Справа № 2-а/1422/104/12
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2014 р.Справа № 2-а/1422/104/12

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Яворська Наталія Іванівна

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Снігурівському районі
Миколаївської області на постанову
Снігурівського районного суду
Миколаївської області від 26 вересня 2012
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Миколаївській області про визнання
протиправною та скасування постанови
про закінчення виконавчого
провадження, -

В С Т А Н О В И В :

14.09.2012р. ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом до Відділу ПВР УДВС ГУЮ в
Миколаївській області, в якому просив
суд визнати постанову головного
державного виконавця №31869339 від 30.05.2012
року про закінчення виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа №2а-4283/11 протиправною та її
скасувати її, а також зобов'язати
відповідача відновити це виконавче
провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що постанова Снігурівського
районного суду Миколаївської області
щодо зобов'язання УПФУ в
Снігурівському районі здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_1
недоплаченої суми соціальної грошової
допомоги як дитині війни, фактично не
була виконана Пенсійним фондом, а тому,
відповідно, жодних підстав для
закриття виконавчого провадження у
відповідача не було.

Постановою Снігурівського районного
суду Миколаївської області від 26.09.2012
року адміністративний позов ОСОБА_1 -
задоволено в повному обсязі. Визнано
постанову головного держ.виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУ юстиції Миколаївської
області від 30.05.2012 року про закінчення
виконавчого провадження з виконання
виконавчого листа по справі №2а-4283/11
протиправною. Зобов'язано Відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУ юстиції Миколаївської
області відновити виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа по справі №2а-4283/11, виданого
Снігурівським районним судом
Миколаївської області 24.01.2012р.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представником Управління Пенсійного
фонду України в Снігурівському районі
Миколаївської області подано
апеляційну скаргу, в якій зазначено, що
судом, при винесенні оскаржуваної
постанови порушено норми
матеріального та процесуального права
та просить скасувати постанову
Снігурівського районного суду
Миколаївської області від 26.09.2012 року і
прийняти нову постанову, якою
відмовити позивачу в задоволенні
даного позову в повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та /або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що дана апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, за
таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Постановою Снігурівського районного
суду Миколаївської області було
зобов'язано Управління ПФУ в
Снігурівському районі Миколаївської
області виплатити позивачу підвищення
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком з 04.02.2011р. по 17.06.2011р.

При чому, вказана вище постанова суду
1-ї інстанції набрала законної сили та
підлягає виконанню.

Однак, постановою державного виконавця
від 30.05.2012 року виконавче провадження з
виконання виданого позивачу
виконавчого листа було закінчено у
зв'язку з припиненням бюджетного
фінансування.

Вирішуючи справу по суті та
задовольняючи позов, суд 1-ї інстанції
виходив з того, що оскаржувана
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження є
неправомірною та передчасною.

Колегія суддів апеляційного суду
цілком погоджується з такими
висновками суду 1-ї інстанції і вважає
їх правильними і обгрунтованими,
виходячи з наступного.

Так, правовідносини з виконання
судових рішень в України регулюються
приписами Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999р.
№606-XIV (в редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до приписів ст.1 Закону
№606-XIV, виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, зазначених у цьому Законі,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які здійснюються на
підставах, у спосіб та в межах
повноважень, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
виданими відповідно до цього Закону та
інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Стаття 5 Закону №606-XIV передбачає, що
державний виконавець зобов'язаний
здійснювати необхідні заходи щодо
своєчасного та повного виконання
рішення, зазначеного у виконавчому
документі, у спосіб і порядок,
визначений виконавчим документом.

Як видно з матеріалів справи,
заперечуючи проти позову державний
виконавець зазначає, що, виконати
вказане вище рішення суду неможливо у
зв'язку з припиненням бюджетного
фінансування, до того ж, при виконанні
рішень зобов'язального характеру, до
його повноважень не входить з'ясування
розміру підвищення до пенсії як дитині
війни.

Проте, судова колегія, як і суд 1-ї
інстанції, не може погодитись з такою
позицією відповідача та апелянта, з
огляду на наступне.

При невизначеності в питанні, яким слід
вважати належне виконання рішення суду
(т.б. у разі, коли рішення суду є
незрозумілим), державному виконавцю
надано право звертатися до органу, який
видав виконавчий документ, за
роз'ясненням судового рішення.

Однак, таку позицію державного
виконавця, що полягає у відсутності
обов'язку звертатись за роз'ясненням
рішення, суд 2-ї інстанції вважає
помилковою, оскільки Закон України
№606-XIV визначає можливість звернення до
суду за роз'ясненням як право
державного виконавця спрямоване на
належне виконання судового рішення, а
не як відсутність обов'язку, навіть у
випадку, коли таке звернення цілком
виправдане та необхідне.

Враховуючи, що на час відкриття
виконавчого провадження, судова
практика з питань застосування
мінімального розміру пенсії за віком,
про який йдеться у ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», для розрахунку
підвищення до пенсії, передбаченого
для «дітей війни» ст.6 Закону України
«Про соціальний статус дітей війни», ще
не була сталою, звернення державного
виконавця за роз'ясненням судового
рішення було цілком виправданим та
необхідним для захисту прав та
інтересів позивача.

Разом з тим, таких дій державним
виконавцем вчинено не було.

При цьому, слід зазначити, що Закон
України №606-XIV наділяє державного
виконавця певними повноваженнями щодо
здійснення примусового виконання
рішення суду.

Так, з метою належного та своєчасного
виконання судових рішень державному
виконавцю наданий цілий комплекс
повноважень. Зокрема, ст.87 Закону №606-XIV
надає державному виконавцю право
ухвалювати постанову про накладення
штрафу на боржника - юридичну особу, у
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії.

У випадку, коли державний виконавець з
будь-яких причин не скористався своїми
повноваженнями для належного і повного
виконання рішення суду, такі дії слід
вважати бездіяльністю.

Таким чином, відповідач не надав судам
обох інстанцій доказів, які б свідчили
про виконання усіх передбачених
законом заходів для здійснення
виконавчого провадження по виконанню
постанови Снігурівського районного
суду Миколаївської області та виданого
24.01.2012р. на підставі цієї постанови
виконавчого листа.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

А згідно зі ст.129 Конституції України,
основними засадами судочинства є
обов'язковість рішень суду.

Також, слід вказати, що практика
Європейського суду з прав людини
свідчить про те, що невиконання або
тривале невиконання судових рішень
розцінюється судом, як порушення ст.ст.
6,13 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод та ст.1 Протоколу
№1 до Конвенції.

В свою чергу, порушення прав
гарантованих Конвенцією призводить до
збільшення звернень громадян України
до Європейського суду з прав людини,
погіршення іміджу держави на
міжнародному рівні та призводить до
втрат державного бюджету. При цьому,
Європейським судом зазначається, що
державною має бути забезпечений
ефективний та доступний спосіб
правового захисту у разі порушення ст.6
Конвенції, зокрема щодо невиконання
судових рішень.

Отже, з урахуванням вказаного, судова
колегія вважає, що відповідач, в даному
випадку, не довів належними засобами
доказування правомірність його
постанови про закінчення виконавчого
провадження від 30.05.2012р. та дотримання
вимог ст.2 КАС України при її прийнятті.

За таких обставин, позовні вимоги в
частині визнання постанови державного
виконавця від 30.05.2012р. про закінчення
виконавчого провадження протиправною
(незаконною), дійсно підлягають
задоволенню.

Окрім того, слід звернути увагу і на те,
що у відповідності до ст.41 Закону №606-XIV,
якщо постанова державного виконавця
про закінчення виконавчого
провадження визнана судом незаконною,
виконавче провадження підлягає
відновленню у 3-денний строк з дня
отримання ухвали суду.

До того ж, судова колегія звертає увагу
ще й на те, що відповідно до приписів
ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Отже, на підставі вищевикладеного, з
урахуванням конкретних обставин
справи та оцінюючи надані сторонами
докази в їх сукупності, судова колегія
вважає, що окружний суд прийшов до
обгрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог позивача, а
тому, відповідно, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Враховуючи все вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні норм діючого у
цій сфері законодавства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, оскільки судом
першої інстанції повно встановлено
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
суд апеляційної інстанції, відповідно
до ст.200 КАС України, залишає апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Снігурівському районі Миколаївської
області - залишити без задоволення, а
постанову Снігурівського районного
суду Миколаївської області від 26
вересня 2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко