Справа № 804/13494/13-а
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 р. справа № 804/13494/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Прудника С.В.

при секретарі судового засідання
Трайдук
С.В.

за участю сторін:

представника позивача
Прокопенко В.М.

представника відповідача
Онасенко
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шеффілд Рефракторіс
Україна" до Дніпропетровської митниці
Міністерства доходів про визнання
неправомірними дій в частині
корегування вартості товару, та
зобов'язання здійснити перерахунок
митної вартості товару, -

ВСТАНОВИВ :

11 жовтня 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Шеффілд Рефракторіс
Україна» (далі - ТОВ «Шеффілд
Рефракторіс Україна», позивач)
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом, з
урахуванням доповнень та уточнень (том
1, а.с. 3-14, 192-194, 249-250), в останній редакції
якого просить суд:

- визнати неправомірними дії
відповідача в частині коригування
вартості товару в сторону завищення
його ціни порівняно з заявленою ціною
позивача в декларації а також в частині
винесених Карток про відмову в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №110080000/2013/00131,
№ 110080000/2013/00132, № 110080000/2013/00134 та
відповідних Рішень про коригування
митної вартості товарів 110080000/2013/100132/1
від 11.09.2013 р., № 11080000/2013/100133/1 від 11.09.2013 р.,
110080000/2013/10015/1 від 16.09.2013 р., скасування
таких карток та рішень;

- зобов'язати відповідача повернути
надмірно сплачені грошові кошти як
суму податку на додану вартість у
розмірі 126251,77 гривень (сто двадцять
шість тисяч чотириста п'ятдесят одна
гривна 77 коп.) та стягнути суму судового
збору у розмірі 2529,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відмовляючи в
застосуванні першого методу,
відповідач послався на інформацію, яка
міститься в ЄАІС ДМСУ і зазначив, що
мінімальна вартість аналогічних
товарів складає 0,9818 ЄВРО. За таких
підстав відповідач повинен був
визначити ціну товару за другим
методом, оскільки відповідно до ч. 1
ст. 57 МКУ визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:
1)основний - за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються; 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); г)
резервний. У разі, якщо митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена згідно з положеннями ст. 57
цього Кодексу, за митну вартість
береться вартість операції з
ідентичними товарами, які продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього. Поряд
з цим у рішенні про визначення митної
вартості товару до ВМД відповідач
вказує на відсутність інформації для
застосування цього методу. Такі докази
також підтверджують незаконність
прийнятого рішення про визначення
митної вартості товару. Кожний
наступний метод застосовується лише у
разі, якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу. У
разі якщо неможливо застосувати жоден
із зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог, встановлених
статтею 64 цього Кодексу. Враховуючи
порушення відповідачем зазначених
вище норм, позивач вважає
протиправними дії відповідача, тому
звернувся до суду за захистом своїх
прав та інтересів.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 14.10.2013 року
відкрито провадження у справі та
призначено справу до розгляду у
відкритому судовому засіданні (том 1,
а.с. 1).

У судове засідання з'явились
представник позивача та представник
відповідача.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав та просив
задовольнити його з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову
заперечувала у зв'язку з його
необґрунтованістю.

Дослідивши всі документи і матеріали
справи, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті заявлених
позовних вимог, суд вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено, та матералами
справи підтверджено, що ТОВ «Шеффілд
Рефракторіс Україна» звернулось до
Дніпропетровської митниці для
здійснення митного оформлення товару,
що прибув партіями.

Перша партія товару руди алюмінієвої,
тобто бокситів, заявлена до митного
оформлення у кількості 40 т. Зазначена
партія надійшла на адресу ТОВ „Шеффілд
Рефракторіс Україна", шляхом
електронного декларування (декларація
№110080000/2013/123170). Друга партія товару у
кількості 20 т. заявлена до митного
оформлення 02.09.2013 р. (митна декларація №
110080000/2013/1237891). Третя партія товару у
кількості 40 т. була заявлена до митного
оформлення 16.09.2013 р. (митна декларація №
110080000/2013/124210 ).

Митна вартість товару заявлена ТОВ
«Шеффілд Рефракторіс Україна» за ціною
договору (основний метод) відповідно до
ст. 58 МКУ, а саме: 0, 386 ЄВРО/кг.

Для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товару
ТОВ «Шеффілд Рефракторіс Україна»
надані наступні документи:

- інвойс іншого підприємства №
3204941;

- міжнародна товарно-транспортна
накладна №23141;

- міжнародна товарно-транспортна
накладна № 23142;

- документ SHANXI SHAFT KILN BAUXITE
(СНЕМICANAL ANALYSIS DIN EN ISO 12677);

- зовнішньоекономічний договір з
Компанією „Leader (UK) Ltd: № SHTR13-002 разом зі
Специфікацією;

- OFFER № 9878 від 28.08.2013р. (пропозиція);

- сертифікат походження, Форма А №
G 20133 Республіки Китай;

- пакувальний лист;

- страховий поліс;

- декларація № 110080000/2013/,
довідковий № 554;

- експортна декларація;

- інвойс № L-29033;

- коносамент;

- платіжне доручення на оплату за
контрактом № 18 від 15.08.2013 р. на суму 23160
євро;

- сертифікат якості;

- повідомлення митниці;

- акт приймання-здачі товару № А-35
від 23.08.2013 р.

ТОВ «Шеффілд Рефракторіс Україна» для
митного контролю та митного оформлення
надано наступні документи:

- контракт від 15.04.2013 р. № SHTR13-002;

- специфікація №1 від 15.04.2013;

- рахунок від 02.08.2013 р. № L-29034;

- коносамент від 02.07.2013 р. № TSHX020222;

- комерційна пропозиція № 9878 від 28.03.2013
р.;

- платіжне доручення від 15.08.2013 р. № 18;

- документ, що містить довідкову
інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, інвойс L-28929
від 04.06.2013 р.;

- пакувальний лист б/н від 02.08.2013 р.;

- страховий поліс № PYIE05001937 від
05.07.2013 р.

- сертифікат про походження товару №
G20175 від 06.08.2013 р.

- сертифікат якості б/н від 02.08.2013р.;

Відповідно до ст. 40 Митного кодексу
України, митному контролю підлягають
усі товари і транспортні засоби, що
переміщуються через митний кордон
України. Митний контроль передбачає
проведення митними органами мінімуму
митних процедур, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань митної справи.

Митними процедурами вважаються
операції, пов'язані із здійсненням
митного оформлення цих товарів і
транспортних засобів, а також, із
справлянням, передбачених законом
податків і зборів.

Згідно ст. 42 Митного кодексу України,
митні органи самостійно визначають
форму та обсяг митного контролю,
достатнього для забезпечення
додержання законодавства України з
питань митної справи при здійсненні
митного оформлення товарів.

Статтею 45 Митного кодексу України
встановлено, що особи, які переміщують
товари і транспортні засоби через
митний кордон України чи провадять
діяльність, контроль, за якою цим
Кодексом покладено на митні органи,
зобов'язані подавати митним органам
документи та відомості, необхідні для
здійснення митного контролю.

Статтею 49 Митного кодексу України,
передбачено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Згідно з ст. 51 Митного кодексу України
митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.52 Митного кодексу
України, декларант або уповноважена
ним особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані подавати митному
органу достовірні відомості про
визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

Приписами статті 53 митного кодексу
України передбачено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією, декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких, проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього, у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура
(інвойс) або рахунок-проформа (якщо
товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4)
якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару; 5) за наявності -
інші платіжні та/або бухгалтерські
документи, що підтверджують вартість
товару та містять реквізити, необхідні
для ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

У разі, якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких, визначається; 2)
рахунки про здійснення платежів третім
особам на користь продавця, якщо такі
платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом); 3) рахунки про сплату
комісійних, посередницьких послуг,
пов'язаних із виконанням умов договору
(угоди, контракту); 4) виписку з
бухгалтерської документації; 5)
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; 6) каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; 7) копію митної декларації
країни відправлення; 8) висновки про
якісні та вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

З метою здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів, митний орган,
відповідно до ч. 5 статті 54 МК України,
має право:

1) упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим
Кодексом, письмово запитувати від
декларанта або уповноваженої ним особи
встановлені статтею 53 цього Кодексу
додаткові документи та відомості, якщо
це необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; 3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному
статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших
країн із запитами щодо надання
відомостей, необхідних для
підтвердження достовірності заявленої
митної вартості;

6) застосовувати інші, передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Статтею 54 МК України передбачено, що
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 МК України.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості, товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування.

Відповідно до статті 337 МК України,
перевірка документів та відомостей,
які подаються митним органам під час
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України,
здійснюється візуально, із
застосуванням інформаційних
технологій шляхом проведення:

- формато-логічного контролю;

- контролю співставлення;

- контролю із застосуванням системи
управління ризиками та в інші способи,
передбачені цим Кодексом.

Згідно із п. 2.3 наказу Міністерства
фінансів України від 24.05.2012 року № 599
«Про затвердження Форми декларації
митної вартості та Правил її
заповнення», якщо за результатами
аналізу, виявлення та оцінки ризиків
посадовою особою митного органу
встановлено ризик заявлення неповних
та/або недостовірних відомостей про
митну вартість, у тому числі невірне
визначення митної вартості, або якщо за
результатом розгляду поданих
декларантом або уповноваженою ним
особою документів, які підтверджують
митну вартість товарів, встановлені
підстави для запиту документів,
перелік яких, визначений частинами
третьою та/або четвертою статті 53
Митного кодексу України, посадова
особа митного органу у графі «Для
відміток митного органу» ДМВ на
паперовому носії робить запис про
необхідність подання документів для
підтвердження митної вартості товарів
із складенням переліку таких
документів, зазначає час, дату і
прізвище, ставить свій підпис та
проставляє відбиток особистої
номерної печатки.

При електронному декларуванні,
посадова особа за допомогою
автоматизованої системи митного
оформлення, створює та надсилає
декларанту або уповноваженій ним особі
засвідчене електронним цифровим
підписом електронне повідомлення про
необхідність подання документів
відповідно до частин третьої та/або
четвертої статті 53 Кодексу для
підтвердження митної вартості товарів
із складанням їх переліку.

Статтею 55 Митного кодексу України
передбачено, що рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
митним органом у письмовій формі під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості цих товарів
як до, так і після їх випуску, якщо
митним органом у випадках,
передбачених частиною шостою
випуску,статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів має містити: 1)
обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано; 2) наявну в митного
органу інформацію (у тому числі щодо
числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом; 3)
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких, митна
вартість може бути визнана митним
органом; 4) обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування; 5)
інформацію про: а) право декларанта або
уповноваженої ним особи на випуск у
вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно з митною
вартістю, визначеною митним органом; у
разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів - за
умови сплати митних платежів згідно із
заявленою митною вартістю товарів та
надання гарантій відповідно до розділу
X цього Кодексу в розмірі, визначеному
митним органом відповідно до частини
сьомої цієї статті; б) право
декларанта або уповноваженої ним особи
оскаржити рішення про коригування
заявленої митної вартості у митному
органі вищого рівня відповідно до
глави 4 цього Кодексу або до суду.

Форма рішення про коригування митної
вартості товарів встановлюється
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері фінансів.

Під час митного оформлення при
прийнятті митним органом письмового
рішення про коригування митної
вартості товарів, декларант або
уповноважена ним особа може здійснити
коригування заявленої митної вартості
у строк, встановлений частиною другою
статті 263 цього Кодексу.

Декларант може провести консультації з
митним органом з метою обґрунтованого
вибору методу визначення митної
вартості на підставі інформації, яка
наявна в митному органі.

На вимогу декларанта консультації
проводяться у письмовому вигляді.

У випадку незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів,
митний орган за зверненням декларанта
або уповноваженої ним особи випускає
товари, що декларуються, у вільний обіг
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
шляхом надання гарантій відповідно до
розділу X цього Кодексу. Строк дії таких
гарантій не може перевищувати 90
календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів
декларант або уповноважена ним особа
може надати митному органу додаткові
документи для підтвердження заявленої
ним митної вартості товарів, що
декларуються.

У разі надання декларантом або
уповноваженою ним особою додаткових
документів, митний орган розглядає
подані додаткові документи і протягом 5
робочих днів з дати їх подання,
виносить письмове рішення щодо
визнання заявленої митної вартості та
скасовує рішення про коригування
заявленої митної вартості або надає
обґрунтовану відмову у визнанні
заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів. У
такому випадку, надана фінансова
гарантія відповідно повертається
(вивільняється) або реалізується в
порядку та у строки, визначені цим
Кодексом.

Якщо митний орган протягом строку,
зазначеного у частині дев'ятій цієї
статті, не надає обґрунтованої відмови
у визнанні заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів,
вважається, що декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість товарів визначено правильно.
У такому випадку, митний орган скасовує
рішення про коригування заявленої
митної вартості, а надана фінансова
гарантія повертається (вивільняється)
у порядку та строки, визначені цим
Кодексом.

Методи визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, вказані в
статті 57 Митного кодексу України.

Так, в цій статті зазначено, що
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій, митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу, за основу
для її визначення може братися або
ціна, за якою ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному із продавцем
покупцю відповідно до статті 62 цього
Кодексу, або вартість товарів,
обчислена відповідно до статті 63 цього
Кодексу.

При цьому, кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість), можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі, якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень
щодо прав покупця (імпортера) на
використання оцінюваних товарів, за
винятком тих, що: а) встановлюються
законом чи запроваджуються органами
державної влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) щодо продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті; 4) покупець і продавець не
пов'язані між собою особи або хоч і
пов'язані між собою особи, однак, ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

У разі, якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України, відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Платежі можуть бути здійснені прямо чи
опосередковано. Прикладом
опосередкованого платежу може бути
врегулювання покупцем повністю чи
частково боргу продавця.

Платежі необов'язково повинні бути
здійснені у вигляді переказу грошей
(зокрема, але не виключно). Такі платежі
можуть бути здійснені шляхом
акредитива, інкасування або за
допомогою інших розрахунків (вексель,
передача цінних документів, тощо).

Термін «ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті» стосується лише
ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або
інші платежі покупця на користь
продавця, не пов'язані з оцінюваними
товарами, не є частиною митної
вартості. Додавання, якщо вони не
включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, згідно з
цією статтею робляться лише на основі
об'єктивних даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

Розрахунки, згідно із цією статтею,
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

Відповідно до п.6 статті 54 МК України,
митний орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом митною вартістю за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів.

У зв'язку із неможливістю застосування
основного методу визначення митної
вартості товарів посадовою особою
Дніпропетровської митниці послідовно
застосовано другорядні методи
визначення митної вартості.

Відповідно до статті 59 МК України,
(метод визначення митної вартості за
ціною договору щодо ідентичних
товарів), у разі, якщо митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена згідно з положеннями статті
58 МК України, за основу для її
визначення береться вартість операції
з ідентичними товарами, що продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту, яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу
визначення митної вартості за основу
береться прийнята митним органом
вартість операції з ідентичними
товарами з дотриманням умов,
зазначених у цій статті. При цьому, під
ідентичними розуміються товари,
однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими, як: фізичні характеристики;
якість та репутація на ринку; країна
виробництва; виробник.

Відсутність інформації про продаж
ідентичних товарів унеможливила
застосування Дніпропетровською
митницею цього методу для визначення
митної вартості товару.

Відповідно до статті 60 МК України,
(метод визначення митної вартості за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних товарів), у разі, якщо
митна вартість оцінюваних товарів не
може бути визначена згідно з
положеннями статей 58 і 59 МК України, за
митну вартість береться прийнята
митним органом вартість операції з
подібними (аналогічними) товарами, які
продано на експорт в Україну і час
експорту яких, збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними)
розуміються товари, які хоч і не є
однаковими за всіма ознаками, але мають
схожі характеристики і складаються зі
схожих компонентів, завдяки чому,
виконують однакові функції порівняно з
товарами, що оцінюються, та вважаються
комерційно взаємозамінними.

Ціна договору щодо подібних
(аналогічних) товарів береться за
основу для визначення митної вартості
товарів, якщо ці товари ввезено
приблизно в тій же кількості і на тих же
комерційних рівнях, що й оцінювані
товари.

Відсутність інформації про продаж
подібних (аналогічних) товарів
унеможливила застосування цього
методу для визначення митної вартості
товару.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (статті 62, 63 МК
України) повинні ґрунтуватися на даних,
які є об'єктивними, підтверджуються
документально, піддаються обчисленню
та належать до вартості витрат,
понесених виробником при виробництві
оцінюваних товарів. Відсутність
необхідних документів, також,
унеможливила застосування зазначених
методів.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

З аналізу наведених норм вбачається, що
митна вартість має бути підтверджена
достовірними документами, що містять
відомості про всі її складові,
визначені на підставі об'єктивних
даних, що піддаються обчисленню.

З матеріалів справи вбачається, що за
результатами перевірки заявлених
декларантом за електронними митними
деклараціями від 04.09.13р. №110080000/2013/123170,
від 11.09.13р. №110080000/2013/123789, від 16.09.13р.
№110080000/2013/124210 відомостей щодо товару
«руди та концентрати алюмінієві,
боксит», виробництва Китай, ввезеного
за контрактом від 15.04.13 №SHTR13-002,
автоматизованою системою управління
ризиками сформовано обов'язкові форми
контролю: Контроль правильності
визначення митної вартості товарів.
Можливе заниження митної вартості
товару. Здійснити перевірку
правильності визначення митної
вартості, звернувши увагу на вартість
ідентичних або подібних товарів.

Зважаючи на те, що надані позивачем
документи містили розбіжності, а саме:
у страховому полісі №PYIE05001937 від
05.07.2013 зазначений номер інвойсу та сума
не відповідають заявленому, зазначена
в страховому полісі, не
кореспондується з сумами інвойсів, що
унеможливлює проведення розрахунку
страхових витрат, понесених
підприємством; - Відповідно до вимог
статті 254 Митного кодексу України
необхідно подання документів
українською мовою для здійснення
митного контролю та митного оформлення
товарів, що переміщуються через митний
кордон України при здійсненні
зовнішньоекономічних операцій. -
Пунктом 5.5 контракту від 15.04.2013р. №SHTR13-002
передбачено надання продавцем
сертифікату походження товару, але
наданий до митного оформлення
сертифікат про походження товарів не
має відношення до даної поставки, за
яким здійснюється поставка
задекларованого товару, що, в свою
чергу, свідчить про необ'єктивність
його даних, оскільки вони розраховані
на певні правовідносини за певною
угодою, а не розраховані на загальні
умови.

За результатами розгляду документів та
відомостей, поданих декларантом для
підтвердження заявленої митної
вартості оцінюваних партій товару
посадовою особою митниці сформовано
вимогу щодо надання додаткових
документів за переліком згідно статті
53 Кодексу, про що надіслано відповідне
електронне повідомлення декларанту.

ТОВ «Шеффілд Рефракторіс Україна»
відмовилось від подання додаткових
документів за визначеним відповідачем
переліком, про що направлено до митниці
електронні повідомлення - листи від
11.09.13р. №11/09-1, №11/09-2 та від 16.09.13р. №16/09-1.

Таким чином, митну вартість
скориговано відповідно до вимог статті
64 МКУ за другорядним методом
визначення митної вартості - резервним
методом, відповідно до наявної у
митного органу інформації щодо
вартості оцінюваного товару. Визначена
митна вартість товару ґрунтується на
раніше визнаній митним органом митній
вартості, заявленій МД 110070000/2013/313477 від
08.08.2013 та 700200000/2013/3427 від 04.07.2013 (митна
вартість стан 1,3 долл./кг).

Дніпропетровською митницею, за
вказаними митними деклараціями з
урахуванням строків, визначених
статтею 255 Митного Кодексу України,
прийняті рішення про коригування
митної вартості від 11.09.13р.
№110080000/2013/100132/1, від 11.09.13р.
№110080000/2013/100133/1 та від 16.09.13р.
№110080000/2013/10013.(том 1, а.с. 39, 48, 57).

Відповідно до ст. 256 МК України, відмова
у митному оформленні - це письмове
вмотивоване рішення митного органу про
неможливість здійснення митного
оформлення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через невиконання декларантом або
уповноваженою ним особою умов,
визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 264 МК України, у разі
відмови у прийнятті митної декларації
посадовою особою митного органу
заповнюється картка відмови у
прийнятті митної декларації за формою,
встановленою центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері фінансів. Один
примірник зазначеної картки
невідкладно вручається (надсилається)
декларанту або уповноваженій ним
особі. Інформація про відмову у
прийнятті для оформлення електронної
митної декларації надсилається
декларанту електронним повідомленням,
засвідченим електронним цифровим
підписом посадової особи митного
органу.

Отже, у зв'язку з прийняттям митницею
рішення про визначення митної вартості
товару, за вантажною митною
декларацією було відмовлено в митному
оформленні та видано карток відмови №
110080000/2013/00131, №110080000/2013/00132,
№ 110080000/2013/00134.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що у даних спірних
правовідносинах у митниці виник
обґрунтований сумнів щодо
правильності заявленої позивачем
митної вартості товару, яка була нижчою
від наявної цінової інформації за
даними Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Державної
митної служби України та документів,
наданих самим декларантом. За
вказаними обставинами, митниця мала
обґрунтовані підстави для
витребування додаткових документів
для підтвердження заявленої митної
вартості товару. При витребуванні
додаткових документів митниця діяла
відповідно до Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження (№ 1766) та норм митного
законодавства. При цьому відповідач,
відповідно до наведених законодавчих
норм надавав позивачу можливість
підтвердження заявленої митної
вартості - корегування митної вартості
шляхом надання додаткових документів,
однак, позивач витребуваних документів
щодо підтвердження заявленої митної
вартості не надав. Інших способів, ніж
витребування додаткових документів,
надання часу для підтвердження
заявленої митної вартості товару, у
митного органу щодо узгодження митної
вартості товару із декларантом
законодавчими нормами не передбачено.

У зв'язку з відмовою позивача від
надання додаткових документів у
митниці не було можливості застосувати
митну вартість, визначену позивачем, що
дало митниці підстави для визначення
митної вартості товарів у спосіб,
передбачений ст. 266 Митного кодексу
України. При визначенні митної
вартості товару митницею застосований
6 резервний метод оцінки та згідно ст.273
Митного кодексу, митниця послідовно
довела неможливість застосування 1 - 5
методів.

Відповідно до п. 7 статті 55 МК України, у
випадку незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів,
митний орган за зверненням декларанта
або уповноваженої ним особи випускає
товари, що декларуються, у вільний обіг
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
шляхом надання гарантій відповідно до
розділу X цього Кодексу. Строк дії таких
гарантій не може перевищувати 90
календарних днів з дня випуску товарів.

Так, товар випущено у вільний обіг за
бажанням підприємства під фінансову
гарантію декларанта зі сплатою
податків і зборів до Держбюджету
України.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку, що оскаржувані рішення
Дніпропетровської митниці про
коригування митної вартості товарів,
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України,
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення, прийнято на
підставі, та у межах повноважень, що
передбачені діючими
нормативно-правовими актами, а тому
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України,
суд повинен визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також, факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень; з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів. Суд
дійшов висновку, що поданих
представником позивача та
представника відповідача доказів,
достатньо для встановлення обставин
справи та для ухвалення судового
рішення.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст. 7 КАС
України, є принцип законності, який
відповідно до ст. 9 КАС України, полягає
в наступному: суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого, органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Вирішуючи питання щодо судового збору,
суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення, ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. У зв'язку з чим, судові
витрати, понесені позивачем, не
повертаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, при вирішені справи по суті,
суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю, або частково.

З урахуванням викладеного, позовні
вимоги, є не обґрунтованими, а тому
позовна заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 10, 11, 17, 71, 86, 94, 122, 158
- 163, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шеффілд Рефракторіс
Україна" до Дніпропетровської митниці
Міністерства доходів про визнання
неправомірними дій в частині
корегування вартості товару, та
зобов'язання здійснити перерахунок
митної вартості товару відмовити
повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 23
грудня 2013 року.

Суддя С. В.
Прудник