Справа № 820/9601/13-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 р.Справа № 820/9601/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання
Мороз Є.В.,

представників сторін: позивача -
ОСОБА_1, відповідача - Дубрової К.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 11.11.2013р.
по справі № 820/9601/13-а

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

до Харківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про визнання дій неправомірними,
скасування наказу та скасування
податкових-повідомлень рішень,

ВСТАНОВИЛА:

До Харківського окружного
адміністративного суду звернувся
позивач, фізична особа - підприємець
ОСОБА_3 (далі по тексту - ФОП ОСОБА_3), з
адміністративним позовом до
Харківської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області (далі по тексту - Харківська
ОДПІ ГУ Міндоходів у Харківській
області, відповідач), в якому, з
урахуванням доповнень до позовної
заяви, просить суд: скасувати накази
в.о. начальника Харківської ОДПІ
Назарець Н.Л.: №111 від 14.08.2013 року на
проведення позапланової виїзної
перевірки та №145 від 21.08.2013 року на
продовження терміну проведення
позапланової виїзної перевірки;
визнати дії посадових осіб Харківської
ОДПІ по проведенню позапланової
виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 в
результаті яких було складено акт
перевірки №323/17- НОМЕР_1 від 02.09.2013р.
протиправними; скасувати податкове
повідомлення - рішення № від
25.09.2013 року на суму 9547,91 грн. та
податкове повідомлення - рішення
№ від 25.09.2013 року на суму 28777,50 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 11.11.2013 року
по справі № 820/9601/13-а адміністративний
позов Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Харківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про визнання дій
неправомірними, скасування наказу та
скасування податкових
повідомлень-рішень - задоволено
частково.

Скасовано податкові повідомлення -
рішення Харківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області за № від
25.09.2013 року на суму 9547,91 грн., за №
від 25.09.2013 року на суму 28777,50 грн.,
винесені відносно фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Відповідач, не погодившись із вказаною
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 11.11.2013 року
по справі № 820/9601/13-а скасувати в
частині задоволення позовних вимог та
ухвалити нове судове рішення, яким в
задоволенні адміністративного позову
відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що підставою для
винесення спірних податкових
повідомлень- рішень слугували
встановлені за наслідками перевірки
висновки перевіряючих про допущені
позивачем порушення вимог
законодавства. Пояснив, що позивачем до
витратної частини декларації про
майновий стан за 2010-2012 роки включені
витрати на придбання товарів, оплати
праці у загальному розмірі 1378073,00 грн.,
у т.ч. витрати на придбання продукції на
суму 974495,80 грн., витрати на оплату праці
на суму 352655,00 грн. Однак, позивачем до
перевірки не надано первинні документи
(прибуткові касові ордери, чеки та ін.),
які підтверджують придбання ТМЦ у
загальному розмірі 50922,20 грн., чим
порушено вимоги пп.139.1.19 п.139.1 ст.139 ПК
України.

Крім того, з посиланням на лист
Дергачівської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Харківській області № 11/7/17.2-08 від 05.07.2013
року, вказав, що в період з січня 2008 р. по
червень 2013 р. ФО-П ОСОБА_3 у своїй
діяльності використовував працю 2
найманих працівників (ОСОБА_5 та
ОСОБА_6), з якими не було укладено
трудовий договір та щомісячно
виплачувалися грошові кошти у вигляді
заробітної плати у сумі 1800,00 грн., що
підтверджується скаргами вказаних
осіб від 02.07.2013 р. З огляду на
вищевикладене, було встановлено
порушення пп.168.1 ст.167, пп..168.1.1 ст.168
Податкового кодексу України та
винесено податкове
повідомлення-рішення № від 25.09.2013
р. на загальну суму 28777,50 грн. Стверджує,
що позивач, маючи статус податкового
агента, не подавав податкового
розрахунку на суму доходу, сплаченого
на користь платників податку, за формою
1ДФ, затвердженою наказом ДПА України
від 24.12.2010 р. № 1020, а тому застосування
до позивача штрафних санкцій за п.119.2
ст.199, п.127.1 ст.127 Податкового кодексу
України є правомірним. Наполягає на
тому, що розрахунок за формою 1 ДФ не є
податковим розрахунком, та не є
податковою завітністю, а тому,
передбачений пунктом 10.2 1 статті 102 ПК
України 1095-денний строк для визначення
суми грошових зобов'язань платника
податків податковим органом, до
спірних відносин не застосовується,
оскільки такий строк відліковується
починаючи з дня, що настає за останнім
днем граничного строку подання
податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом.

Враховуючи наведене, вважає податкові
повідомлення-рішення Харківської ОДПІ
від 25.09.2013 року № та №
правомірними та не вбьачає підстав для
їх скасування.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримала з підстав, викладених в
останній, просила суд апеляційної
інстанції постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
11.11.2013 року по справі № 820/9601/13-а
скасувати в частині задоволення
позовних вимог та ухвалити нову
постанову про відмову в задоволенні
позову ФОП ОСОБА_3 в повному обсязі.

Представник позивача в надісланих до
суду письмових запереченнях та у
судовому засіданні просив суд
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
суду першої інстанції - без змін. Вказує
на допущені відповідачем під час
проведення перевірки процедурні
порушення (відсутність підстав для
надання інформації у розумінні п.73.3
ст.73 Податкового кодексу України,
неналежне оформлення запиту про
надання інформації, а саме, в порушення
п.42.1 ст.42 Податкового кодексу України
запит не скріплено печаткою
податкового органу, об'єкт перевірки
визначений з перевищенням меж,
встановлених у п.78.1.13 п.78.1 ст.78
Податкового кодексу України). Вважає
висновки акту перевірки № 323/17-
від 02.09.2013 р. такими, що не відповідають
фактичним обставинам справи, а сам акт
перевірки - таким, що складений з
численними грубими порушеннями
"Порядку оформлення результатів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків - фізичними
особами", затвердженого наказом
Міністерства фінансів України №395 від
14.03.2013 року, зареєстрованого в Мінюсті
України 12.04.2013 за №607/23139. Вказує на те,
що порушення гл.3, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1
ст.139 Податкового кодексу України, які
вказані у спірних податкових
повідомленнях-рішеннях в якості
нормативної підстави для їх прийняття,
жодним чином не співвідносяться з
висновками акту перевірки, за
результатами якої прийнято спірні
податкові повідомлення-рішення. Крім
того, відповідачем помилково вказано у
податковому повідомленні-рішенні №
000516702 від 25.09.2013 року суму основного
платежу 22614,0 грн., в той час як згідно з
актом перевірки донараховано 22626,0 грн.,
та невірно обчислено суму штрафних
(фінансових) санкцій. Зазначив, що
відповідачем в порушення вимог п.58.1
ст.58 ПК України не додано до податкових
повідомлень-рішень розрахунку
податкового зобов'язання та штрафних
санкцій. Стверджує, що в акті перевірки
не зазначено про неподання, подання з
порушенням встановлених строків або не
в повному обсязі, з невірними
відомостями або з помилками
податкової звітності про суми доходів,
нарахованих (сплачених) на користь
платника податку, суми утриманого з них
податку, а тому вказівка у податковому
повдіомленні-рішенні № від 25.09.2013
р. на порушення п.119.2 ст.119 ПК України як
на підставу його прийняття, є
безпідставною, а застосування штрафних
(фінансових) санкцій за таке порушення -
протиправним. Вказує на порушення
відповідачем вимог п.102.1 ст.102 ПК
України у вигляді визначення
податковим повідомленням-рішенням №
, прийнятим 25.09.2013 року, грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, за 2008, 2009 роки та перше
півріччя 2010 року, тобто, поза межами
встановленого законом 1095-денного
строку.

З приводу зафіксованих в акті
перевірки порушень стверджує, що
витрати, включені ФОП ОСОБА_3 до складу
витрат у 2010, 2011 роках, повністю
підтверджено первинними документами -
прибутковими накладними, які, однак, не
були взяті перевіряючим до уваги. Між
тим, факт надання вказаних документів
перевіряючому під час перевірки
підтверджується описом документів,
наданих на перевірку, а тому порушення
п.139.1.9 п139.1 ст.139 ПК України з боку
позивача відсутні. Зазначив, що
працівниками Харківської ОДПІ не
відбирались пояснення у позивача або
його працівників. Особам, зазначеним в
акті, які нібито перебували з позивачем
у трудових відносинах без їх
оформлення, позивачем заробітна плата
не нараховувалась і не виплачувалась,
такі особи у позивача не працювали, а
могли бути працівниками іншого
підприємця. Жодних доказів допущення
порушень позивачем приписів п.1.15 ст.1
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», п.167.1 ст.167, пп.168.1.1 п.168.1
ст.168, пп.170.1.1 п.170.1 ст.170 Податкового
кодексу України, крім посилання на лист
Дергачівської ОДПІ Харківської
області, в акті перевірки не наведено. З
огляду на викладене, вважає
необґрунтованими висновки акту
перевірки щодо порушення вимог
зазначених статей. Також, вказує на те,
що у висновку акту перевірки
зафіксовано порушення п.138.2, п.138.4,
п.138.6-138.9, 138.10.2-138.10.4, п.138.11 счт.138, п.177.2
ст.177 Податкового кодексу України, в той
час як в розділі ІІ акту перевірки
«Описова частина» порушення
вищенаведених пунктів та статей
податкового кодексу України
перевіркою не встановлені.

Пояснив, що відповідачем було
надіслано позивачеві листа, яким
повідомлено про допущення технічних
помилок при складанні акту перевірки
(помилково зазначено про порушення
п.170.1.1 п.170.1 ст.170 ПК України), а також у
податковому повідомленні-рішенні №
від 25.09.2013 року (безпідставне
посилання на п.138.2 ст.138 ПК України та
невірне визначення суми грошового
зобов'язання - 22614,0 грн. за основним
платежем і 6163,5 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями замість 22626,0
грн. та 6263,5 грн. відповідно). Однак,
Порядком оформлення результатів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків-фізичними
особами», затвердженого наказом
Мінфіну № 395 від 14.03.2013 року,
зареєстрованим в Мінюсті 12.04.2013 р. за №
607/23139, та Порядком направлення органами
державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам податків», затвердженим
Наказом Мінфіну № 1236 від 28.11.2012 року,
зареєстрованим в Мінюсті 20.12.2012 року за
№ 2543/22447, не передбачено внесення змін
до актів перевірок та до податкових
повідомлень-рішень шляхом надіслання
листа на адресу платника податків.

Звертає увагу суду на те, що факти
допущення посадовими особами
Харківської ОДПІ порушень при
складенні акту перевірки ФОП ОСОБА_3
знайшли своє підтвердження в ході
розгляду скарги позивача Управлінням
внутрішньої безпеки ГУ Міндоходів у
Харківській області, про що позивача
повідомлено листом № 2081/Ф/20-40-08-15 від
12.11.2013 року.

Враховуючи викладене, вважає податкові
повідомлення-рішення № від 25.09.2013
року, № від 25.09.2013 року такими, що
прийняті не на підставі та не у спосіб,
що передбачені Податковим кодексом
України, та, як наслідок, підлягають
скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги, отже,
перегляду підлягає рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши в
межах апеляційної скарги рішення суду
першої інстанції, доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до наказу в.о. начальника
Харківської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Харківській області Назарець Н.Л. №111
від 14.08.2013 року про проведення
документальної позапланової перевірки
ФОП ОСОБА_3 проведено позапланову
виїзну перевірку з питання дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.07.2010 по 30.06.2013 року. Термін
проведення перевірки продовжувався
згідно з наказом №145 від 21.08.2013 року
терміном на 2 робочі дні. (т. 1 а.с. 34,35).

Результати проведеної перевірки
оформлені актом №323/17- НОМЕР_1 від
02.09.2013р. (т.1 а.с.18-31).

Висновками акту перевірки встановлені
наступні порушення: п.138.2, 138.4, 138.6 - 138.9,
138.10.2-138.10.4, 138.11 ст.138, п.177.2 ст.177
Податкового кодексу України, а саме:
заниження чистого оподатковуваного
доходу на суму 50922,2грн.; п.167.1 ст.167,
п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168, п.п.170.1.1 п.170.1 ст.170
Податкового кодексу України, у зв'язку
із чим донараховано податку на доходи з
фізичних осіб в сумі 22626,0грн., у т.ч. за
2008 р. на суму 2808,0грн., за 2009р. на суму
2808,0грн., за 2010р. на суму 3240,0грн., за 2011р.
на суму 4590,0грн., за 2012р. на суму 6480,0грн.,
за 2013р. на суму 2700,0грн.

На підставі вказаних висновків,
відображених в акті перевірки,
відповідачем винесені податкові
повідомлення-рішення від 25.09.2013 року:
№, яким визначені податкові
зобов'язання сум податку з доходів
фізичних осіб в розмірі 28777,50грн. (з яких
22614,00 грн. - основний платіж, 6163,5 грн. -
штрафні (фінансові) санкції), №,
яким донарахований податок на доходи
фізичних осіб в розмірі 9547,91грн. (з яких
7638,33 грн. - основний платіж, 1909,58 грн. -
штрафні (фінансові) санкції) (т. 1 а.с. 14,
15).

Не погодившись із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду з даним
позовом про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
скасування податкових
повідомлень-рішень № від 25.09.2013
року на суму 9547,91 грн., за № від
25.09.2013 року, суд першої інстанції
виходив з обґрунтованості позовних
вимог у цій частині, а також з того, що
відповідачем як суб'єктом владних
повноважень не доведено правомірності
спірних податкових повідомлень-рішень
№ від 25.09.2013 року, яким визначені
податкові зобов'язання сум податку з
доходів фізичних осіб в розмірі
28777,50грн., № від 25.09.2013 року, яким
донарахований податок на доходи
фізичних осіб в розмірі 9547,91грн.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що висновок про порушення
пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу
України, на підставі якого винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 25.09.2013 р. на суму 7638,33 грн.,
обґрунтовується відповідачем з
посиланням на ненадання позивачем до
перевірки первинних документів
(прибуткових касових ордерів, чеків та
ін.) які підтверджують придбання ТМЦ у
загальному розмірі 50922,20 грн.

Також, судом першої інстанції
з'ясовано, що відповідно до отриманої
інформації (лист Дергачівської ОДПІ ГУ
Міндоходів №11/7/17.2-08 від 05.07.2013 р.)
відповідачем встановлено, що у період з
січня 2008 р. по червень 2013 р. ФО-П ОСОБА_3 у
своїй діяльності використовував працю
двох найманих працівників (ОСОБА_5,
ОСОБА_6) в магазині, розташованому за
адресою: АДРЕСА_1, з якими позивач не
укладав трудовий договір, але
щомісячно виплачував грошові кошти у
вигляді заробітної плати у розмірі 1800,00
грн.

З матеріалів справи вбачається, що до
Дергачівської ОДПІ на ФОП ОСОБА_3
надійшли скарги від громадянки ОСОБА_6
від 02.07.2013 р. (вих.№ 3191/11/Ч від 02.07.2013 р.) (т.
1 а.с. 85-86) та від громадянки ОСОБА_5 від
02.07.2013 р. (вих.№3190/11/Д від 02.07.2013 р.) (т. 1
а.с. 87-88), про що зазначається
відповідачем в акті перевірки (стор.15
акту).

У зв'язку із зазначеними скаргами
відповідачем під час перевірки
зроблено висновок про порушення п. 167. 1
ст.167, п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168, пп. 170.1.1 п. 170.1 ст.
170 Податкового кодексу України, на
підставі якого винесено податкове
повідомлення-рішення № від 25.09.2013
р. на загальну суму 28777,50 грн.

Колегія суддів вважає вищенаведені
висновки акту перевірки хибними та
такими, що не є підставою для
донарахування позивачеві грошових
зобов'язань по податку з доходів
фізичних осіб, з наступних підстав.

Щодо винесеного податкового
повідомлення-рішення № від 25.09.2013
р. на суму 7638,33 грн., колегія суддів
зазначає, що відповідно до п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України, до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового
кодексу України, витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Приписами п.138.2 ст.138 визначено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. Зокрема, пунктом 44.1
статті 44 розділу ІІ Податкового
кодексу України визначено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Позивачем до матеріалів справи надані
первинні документи (витратні накладні,
видаткові, податкові та
товарно-транспортні накладні,
прибуткові касові ордери, чеки та ін.),
які підтверджують придбання ТМЦ, у тому
числі, у розмірі 50922,20 грн. (т. 1 а.с. 41-60; т.
3- т. 9).

Представником позивача під час
розгляду справи до матеріалів справи
долучені копії: книги обліку доходів та
витрат (т. 2 а.с. 2-51); відомостей на
виплату грошей (т. 2 а.с. 52-84); податкової
декларації за 2011 рік з розрахунком (т. 2
а.с. 85-87); декларації про доходи за ІІІ та
ІУ квартали 2010 року (т. 2 а.с. 91-94),
відомостей про виплату грошей за
період з 01.07.2010 року - по 30.06.2013 (т. 2 а.с.
95-166); реєстрів отриманих та виданих
податкових накладних (т. 2 а.с. 167-191).

Колегія суддів зазначає, що вимоги до
оформлення первинних документів
визначені Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні".

Частинами 2 та 3 ст.9 ЗУ „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-ХІV
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Окрім того, згідно з п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704; далі за текстом -Положення №
88) первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Колегія суддів відмічає, що зміст
оглянутих документів містить назву
документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції;
особистий підпис особи, яка брала
участь у здійсненні господарської
операції; первинні документи виписані
реально існуючими суб'єктами права.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що оглянуті документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704; далі за текстом - Положення №
88), ст.44 Податкового кодексу України
спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак сприймаються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

Відповідачем, який є суб'єктом владних
повноважень, ані в суді першої, ані в
суді апеляційної інстанції за
правилами ч.2 ст.71 КАС України не
спростовано достовірності відомостей
цих первинних документів.

Наявні в матеріалах справи документи, а
саме оригінали платіжних документів
(квитанцій) засвідчують факт виконання
позивачем зобов'язань за укладеними
правочинами по придбанню ТМЦ, що
означає втрату позивачем права
власності на ці кошти. За правилами
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
операція по списанню коштів з
банківських рахунків платника податку
призводить до зміни стану та структури
активів і зобов'язань такого платника.
Отже, приєднані до справи документи про
оплату товару є належними та
допустимими доказами придбання ТМЦ
позивачем у межах господарських
операцій.

З огляду на викладене, колегія суддів
зазначає, що витрати, включені ФОП
ОСОБА_3 до складу витрат у 2010, 2011р.р.
підтверджено первинними документами, а
саме видатковими накладними, а отже
порушення п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України з його
боку відсутні.

Крім того, як свідчать матеріали
справи, а саме наявна в матеріалах
справи копія опису документів, наданих
для перевірки до ХОДПІ ГУ Міндоходів у
Харківській області ФОП ОСОБА_3 (а.с.89),
перевіряючому під час перевірки
надавались видаткові накладні на
отримання товару від постачальників,
що підтверджують отримання товару,
оформлені відповідно до вимог ст.9
Закону України "Про бухгалтерській
облік та фінансову звітність", але
фахівцем відповідача не бралась до
уваги наявність видаткових накладних,
що підтверджують придбання товару,
натомість зроблено висновок про
відсутність документального
підтвердження витрат по придбанню
товару.

Жодний чинний нормативно - правовий акт
України не ставить в залежність від
наявності прибуткового касового
ордера право на включення витрат на
придбання товару до витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування.

Крім того, відповідно до п.2.3.2.2 розділу
ІІ "Порядку оформлення результатів
документальних перевірок щодо
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
платниками податків - фізичними
особами", затвердженого наказом
Міністерства фінансів України №395 від
14.03.2013 року, зареєстрованого в Мінюсті
України 12.04.2013 за №607/23139 (далі по тексту
- Порядок № 395), у разі встановлення
перевіркою порушень податкового
законодавства за кожним відображеним в
акті фактом порушення необхідно: чітко
викласти зміст порушення з посиланням
на конкретні пункти і статті
законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік) діяльності
платника податків та операцію, в
результаті якої здійснено це
порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення платника податків
або його законних представників щодо
встановлених порушень; зазначити
первинні документи, на підставі яких
вчинено записи з обліку, та інші
документи, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків і зборів, та докази, що
підтверджують наявність факту
порушення; у разі відсутності
первинних документів або ненадання їх
чи інших документів, що підтверджують
факт порушення, зазначити інші докази,
що достовірно підтверджують наявність
факту порушення.

В порушення п.2.3.2.2 розділу ІІ Порядку №
395, фахівцем відповідача в акті
перевірки при викладенні порушення не
зазначено первинні документи, на
підставі яких вчинено записи з обліку,
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення, не
зазначено інші докази, що достовірно
підтверджують наявність факту
порушення.

Щодо зафіксованих в акті перевірки
порушень п. 167. 1 ст.167, п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168
п.п. 170.1.1 п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу
України та податкового
повідомлення-рішення № від 25.09.2013
р. на загальну суму 28777,50 грн.,
прийнятого на підставі відповідного
висновку акту перевірки, колегія
суддів зазначає наступне.

Зважаючи на те, що спірні відносини
щодо правомірності нарахування і
сплати позивачем податку з доходів
фізичних осіб за 2008-2010 роки склалися до
01.01.2011 року (набрання чинності
Податковим кодексом України),
застосуванню при наданні оцінки
правомірності формування такого
показника податкового обліку
підлягають положення Закону України
„Про податок з доходів фізичних осіб".
При цьому, колегія суддів відмічає, що
порядок та підстави нарахування і
сплати позивачем податку з доходів
фізичних осіб з 01.01.2011 року
регламентовано Податковим кодексом
України.

Відповідно до п. 168.1. ст.168 ПК України
податковий агент, який нараховує
(виплачує, надає) оподатковуваний дохід
на користь платника податку,
зобов'язаний утримувати податок із
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену в статті 167 цього Кодексу
(п.п.168.1.1.); податок сплачується
(перераховується) до бюджету під час
виплати оподатковуваного доходу
єдиним платіжним документом. Банки
приймають платіжні документи на
виплату доходу лише за умови
одночасного подання розрахункового
документа на перерахування цього
податку до бюджету (пп.168.1.2 п168.1 ст.168 ПК
України).

Згідно з приписами п.п.171.1. ст. 171 ПК
України, особою, відповідальною за
нарахування, утримання та сплату
(перерахування) до бюджету податку з
доходів у вигляді заробітної плати, є
роботодавець, який виплачує такі
доходи на користь платника податку.

За визначенням пп. «а» п.171.2. ст. 171 ПК
України, особою, відповідальною за
нарахування, утримання та сплату
(перерахування) до бюджету податку з
інших доходів, є податковий агент - для
оподатковуваних доходів з джерела їх
походження в Україні.

Як встановлено підпунктом «а» пункту
176.2. ст.176 ПК України особи, які
відповідно до цього Кодексу мають
статус податкових агентів, зобов'язані
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок.

У відповідності до пп. «б» п.176.2 ст.176 ПК
України (в редакції, чинній до 07.04.2011
року) особи, які відповідно до цього
Кодексу мають статус податкових
агентів, зобов'язані подавати у строки,
встановлені цим Кодексом для
податкового кварталу, податковий
розрахунок суми доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, а також суми утриманого з них
податку до контролюючого органу за
місцем свого розташування. Такий
розрахунок подається лише у разі
нарахування сум зазначених доходів
платнику податку податковим агентом
протягом звітного періоду.
Запровадження інших форм звітності з
зазначених питань не допускається.

Згідно з пп. «б» п.176.2 ст.176 ПК України (в
редакції, чинній з 07.04.2011 року)
податковий агент зобов'язаний
подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу,
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до органу
державної податкової служби за місцем
свого розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається.

Відповідно до п.177.7. ст.177 Податкового
кодексу України фізична особа -
підприємець вважається податковим
агентом працівника - фізичної особи,
яка перебуває з нею у трудових,
цивільно-правових відносинах, або
будь-якої іншої фізичної особи щодо
будь-яких оподатковуваних доходів,
нарахованих (виплачених, наданих) на
користь такої особи. Податковий агент
щодо податку на доходи фізичних осіб -
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ),
самозайнята особа, представництво
нерезидента - юридичної особи, інвестор
(оператор) за угодою про розподіл
продукції, які незалежно від
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками та/або форми нарахування
(виплати, надання) доходу (у грошовій
або негрошовій формі) зобов'язані
нараховувати, утримувати та сплачувати
податок, передбачений розділом IV цього
Кодексу, до бюджету від імені та за
рахунок фізичної особи з доходів, що
виплачуються такій особі, вести
податковий облік, подавати податкову
звітність контролюючим органам та
нести відповідальність за порушення
його норм в порядку, передбаченому
статтею 18 та розділом IV цього Кодексу
(пп..14.1.180 ст.14).

Пунктом 167.1. статті 167 Податкового
кодексу України встановлено ставку
податку на рівні 15 відсотків бази
оподаткування щодо доходів,
нарахованих (виплачених, наданих).

Як встановлено пунктом 19.2. статті 19
Закону України „Про податок з доходів
фізичних осіб", чинного в період з 2008 по
2010 роки, особи, які відповідно до цього
Закону мають статус податкових
агентів, зобов'язані: надавати у строки,
встановлені законом для податкового
кварталу, якщо інше не визначено
нормами цього Закону, податковий
розрахунок сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, а також сум утриманого з них
податку податковому органу за місцем
свого розташування. У разі коли
зазначена особа протягом звітного
кварталу не виплачує такі доходи або
виплачує доходи не всім платникам
податку, зазначена звітність не
подається або подається стосовно
платників податку, які фактично
отримали такі доходи. Запровадження
інших форм звітності із зазначених
питань не припускається.

Відповідно до ст. 24 Кодексу законів про
працю України трудовий договір
укладається, як правило в письмовій
формі. Трудовий договір вважається
укладеним і тоді коли наказ чи
розпорядження не було видано, але
працівника фактично було допущено до
роботи.

Колегія суддів відмічає, що
Харківською ОДПІ були нараховані
позивачеві податкові зобов'язання за
порушення, нібито вчинені у 2008-2009 роках
(тобто, в період, не охоплений наказом
про проведення перевірки), які, за
твердженням відповідача, полягали у
тому, що відповідач використовував
найману працю громадян: ОСОБА_6, ОСОБА_5,
без оформлення трудових відносин з
ними та сплати податку з доходів
фізичних осіб.

Відповідач із посиланням на пп.102.1. ст.102
Податкового кодексу України зазначив,
що дійсно наказом на перевірку не може
охоплюватися період більше 1095 днів (3
роки), проте існує заява ОСОБА_5 про
порушення, виявлені за 2008 та 2009 роки,
щодо використання позивачем найманих
працівників без укладення трудового
договору, чим в подальшому було
порушено податкове законодавство, яке
призвело до ненадходження коштів до
державного бюджету.

Крім того, відповідач зазначив, що
одним із зобов'язань податкових
агентів, є подання податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку за формою № 1ДФ, затвердженою
наказом ДПА України від 24.12.2010 р. № 1020
(далі - Наказ № 1020). Положеннями Наказу
№ 1020 передбачено, що у формі № 1ДФ
відображаються дані щодо всіх фізичних
осіб, яким у звітному періоді було
нараховано або виплачено (надано)
дохід. З огляду на вищевикладене,
відповідачем зроблено висновок, що
розрахунок за формою 1ДФ не є
податковим розрахунком, та не є
податковою звітністю, а отже, до
спірних відносин не застосовуються
строки, встановлені статтею 102
Податкового кодексу України.

Колегія суддів вважає помилковим таке
твердження відповідача та зазначає, що
п. 46.1. ст. 46 ПК України передбачено, що
податкова декларація, розрахунок -
документ, що подається платником
податків (у тому числі відокремленим
підрозділом у випадках, визначених цим
Кодексом) контролюючому органу у
строки, встановлені законом, на
підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податкового
зобов'язання, чи документ, що свідчить
про суми доходу, нарахованого
(виплаченого) на користь платників
податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку.

Колегія суддів зауважує, що наказ ДПА
України від 24.12.2010 р. № 1020, яким
затверджено форми Податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
(форма N 1ДФ) та Порядку заповнення та
подання податковими агентами
Податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку, набрав чинності з 1 квітня
2011 року.

На час виникнення спірних відносин у
2008-2009 роках діяв Наказ ДПА України від
29.09.2003 № 451 «Про затвердження форми
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку (ф. №1ДФ) та Порядку
заповнення та подання податковими
агентами податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку» (далі по
тексту - Наказ № 451).

Пунктом 1.1. Наказу № 451 передбачено, що
Порядок заповнення та подання
податковими агентами податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них
податку за ф. N 1ДФ регулює заповнення і
подання органам державної податкової
служби України податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, та сум утриманого з них
податку (далі - податковий розрахунок)
відповідно до вимог підпункту "б"
пункту 19.2 статті 19 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб".

З огляду на вищезазначені норми
законодавства колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що розрахунок сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку за формою №1ДФ,
затвердженою наказом ДПАУ від 24.12.2010 р.
№ 1020 і наказом від 29.09.2003 № 451, є
податковим розрахунком.

Пунктом 114.1. ст. 114 ПК України
встановлено, що граничні строки
застосування штрафних (фінансових)
санкцій (штрафів) до платників податків
відповідають строкам давності для
нарахування податкових зобов'язань,
визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Згідно з п.п.102.1. ст.102 Податкового
кодексу України контролюючий орган має
право самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника податків
у випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
відповідачем при визначенні суми
грошових зобов'язань платника податків
порушено вимоги діючого законодавства
щодо дотримання строків їх
застосування, а саме: неправомірно
нараховано позивачеві грошове
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб за 2008, 2009 роки.

Крім того, період з 2008 року по 30.06.2010
року, за який Харківською ОДПІ
проведено перевірку правильності
нарахування і сплати ФОП ОСОБА_3
податку з доходів фізичних осіб,
перебуває поза межами періоду,
охопленого перевіркою (з 01.07.2010 року по
30.06.2013 року).

Колегія суддів відмічає, що висновок
про порушення позивачем вимог п. 167. 1
ст.167, п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 п.п. 170.1.1 п. 170.1 ст.
170 Податкового кодексу України
зроблено відповідачем виходячи
виключно з відомостей листа
Дергачівської ОДПІ ГУ Міндоходів
№11/7/17.2-08 від 05.07.2013 р. про надходження
02.07.2013 року скарг ОСОБА_6 та ОСОБА_5

При цьому, такі відомості відповідачем
належним чином перевіренві не були,
оскільки, і це не заперечується
представником відповідача,
працівниками Харківської ОДПІ вихід за
місцем здійснення позивачем
підприємницької діяльності за адресою:
АДРЕСА_1, не здійснювався, пояснення
працівників, що працюють у нього, та
особисто у ФОП ОСОБА_3 фахівцем
відповідача не відбирались. Відсутні в
матеріалах справи і пояснення осіб, які
подали скарги - ОСОБА_6 та ОСОБА_5

З огляду на викладене, колегія суддів
ставить під сумнів письмові пояснення
осіб, які працювали у ФОП ОСОБА_3 :
ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_9, надані майже
через п'ять років, які за їх твердженням
працювали у позивача.

В порушення вимог п.2.3.2.2 розділу ІІ
Порядку № 395 фахівцем відповідача в
акті перевірки при викладенні
порушення не зазначено первинні
документи, на підставі яких вчинено
записи з обліку, та інші документи,
пов'язані з обчисленням і сплатою
податків і зборів, та докази, що
підтверджують наявність факту
порушення, не зазначено інші докази, що
достовірно підтверджують наявність
факту порушення.

Колегія суддів зауважує, що фахівцями
відповідача було допущено помилки про
складенні акту перевірки та формуванні
податкового повідформлення-рішення
від 25.09.2013 року № 000516702 в частині
встановлення факту порушення п.138.2 ст.138
Податкового кодексу України та
визначення суми грошового зобов'язання
- 22614,0 грн. (за основним платежем) та 6163,5
грн. (за штрафними (фінансовими)
санкціями.

При цьому, відповідач, визнавши вказані
помилки, обмежився надісланням на
адресу ФОП ОСОБА_3 листа № 2876/20-23-17-02-18
від 01.11.2013 року (т.10, а.с.53), в той час як
Порядком направлення органами
державної податкової служби
податкових повідомлень-рішень
платникам пордатків», затвердженим
Наказом Мінфіну № 1236 від 28.11.2012 року,
зареєстрованим в Мінюсті 20.12.2012 року за
№ 2543/22447, не передбачено внесення змін
до податкових повідомлень-рішень
шляхом надіслання листа на адресу
платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи, в
ході розгляду скарги ФОП ОСОБА_3 до
Управління внутрішньої безпеки ГУ
Міндоходів у Харківській області було
підтверджено факт наявності порушень
діючого законодавства в діях посадових
осіб Харківської ОДПІ в частині
перевищення службових повноважень під
час складання акту перевірки ФОП
ОСОБА_3 № 323/17- від 02.09.2013 року та
винесення податкових
повідомлень-рішень, а також грубого
порушення вимог Закону України «Про
звернення громадян», про що свідчить
наявна в матеріалах копія листа УБВ ГУ
Міндоходів у Харківській області №
2084/Ф/20-40-08-15 від 12.11.2013 р. (т.10, а.с.49).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на встановлені у справі
фактичні обставини та досліджені
докази, колегія суддів вважає, що
відповідач при прийнятті оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень від
25.09.2013 р. № про визначення
податкові зобов'язання сум податку з
доходів фізичних осіб в розмірі
28777,50грн. (з яких 22614,00 грн. - основний
платіж, 6163,5 грн. - штрафні (фінансові)
санкції), № про визначення
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в розмірі 9547,91грн.
(з яких 7638,33 грн. - основний платіж, 1909,58
грн. - штрафні (фінансові) санкції), діяв
не на підставі та не у спосіб, що
передбачені Податковим кодексом
України, з порушенням вимог ч.3 ст.2 КАС
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач правомірність винесених
податкових повідомлень-рішень
належним чином не довів.

За таких обставин, факти вказаних в
акті перевірки від №323/17- НОМЕР_1 від
02.09.2013р. порушень слід вважати
недоведеними, а оскаржувані податкові
повідомлення-рішення від 25.09.2013 р.
№ та № є протиправними та
підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справа
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 11.11.2013р. по
справі № 820/9601/13-а в частині
задоволення позову - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Перцова
Т.С.Судді(підпис) (підпис) Дюкарєва С.В.
Жигилій С.П.

Повний текст ухвали виготовлений та
підписаний 21.01.2013 року.