Справа № 577/5522/13-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 р.Справа № 577/5522/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на Постанову
Конотопського міськрайонного суду
Сумської області від 18.11.2013р. по
справі № 577/5522/13-а

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2

до Виконавчого комітету
Конотопської міської ради за участю
третіх осіб Конотопської міської
державної нотаріальної контори
Сумської області , Комунального
підприємства "Конотопське міжміське
бюро технічної інвентаризації" ,
Реєстраційної служби Конотопського
міськрайонного управління юстиції
Сумської області , Управління
Держземагенства у Конотопському
районі Сумської області

про визнання протиправною
бездіяльності щодо прийняття рішення
відносно виготовлення та видачі
державних актів на право власності на
земельну ділянку та зобов'язання
прийняти відповідне рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до
суду з адміністративним позовом до
Виконавчого комітету Конотопської
міської ради (далі по тексту -
відповідач), за участю третіх осіб -
Конотопської міської державної
нотаріальної контори Сумської області,
Реєстраційної служби Конотопського
міськрайонного управління юстиції
Сумської області, Управління
Держземагентства у Конотопському
районі Сумської області, в якому, з
урахуванням уточнень до позовних
вимог, прийнятих судом, просили суд:
визнати протиправною бездіяльність
виконавчого комітету Конотопської
міської ради щодо прийняття рішення
відносно виготовлення та видачі їм, як
спадкоємцям, державних актів на право
власності на земельну ділянку в
АДРЕСА_1, а також просять зобов'язати
виконавчий комітет Конотопської
міської ради прийняти рішення відносно
виготовлення і видачі їм, як
спадкоємцям, свідоцтва на право
власності на земельну ділянку в
АДРЕСА_1, відповідно до Перехідних
положень Земельного кодексу України.

Постановою Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 18.11.2013 року по справі № 577/5522/13-а в
позові про визнання протиправною
бездіяльності виконавчого комітету
Конотопської міської ради щодо
прийняття рішення відносно
виготовлення та видачі ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, як спадкоємцям, свідоцтва про
право власності на земельну ділянку,
яка розташована за адресою : АДРЕСА_1,
відмовлено.

Позивачі, не погодившись із вказаною
постановою суду першої інстанції,
подали апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просять суд
апеляційної інстанції постанову
Конотопського міськрайонного суду
Сумської області від 18.11.2013 року по
справі № 577/5522/13-а скасувати, ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги пояснили, що їх батьками були
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які мали у власності
житловий будинок з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1
помер батько позивачів ОСОБА_3, після
його смерті відкрилася спадщина, яку
прийняла їх мати ОСОБА_4 та отримала
свідоцтво про право на спадщину на
будинок. ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивачів
померла. Після її смерті відкрилась
спадщина, яку вони, як спадкоємці за
заповітом, прийняли і отримали
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом на будинок. На даний час
мають намір здійснити відчуження
будинку, однак, не можуть цього зробити,
оскільки будинок належить їм на праві
приватної власності, а земельна
ділянка площею 0,1000 га, на якій
розташований будинок, приватизована на
батька ОСОБА_3 відповідно до рішення
виконкому Конотопської міської ради
від 1 грудня 1993 року № 421. Державний акт
не видавався. Отже, до них, як до
спадкоємців, переходить право отримати
Державний акт про право власності на
земельну ділянку. Для вирішення цього
питання вони звернулись до виконавчого
комітету Конотопської міської ради,
однак, останньою не було прийнято
жодного рішення. У зв'язку з чим,
вважають бездіяльність відповідача у
спірних відносинах протиправною.
Вказують на те, що судом першої
інстанції безпідставно не була
розглянута позовна вимога про
зобов'язання Виконавчого комітету
Конотопської міської ради прийняти
рішення з питання видачі позивачам
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.5,6).

У свідоцтвах про народження позивачів
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьками записані
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( а.с.7,8).

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 змінила
прізвище на ОСОБА_2.

Зі свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 01.11.2010 р. судом першої
інстанції встановлено, що спадкоємцями
майна ОСОБА_4 є дочка ОСОБА_2 та син
ОСОБА_1 ( а.с.9).

З витягів про державну реєстрацію прав,
виданих КП «Конотопське МБТІ» від
11.05.2012 року, вбачається, що ОСОБА_2
володіє на праві приватної спільної
часткової власності на підставі
свідоцтва про право на спадщину 1/2
частиною будинку АДРЕСА_1, а також
ОСОБА_1 володіє на праві приватної
спільної часткової власності на
підставі свідоцтва про право на
спадщину 1/2 ч. будинку АДРЕСА_1 ( а.с.11,14).

У витязі з технічної документації з
нормативної грошової оцінки земель від
26.04.2013 року зазначено, що нормативна
грошова оцінка земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_1 складає 67447
грн. 29 коп. ( а.с.15).

Відповідно до довідки Управління
земельних ресурсів у м. Конотоп
Сумської області від 29.04.2008 р. № 457,
земельна ділянка, розташована по
АДРЕСА_1, згідно з рішенням виконкому
від 01.12.1993 р. № 421 приватизована на ім'я
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
Державний акт на право власності на
вищевказану земельну ділянку на ім'я
померлого ОСОБА_3 не видавався (а.с.16).

08.08.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись
до виконавчого комітету Конотопської
міської ради з питання отримання
дозволу про перехід у спадщину по 1/2
частки приватизованої земельної
ділянки, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, після померлої ОСОБА_4.

Листом від 14.08.2012 року № 1493 позивачам, з
посиланням на ст.126 Земельного кодексу
України, ст.ст.15, 16, 392 Цивільного
кодексу України, було рекомендовано
звернутись до суду з позовом про
визнання за ОСОБА_1, ОСОБА_2 права
власності на 1/2 частку земельної
ділянки (кожного) від загальної площі
0,1000 га після померлої ОСОБА_4

Не погодившись з такими діями
відповідача, позивачі звернулись до
суду з даним позовом про визнання
протиправною бездіяльності
виконавчого комітету Конотопської
міської ради та зобов'язання
відповідача прийняти рішення щодо
видачі позивачам свідоцтв про право
власності на спірну земельну ділянку.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що оформлення та видача свідоцтва
про право власності на землю не
відноситься до компетенції
Конотопської міської ради, а також з
наявності спору про право власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1, який
підлягає вирішенню в порядку
цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на таке.

У відповідності до ст.81 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
час виникнення спірних відносин)
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі: а) придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами; б)
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності; в)
приватизації земельних ділянок, що
були раніше надані їм у користування; г)
прийняття спадщини; ґ) виділення в
натурі (на місцевості) належної їм
земельної частки (паю).

Іноземні громадяни та особи без
громадянства можуть набувати права
власності на земельні ділянки
несільськогосподарського призначення
в межах населених пунктів, а також на
земельні ділянки
несільськогосподарського призначення
за межами населених пунктів, на яких
розташовані об'єкти нерухомого майна,
що належать їм на праві приватної
власності.

Іноземні громадяни та особи без
громадянства можуть набувати права
власності на земельні ділянки
відповідно до частини другої цієї
статті у разі: а) придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами; б)
викупу земельних ділянок, на яких
розташовані об'єкти нерухомого майна,
що належать їм на праві власності; в)
прийняття спадщини.

Як встановлено статтею 125 Земельного
кодексу України право власності на
земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.126 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом,
крім випадків, визначених частиною
другою цієї статті.

Право власності на земельну ділянку,
набуту у власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується: а)
цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою; б)
свідоцтвом про право на спадщину.

Відповідно до статті 1225 Цивільного
кодексу України, право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців на загальних підставах, із
збереженням її цільового призначення.
До спадкоємців житлового будинку,
інших будівель та споруд переходить
право власності або право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені. До спадкоємців житлового
будинку, інших будівель та споруд
переходить право власності або право
користування земельною ділянкою, яка
необхідна для їх обслуговування, якщо
інший її розмір не визначений
заповітом.

У пункті 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 №7
«Про судову практику у справах про
спадкування» зазначено, що відповідно
до статті 1225 ЦК право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців за загальними правилами
спадкування (зі збереженням її
цільового призначення) при
підтвердженні цього права спадкодавця
державним актом на право власності на
землю або іншим правовстановлюючим
документом.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено в суді апеляційної
інстанції, рішенням виконавчого
комітету міської ради від 01.12.1993 № 421
«Про приватизацію земель» земельна
ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,1000 га. була
передана у приватну власність батьку
позивачів по справі ОСОБА_3

Станом на час набуття ОСОБА_3 права
власності на спірну земельну ділянку
приватизація земельних ділянок
здійснювалась відповідно до Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №
15-92 «Про приватизацію земельних
ділянок», пунктом 1 якого доручено
сільським, селищним, міським Радам
народних депутатів забезпечити
передачу протягом 1993 року громадянам
України у приватну власність земельних
ділянок, наданих їм для ведення
особистого підсобного господарства,
будівництва і обслуговування жилого
будинку і господарських будівель
(присадибна ділянка), садівництва,
дачного і гаражного будівництва, у
межах норм, установлених Земельним
кодексом України.

Пунктом 6 вказаного Декрету Кабінету
Міністрів України було зупинено дію
статті 23 Земельного кодексу України
(чинного на час набуття права власності
на земельну ділянку ОСОБА_3) щодо
власників земельних ділянок,
визначених статтею 1 цього Декрету,
якою передбачалася видача державних
актів на право власності на земельні
ділянки.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що державний акт на право
власності на земельну ділянку ОСОБА_3
не видавався, що не заперечується і
сторонами по справі.

У відповідності до п.1. Перехідних
положень Земельного кодексу України,
який набрав чинності з 01.01.2002 року,
рішення про передачу громадянам
України безоплатно у приватну
власність земельних ділянок, прийняті
органами місцевого самоврядування
відповідно до Декрету Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 1992 року
"Про приватизацію земельних ділянок", є
підставою для виготовлення та видачі
цим громадянам або їх спадкоємцям
державних актів на право власності на
земельну ділянку за технічною
документацією щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку.

Клопотання і заяви щодо відведення
земельних ділянок, не вирішені на
момент введення в дію цього Кодексу,
реалізуються органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування відповідно до їх
компетенції у порядку та з додержанням
вимог цього Кодексу (п.2 Перехідних
положень Земельного кодексу України).

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено в суді апеляційної
інстанції, після смерті ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщину на нерухоме
майно, розташоване на земельній
ділянці по АДРЕСА_1, прийняла ОСОБА_4,
яка не оформила своїх спадкових прав на
дану земельну ділянку площею 0,1000 га, не
отримала відповідного державного акту
на право власності на спірну земельну
ділянку та померла 05.09.2007 року.

За таких обставин, право власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1, не може
вважатися набутим ОСОБА_4, оскільки не
зареєстровано за нею у встановленому
законом порядку, та, відповідно, не може
бути успадкованим позивачами по
справі.

У зв'язку з тим, що жоден із попередніх
спадкоємців майна не оформив та не
підтвердив своє право власності на
вказану земельну ділянку
правовстановлюючим документом, яким у
випадку позивачів є свідоцтво про
право на спадщину, відсутні підстави
для прийняття рішення про виготовлення
державного акту на право власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1

Пунктом «а» ч.3 ст.152 Земельного кодексу
України передбачено, що захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється шляхом, зокрема,
визнання прав.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.158
Земельного кодексу України земельні
спори вирішуються судами, органами
місцевого самоврядування та
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин.

Виключно судом вирішуються земельні
спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей.

Отже, в даному випадку, як вірно
зазначено судом першої інстанції,
існує спір про право на земельну
ділянку по АДРЕСА_1, для вирішення якого
позивачам слід звернутись до суду з
позовом про визнання права власності
на дану земельну ділянку.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача прийняти рішення відносно
виготовлення і видачі позивача як
спадкоємцям, свідоцтва на право
власності на земельну ділянку в
АДРЕСА_1, відповідно до Перехідних
положень Земельного кодексу України,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Частиною 3 ст.3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» права на
нерухоме майно та їх обтяження, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

Права на нерухоме майно та їх
обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за таких умов: якщо реєстрація
прав та їх обтяжень була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав та їх обтяжень
діяло законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень (ч.4 ст.3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

Відповідно до ст.4-1 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» у
Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: підприємства як
єдині майнові комплекси, житлові
будинки, будівлі, споруди (їх окремі
частини), квартири, житлові та
нежитлові приміщення.

Згідно з п.8-1 ч.1 ст.18 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, що підтверджує
виникнення права власності при
здійсненні державної реєстрації прав
на нерухоме майно, видається, зокрема,
фізичним та юридичним особам у разі
безоплатної передачі їм земельної
ділянки із земель державної чи
комунальної власності за рішеннями
органів державної влади, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
органів місцевого самоврядування.

У відповідності до ст.19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Як встановлено частиною 15 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав та
їх обтяжень проводиться в такому
порядку: 1) прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; 2) встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; 3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; 4) внесення
записів до Державного реєстру прав; 5)
видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Відповідно до п.п.2, 6 ч.1 ст.9 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державний реєстратор
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав; видає свідоцтво про право
власності на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону.

З огляду на наведені норми, колегія
суддів зазначає, що рішення про
державну реєстрацію права власності на
земельну ділянку, за результатами якої
видається свідоцтво про право
власності на земельну ділянку,
приймається державним реєстратором, та
не входить до компетенції виконавчого
комітету Конотопської міської ради.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання
протиправною бездіяльності
виконавчого комітету Конотопської
міської ради щодо прийняття рішення
відносно виготовлення та видачі
державних актів на право власності на
земельну ділянку в АДРЕСА_1,
зобов'язання виконавчого комітету
Конотопської міської ради прийняти
рішення відносно виготовлення і видачі
свідоцтва на право власності на
земельну ділянку в АДРЕСА_1,
задоволенню не підлягають.

Отже, колегія суддів підтверджує, що
при прийнятті судового рішення у
справі суд першої інстанції дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду в цій частині не спростовують.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
залишити без задоволення.

Постанову Конотопського
міськрайонного суду Сумської області
від 18.11.2013р. по справі № 577/5522/13-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П.