Справа № 2а-636/12,52/12
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
Справа №
109386/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Макарика В.Я.

суддів -
Глушка І.В. Большакової О.О.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Миколаївському районі
Львівської області на постанову
Миколаївського районного суду
Львівської області від 19.03.2012р. по
справі № 2а-636/12,52/12 за позовом ОСОБА_2
до Управління Пенсійного фонду
України в Миколаївському районі
Львівської області про стягнення
виплат "дитині війни",-

В С Т А Н О
В И В:

Позивач ОСОБА_2, звернулася 16.12.2008 р. до
суду з вищезазначеним
адміністративним позовом, в якому
просить пропущений строк звернення до
суду та зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України у
Миколаївському районі Львівської
області нарахувати та виплатити
недоплачену їй як дитині війни
надбавку до пенсії за період з липня по
грудень 2007 р. в сумі 742 грн. 65 коп. Вимоги
мотивує тим, що їй як дитині війни
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з
першого січня 2006 року повинна
виплачуватися щомісячна соціальна
допомога у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком. Відповідачем всупереч
вимог вказаного Закону така грошова
допомога у 2007 р. не виплачувалася.

Постановою Миколаївського районного
суду Львівської області від 19.03.2012р,
позов задоволено частково. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України у
Миколаївському районі нарахувати та
виплатити ОСОБА_2, щомісячне
підвищення до пенсії в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком як дитині
війни відповідно до ст. 6 ЗУ «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 16.12.2007 р. по 31.12.2007 р. У решті
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач
Управління Пенсійного Фонду України у
Миколаївському районі Львівської
області оскаржило її в апеляційному
порядку та просить скасувати постанову
суду першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог. Апелянт свої вимоги
мотивує тим, що судом 1 інстанції
неповно з'ясовано обставини справи,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, висновки суду
вважає необґрунтованими з підстав
викладених в апеляційній скарзі, та
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч.1 ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» від 18 листопада 2004 року №
2195-VI установлено правовий статус дітей
війни, визначено основи їх соціального
захисту та гарантовано їх соціальну
захищеність шляхом надання пільг і
державної соціальної підтримки.

Статтею першою цього Закону визначено,
що дитиною війни є особа, яка є
громадянином України та якій на час
закінчення (2 вересня 1945 року) Другої
світової війни було менше 18 років.

Позивач ОСОБА_2, яка народилася
ІНФОРМАЦІЯ_1, є дитиною війни.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищується на 30% мінімальної пенсії
за віком.

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
державні соціальні гарантії дітям
війни, встановлені цим Законом, не
можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

Частина 2 статті 8 Конституції України
встановлює вимогу щодо законів України
- усі вони приймаються виключно на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй.

Частиною 3 статті 22 Конституції України
встановлено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Проте Законом України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік» дію ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» було обмежено.

Зупинення дії положень законів, якими
визначено права і свободи громадян, їх
зміст та обсяг, є обмеженням прав і
свобод і може мати місце лише у
випадках, передбачених Основним
Законом України, вичерпний перелік
яких закріплений у статті 64
Конституції України.

Рішенням Конституційного суду України
від 09.07.2007 року №6-рп/2007 визнано
неконституційними положення п. 12 ст. 71
та ст. 111 ЗУ «Про Державний бюджет на 2007
рік», за якими підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, яка виплачується замість
пенсії, відповідно до ст. 6 ЗУ «Про
соціальний захист дітей війни»
виплачується особам, які є інвалідами
(крім тих, на яких поширюється дія ЗУ
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту») , у розмірі 50 %
від розміру надбавки, встановленої для
учасників війни.

З дня ухвалення Конституційним Судом
України Рішення № 6-рп/2007 визнані
неконституційними положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» втратили
чинність, отже, з цього часу відновлено
дію статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Рішення Конституційного Суду України
мають преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей, що визнані неконституційними.

Судом встановлено, що всупереч Рішення
Конституційного Суду України
Управлінням Пенсійного фонду України в
Миколаївському районі Львівської
області оспорювана позивачем надбавка
в 2007 р. виплачувалась у меншому, ніж
передбачено Законом № 2195-УІ розмірі,
тому позов в частині виплати суми за
вказаний період підлягає задоволенню.

Також матеріалами справи
стверджується, що при зверненні до
суду позивачем пропущено річний строк
звернення до суду, передбачений ст. 99
КАС України (в редакції, яка була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин). Відповідно до ст. 100 КАС
України (в редакції, яка була чинною на
час виникнення спірних правовідносин)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Колегія суддів також вважає , що суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку приймаючи до уваги дату
звернення позивача до суду 16.12.2008 р.,
наполягання відповідача на
застосуванні наслідків пропущення
строку звернення до суду, передбачених
ст. 100 КАС України, а тому відмовив у
задоволенні позовних вимог, які
заявлені з пропуском строку звернення
до суду

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197ст. 198, ст. 200,
ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський
апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Миколаївському районі Львівської
області залишити без задоволення , а
постанову Миколаївського районного
суду Львівської області від 19.03.2012р. у
справі № 2а-636/12,52/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя:
В.Я.Макарик

Судді:
І.В.Глушко

О.О. Большакова