Справа № 806/7542/13-а
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 січня 2014 р.
Житомир справа №
806/7542/13-a

категорія 8.2.1

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лавренчук О.В.,

за участю
секретаря - Бортнік О.Г.,

за участю
представників позивача, відповідач,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Житомирі
адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житомирський
міський інформаційний
центр-Телемережа"

до Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 08.08.2013 р.
№000062225,-

встановив:

Улистопаді 2013 року Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Житомирський міський інформаційний
центр-Телемережа" звернулось до
Житомирського окружного
адміністративного суду з позовом до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області, в якому просить скасувати
податкове повідомлення-рішення №000062225
від 08.08.2013 року про визначення суми
податкового зобов"язання з податку на
додану вартість на загальну суму 18464,00
грн., з яких: основний платіж 12309,00 грн.,
штрафні (фінансові) санкції 6155,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на безпідставність
доводів податкового органу про
завищення податку на додану вартість в
частині взаємовідносин з ТОВ "Ратуш" за
квітень 2012 року на суму 12309,00 грн.,
оскільки при проведенні перевірки та
прийнятті податкового
повідомлення-рішення відповідач
помилково дійшов висновку про
включення підприємством до складу
податкового кредиту сум, не
підтверджених належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами, а саме:
відсутні товаро-транспортні накладні,
договори про купівлю-продаж
обладнання, довіреності по яким
одержані товари. Позивач зазначає, що
операція по придбанню актомуляторів та
інверторів носила реальний характер,
дані товари використовуються у
основній діяльності товариства з
урахуванням специфіки діяльності
позивача.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просить суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 08.08.2013 р.
№000062225.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, з підстав, викладених у
адміністративному позові, просив їх
задовольнити.

Відповідач надав письмові заперечення
проти адміністративного позову та
пояснення, за змістом яких просить
відмовити у його задоволенні. Зазначив,
що податкове повідомлення-рішення від
08.08.2013 р. №000062225 прийняте у зв'язку з
порушенням позивачем п. 198.1, п.198.2, п.198.3,
п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України
в результаті чого завищено податк на
додану вартість в частині
взаємовідносин з ТОВ "Ратуш" за квітень
2012 року на суму 12309,00 грн.

До такого висновку відповідач дійшов
внаслідок того, що відсутня
товарно-транспортна накладна, договір
про купівлю-продаж обладнання,
довіреність по яким одержано
реалізовану продукцію (заперечення,
а.с. 47 - 48).

У судовому засіданні представник
відповідача просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши в судовому засіданні
пояснення представників сторін,
дослідивши та оцінивши надані докази
за своїм внутрішнім переконанням, суд
встановив наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Житомирський
міський інформаційний
центр-Телемережа" (далі - позивач, ТОВ
"Житомирський міський інформаційний
центр-Телемережа") є юридичною особою,
включене до ЄДРПОУ за номером 30853721,
перебуває на податковому обліку в
Житомирській об'єднаній державній
податковій інспекції Головного
Управління Міндоходів у Житомирській
області (далі - відповідач, Житомирська
ОДПІ).

Відповідачем здійснено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ "Ратуш" () за квітень 2012 року, за наслідками
якої складено акт від 24.07.2013 р.
№447/22-5/30853721/0110 (далі - акт перевірки
(а.с.12-26).

Зазначеним актом перевірки
зафіксовано порушення підприємством
вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України щодо
завищення податку на додану вартість в
частині взаємовідносин з ТОВ "Ратуш" на
загальну суму 12309,00 грн. за період
квітень 2012 року.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято оскаржуване
податкове повідомлення-рішення від
08.08.2013 р. №000062225., яким товариству
визначено суму податкового
зобов"язання з податку на додану
вартість на загальну суму 18464,00 грн., з
яких: основний платіж 12309,00 грн., штрафні
(фінансові) санкції 6155,00 грн. (а.с.27).

Перевіряючи оскаржуване рішення на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, суд не може визнати його таким,
що узгоджується з правовими
положеннями законів України, зважаючи
на наступне.

Так, згідно з п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України
контролюючі органи мають право
проводити відповідно до законодавства
перевірки і звірки платників податків
(крім Національного банку України), у
тому числі після проведення процедур
митного контролю та/або митного
оформлення.

Таким чином, відповідач при проведені
перевірки позивача здійснював
повноваження надані йому Податковим
кодексом України.

Відповідно до наданих первинних
бухгалтерських документів, судом
встановлено, що за перевіряємий період
позивач мав фінансово-господарські
взаємовідносини з ТОВ "Ратуш".

Судом встановлено, що між позивачем та
ТОВ "Ратуш" укладено усний договір
купівлі-продажу товарів, шляхом
отирмання рахунку-фактури №042808 від 28
квітня 2012 року (а.с.29), відповідно до
якої позивач за видатковою накладною
№94-04 від 28.04.2012 р. одержав від ТОВ "Ратуш"
товар (акумулятор GPL 12-100, кількість 10
шт. на загальну суму без ПДВ 25958,00 грн.;
інвертор APS INT 2424, кількість 5 шт. на
загальну суму 35587,50 грн., в тому числі
ПДВ 12309,10 грн., всього з ПДВ на суму 73854,60
грн.), (а.с.30).

Крім того, в матеріалах справи наявна
податкова накладна №94 від 28 квітня 2012
року (а.с.31).

Оплату вартості товару позивачем на
користь ТОВ "Ратуш" здійснено шляхом
безготівкового розрахунку, що
засвідчується копією платіжними
дорученнями №524 від 11.05.2012 р., № 530 від
14.05.2012 року та виписками по
банківському рахунку позивача (а.с.32-35).

Судом встановлено, що придбаний у ТОВ
"Ратуш" товар забирав директор ТОВ
"Житомирський міський інформаційний
центр-Телемережа" Кирилов О.А. та
головний інжинер Яшахін А.Е., що
підтверджується посвідченнями про
відрядження № КУ-0000035 від 28.04.2012 року та
№КУ-0000035 від 28.04.2012 року, звітами про
використання коштів, виданих на
відрядження (а.с. 37-39), витягом з журналу
реєстрації довіреностей з посиланням
на номер та дату довіреності, витягом з
журналу реєстрації посвідчень про
відрядження з посиланням на
відрядження до ТОВ "Ратуш" (а.с. 76-77).

Відповідно до заперечень позивача до
акту перевірки від 24.07.2013 року
№447/22-5/30853721 (а.с.64-70), які були надані на
адресу податковаго органу 31.07.2013 року,
перераховані документи директором ТОВ
"Житомирський міський інформаційний
центр-Телемережа" надавалися
начальнику Житомирської ОДПІ, тому
заперечення податкового органу про
ненадання журналу реєстрації
довіреностей є безпідставним та не
підтвердженим документально.

Крім того, в судовому засіданні
допитані директор та головний інжинер
ТОВ "Житомирський міський
інформаційний центр-Телемережа", які
підтвердили факт використання в
основній діяльності товариства
інверторів та акумуляторів, пояснивши,
що дане обладнання має відповідний
строк експлуатації 2-3 роки, а потім
потребують заміни. Що стосується
спірної господарської операції, то
пояснення надані наступні. Так,
інвертори та акумулятори перевозились
на власному автомобілі директора марки
MITSUBISHI, модель Galant 2.4 I, легковий седан-В,
червоного кольору (свідоцтво про
реестрацію ТЗ, а.с. 59). Директор пояснив,
що замовлення товару відбувалося
шляхом використання пошукової системи
"ІНТЕРНЕТ", після чого, отримавши
рахунок-фактуру ТОВ "Ратуш", оформивши
довіреність на отримання обладнання та
посвідчення про відрядження, він разом
з головним інжинером на власному
автомобілі відбув до м. Києва на
вул.Микільсько-Слобідська,2б.
Постачальник "Ратуш" видало видаткову
накладну разом з товаром по якій в
послідуючому було здійснено проплату.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати (нарахування) податку за
податковими зобов'язаннями згідно з
пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а
для операцій з постачання послуг
нерезидентом на митній території
України - дата сплати (нарахування)
податку за податковими зобов'язаннями,
що були включені отримувачем таких
послуг до податкової декларації
попереднього періоду.

Датою виникнення права орендаря
(лізингоотримувача) на збільшення
податкового кредиту для операцій
фінансової оренди (лізингу) є дата
фактичного отримання об'єкта
фінансового лізингу таким орендарем.

Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами).

Для товарів/послуг, постачання
(придбання) яких контролюється
приладами обліку, факт постачання
(придбання) таких товарів/послуг
засвідчується даними обліку.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 цього ж кодексу,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку (п.2 статті 3 Закону України від
16.07.1999, № 996-ХІУ "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
(далі - Закон № 996).

Статтею 2 Закону № 996 зазначено, що
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб створених відповідно до
законодавства України, незалежно від
їх організаційно-правових форм і форм
власності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством. Правила податкового
обліку визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
за № 168/704 (далі-Положення № 88), де
зазначено, що первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону № 996, встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку.

Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій с первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Такі первинні
документи повинні мати обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
транспортних не може бути підставою
для не включення витрат до складу
валових та не відображення податкового
кредиту з ПДВ.

На виконання умов договору
купівлі-продажу товарів, укладеного
між позивачем та ТОВ "Ратуш" у спрощений
спосіб, останнім видано позивачу
видаткову накладну №94-04 від 28.04.20132 р. та
відповідно податкову накладну №94 від
28.04.2011 р. (а.с.30, 31).

Факт виконання договору за вказаний
період підтверджуються, податковою
накладною №94 від 28.04.2012 р. та видатковою
накладною №94-04 від 28.04.2012 р., платіжними
дорученнями №524 від 11.05.2012 р., №530 від
14.05.2012 року, виписками по банківському
рахунку, витягом з журналу реєстрації
довіреностей з посиланням на номер та
дату довіреності, витягом з журналу
реєстрації посвідчень про відрядження
з посиланням на відрядження до ТОВ
"Ратуш", звітами про використання
коштів, виданих на відрядження, актами
списання від 30.06.2012 року акумуляторів
та інверторів.

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 року №1936/11/13-11, сама по собі
наявність чи відсутність окреми
документів, а так само помилки у їх
оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
документів вбачається, що фактичний
рух активів або зміни у власному
капіталі чи зобов"язання платника
податків у зв"язку з його господарською
діяльністю мали місце.

Крім того, відсутність належним чином
оформленої ТТН на перевезення
обладнання зумовлена тим, що вимогами
податкового обліку не передбачено
обов"язковості складання ТТН в
підтвердження віднесення до
податкового кредиту сум ПДВ сплачених
в ціні придбаного обладнання та з
урахуванням того, що в преамбулі Правил
перевезення вантажів, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 14.10.1997 №363), зазначено, що ці
правила визначають, обов"язки і
відповідальність автомобільного
транспорту-перевізників та
вантажовідправників і
вантажоодержувачів - Замовників, тобто
сферою правового регулювання даного
нормативного акту є саме
правовідносини в сфері автомобільних
перевезень вантажним транспортом. Під
час розгляду справи, судом встановлено,
що придбане обладнання перевозилось на
власному легковому автомобілі
директора ТОВ "Житомирський міський
інформаційний центр-Телемережа".

З огляду на викладене, суд не приймає
посилання відповідача стосовно того,
що здійснення господарських операцій
не підтверджено належним чином
оформленими довіреностями, договором,
ТТН.

Зважаючи на встановлені у справі
обставини, а також враховуючи приписи
чинного податкового законодавства, яке
регулює спірні правовідносини, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України
судові витрати позивача зі сплати
судового збору підлягають
відшкодуванню за рахунок державного
бюджету.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 23, 94, 158, 159, 160, 161,
162, 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, Житомирський
окружний адміністративний суд, -

постановив:

Адміністративний позов Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Житомирський міський інформаційний
центр-Телемережа" задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 08.08.2013 року №000062225.

Судові витрати Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Житомирський міський інформаційний
центр-Телемережа" у вигляді сплаченого
судового збору у сумі 172,06 грн.
підлягають відшкодуванню за рахунок
Державного бюджету України.

Постанова суду може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Житомирський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня проголошення.

У разі застосування судом ч.3 ст. 160
КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя
О.В. Лавренчук

Повний текст постанови виготовлено: 27
січня 2014 р.