючи позовні вимоги,
зазначила про те, що вона сама не
переконалася у віці покупця, не стала
вимагати у нього документу на
підтвердження його віку.

За таких обставин, суд приходить до
переконання про те, що притягнення
ОСОБА_1 до адміністративної
відповідальності за ст. 156 ч. 2 КпроАП
України 05.12.2013 року є законним та
обґрунтованим, таким, що відповідає
вимогам законодавства України,
відповідно до чого позовні вимоги про
визнання неправомірною постанови про
адміністративне правопорушення та її
скасування задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні представник
відповідача представляв за
довіреністю виконавчий комітет
Слов'янської міської ради, а не
адміністративну комісію, тому суд
вважає, що справа розглянута за участі
повноважного представника
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 156 ч. 2, 254, 258, 283, 284, 287-293 КпроАП
України, ст.ст.17, 18, 69, 71, 158-163, 171-2 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
адміністративної комісії Виконавчого
комітету Слов'янської міської ради про
визнання незаконною та скасування
постанови по справі про
адміністративне правопорушення,
закриття справи про адміністративне
правопорушення - залишити без
задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 23
січня 2014 року.

Суддя Слов'янського міськрайонного
суду
М.О.Гусинський