Справа № 810/6515/13-а
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 року 810/6515/13-а

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Волков А.С.,

при секретарі судового засідання Сюр
В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 з позовом до Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень:

від 16.04.2013 № 836//83, згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "Податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг)" на
загальну суму 7706,85 грн., з яких: 6505,62 грн.
- за основним платежем; 1201,23 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафом);

від 16.04.2013 № 837//82, згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "Податок на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування" на загальну суму
6999,01 грн., з яких: 5599,20 грн. - за основним
платежем; 1399,81 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафом).

В основу визначення податкових
зобов'язань згідно із зазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями
податковим органом покладено дані акта
перевірки позивача про неправомірне
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість, а також
формуванням валових витрат за рахунок
коштів, сплачених контрагенту за
придбані товари та виконані роботи. На
думку посадових осіб податкового
органу, господарські операції в
дійсності мали безтоварний характер
(роботи не виконувались), а
фінансово-господарські документи
складено сторонами договору з метою
незаконного зменшення податкових
зобов'язань. Податковий орган
стверджує, що позивач неправомірно
сформував податковий кредит за
вказаними господарськими операціями і
це призвело до заниження податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, а також включив сплачені суми
до складу валових витрат і це призвело
до заниження податку з доходів
фізичних осіб. Податковий орган також
стверджував, що позивач не включив до
складу доходу кошти, які надійшли на
його банківський рахунок від
реалізації товарів та надання послуг у
2011 році, що призвело до заниження
податку на доходи фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що висновки податкового
органу є безпідставними, оскільки
операції з придбання товарів мали
реальний характер - поставлені (роботи
виконані) контрагентом у повному
обсязі й оплачені, ці факти
підтверджуються документально,
господарські операції належним чином
відображені у бухгалтерському обліку
та податковій звітності. Позивач також
зазначив, що протягом 2011-2012 року не
отримував на рахунок жодних коштів і
твердження податкового органу не
відповідають дійсності. Таким чином,
позивач просив суд податкові
повідомлення-рішення визнати
протиправними і скасувати.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити.

Відповідач позову не визнав, надав суду
письмові заперечення проти позову, в
яких зазначив, що податкові
повідомлення-рішення є правомірними і
підстави для їх скасування відсутні,
тому просив суд у задоволенні позову
відмовити, просив суд розглядати
справу за відсутності представника
податкового органу.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем,
зареєстрований 02.09.2009 (номер запису в
ЄДР - 0021294), як платник податків
перебуває на обліку в Білоцерківській
об'єднаній державній податковій
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області.
Позивач також зареєстрований як
платник податку на додану вартість.
Основним видом діяльності позивача є:
монтаж і установлення
електронно-обчислювальних машин та
іншого устаткування для оброблення
інформації; оптова торгівля
комп'ютерами, периферійними пристроями
та програмним забезпеченням; інші види
оптової торгівлі; ремонт та
обслуговування офісної техніки.

У березні 2013 року посадовими особами
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області проведено документальну
планову виїзну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2010 по 31.12.2012 (акт перевірки
від 11.03.2013 № 1051/17-2//40).

За результатами перевірки посадові
особи податкового органу дійшли
висновку про порушення позивачем вимог
чинного законодавства, зокрема:

пункту 138.2 статті 138, пункту 177.2 статті 177
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності, який
підлягає сплаті до бюджету за 2011 рік у
сумі 1784,70 грн. та за 2012 рік у суму 3814,50
грн.;

пункту 187.1 статті 187, пунктів 44.1, 44.6
статті 44, пункту 201.1 статті 201, пунктів
198.1, 198.6 статті 198 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження
податку на додану вартість на загальну
суму 6505,62 грн., в тому числі: за травень
2011 року - на суму 1704,69 грн.; за грудень 2011
року - на суму 1983,04 грн.; за грудень 2012
року - на суму 2817,89 грн.

Висновки податкового органу
пов'язуються з оцінкою господарських
операцій з придбання позивачем товару
у Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТК "Міссурі", а також
даних про заниження оподатковуваного
доходу в зв'язку з не включенням до
складу доходів коштів, що надійшли на
банківський рахунок позивача.

На думку посадових осіб податкового
органу, в дійсності господарські
операції між позивачем та ТОВ "Міссурі"
не здійснювались, операції мали
безтоварний характер. Такий висновок
посадових осіб Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
базується на даних, викладених акті ДПІ
у Печерському районі м. Києва від 11.12.2012
№ 5366/22-9/36927463, в якому у свою чергу
зазначено, що ДПІ у Печерському районі
м. Києва отримала лист від ДПС у м. Києві
від 22.11.2012 № 5648/7/07-5315, в якому міститься
посилання на висновок спеціаліста від
14.11.2012 №623, який дійшов висновку, що
підпис керівника ТОВ "ТК "Міссурі"
ОСОБА_2 на фінансово-господарських
документах виконаний не ОСОБА_2, а іншою
особою.

За результатами перевірки
Білоцерківською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Київській
області прийнято два податкових
повідомлення-рішення:

від 16.04.2013 № 836//83, згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "Податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг)" на
загальну суму 7706,85 грн., з яких: 6505,62 грн.
- за основним платежем; 1201,23 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафом);

від 16.04.2013 № 837//82, згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "Податок на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування" на загальну суму
6999,01 грн., з яких: 5599,20 грн. - за основним
платежем; 1399,81 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафом).

Не погоджуючись з прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач оскаржив його до суду.

З метою всебічного і повного з'ясування
обставин справи суд витребував від
позивача первинні
фінансово-господарські документи, що
підтверджують факти поставки товарів,
оплату їх вартості та сплати сум
податку на додану вартість у складі
ціни товарів, а також суд зробив витяг з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців, що
містять дані про контрагента позивача.

На підставі зібраних по справі доказів
судом встановлено наступне.

У травні 2012 року позивач (покупець)
придбав у Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова компанія
"Міссурі" товари (комплектуючі та
витратні матеріали для ремонту офісної
техніки блок ТДКС G, лезо дозування HP
Patrol, лезо дозування HP Mitsubishi, тонер HP LJ
1010/1012, кабель UTP, фільтри для очищення
повітря, газ фреон (балон) тощо) на
загальну суму 9027,94 грн., у т.ч. ПДВ - 1504,66
грн.

Факт поставки товарів підтверджується
дослідженими у судовому засіданні
копіями видаткових накладних на
загальну суму 9027,94 грн., у тому числі ПДВ
- 1504,66 грн. (від 31.05.2012 № 53124 на суму 3438,34
грн., у тому числі ПДВ - 573,06 грн.; від
31.05.2012 № 53021 на суму 5589,60 грн., у тому
числі ПДВ - 931,60 грн.), складених
уповноваженими представниками
постачальника та позивача.

В оплату за придбані товари та виконані
роботи позивач перерахував на рахунок
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова компанія
"Міссурі" кошти в сумі 9027,94 грн., у тому
числі ПДВ - 1504,66 грн., факт перерахування
коштів підтверджується платіжним
дорученням, що містяться у матеріалах
справи.

На підтвердження розрахунків та сплати
в складі ціни товару сум податку на
додану вартість за вказаними
господарськими операціями позивач
отримав від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова компанія
"Міссурі" дві податкових накладних від
31.05.2012 №53124 та від 31.05.2012 № 53021 на
загальну суму 9027,94 грн., у т.ч. ПДВ - 1504,66
грн. Вказану суму податку на додану
вартість позивач включив до складу
податкового кредиту за травень 2012 року,
відобразив у податкових деклараціях з
податку на додану вартість та реєстрі
отриманих податкових накладних за
вказаний податковий (звітний) період.

Як пояснив позивач, вказані товари були
придбані у зв'язку з наданням послуг з
ремонту офісної техніки та обладнання
певним клієнтам і були використані для
цієї мети.

Також у травні 2012 року між позивачем
(замовник) та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торгова компанія
"Міссурі" укладена угода про виконання
робіт з встановлення та налагодження
позивачу програмного забезпечення 1С
на суму 1200,00 грн., у тому числі ПДВ - 200,00
грн.

Вказані послуги були придбані
позивачем для власного використання.

Факт виконання робіт за вказаною
угодою підтверджується дослідженим у
судовому засіданні актом
здачі-прийняття робіт (виконання
послуг) від 28.05.2012 № 52811 на суму 1200,00 грн.,
у тому числі ПДВ - 200,00 грн.

В оплату за придбані товари та виконані
роботи позивач перерахував на рахунок
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова компанія
"Міссурі" кошти в сумі 1200,00 грн., у тому
числі ПДВ - 200,00 грн., факт перерахування
коштів підтверджується платіжним
дорученням, що містяться у матеріалах
справи.

На підтвердження розрахунків та сплати
в складі ціни робіт сум податку на
додану вартість за вказаною
господарською операцією позивач
отримав від Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова компанія
"Міссурі" одну податкову накладну від
28.05.2012 № 52811 на загальну суму 1200,00 грн., у
тому числі ПДВ - 200,00 грн. Вказану суму
податку на додану вартість позивач
включив до складу податкового кредиту
за травень 2012 року, відобразив у
податкових деклараціях з податку на
додану вартість та реєстрі отриманих
податкових накладних за вказаний
податковий (звітний) період.

З приводу юридичної особи контрагента
позивача судом на підставі витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
встановлено наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торгова компанія
"Міссурі" є юридичною особою, що
зареєстрована 15.02.2010; стан юридичної
особи - зареєстрована; керівник -
ОСОБА_2. Основними видами господарської
діяльності є, зокрема: діяльність
посередників у торгівлі товарами
широкого асортименту; оптова торгівля
іншими машинами і устаткуванням;
комп'ютерне програмування.

Щодо тверджень податкового органу про
не включення позивачем до складу
доходів у сумі 5855,67 грн., які надійшли на
банківський рахунок позивача (НОМЕР_1 у
відділенні Приватбанку, МФО 321842) за
період з 01.02.2011 по 28.02.2011 суд, на підставі
виписок банку по вказаному рахунку
встановив, що дані твердження не
відповідають дійсності. Оборот
позивача по вказаному рахунку за 2011 рік
становив 0,00 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Як вже зазначалось, рішення про
визначення позивачу грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість прийнято податковим органом у
зв'язку з включенням позивачем до
складу податкового кредиту сум податку
на додану вартість, сплачених
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Торгова компанія
"Міссурі" у складі ціни придбаних
товарів (робіт, послуг). Крім того,
податкові зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб були визначені
позивачу у зв'язку з неврахуванням у
складі доходів коштів, одержаних
позивачем на його банківський рахунок.

Таким чином, вирішення даної справи
залежить від доведеності суду фактів
поставки товарів, виконання робіт
(послуг), за результатами здійснення
яких податковим органом прийняті
оспорювані податкові
повідомлення-рішення, а також факту
надходження коштів на банківський
рахунок позивача та їх не врахування у
складі оподатковуваного доходу.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судом під час судового розгляду
встановлено, що факт придбання
позивачем товарів і виконання робіт та
оплата їх вартості підтверджуються
документально, господарські операції
належним чином відображені у
податковому обліку та податковій
звітності; право на формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість підтверджується
податковими накладними та іншими
первинними фінансово-господарськими
документами.

Суд зазначає, що наявність певної
інформації, одержаної від інших
підрозділів податкової служби чи з
інформаційних систем державної
податкової служби, що не оформлена
рішенням суб'єкта владних повноважень
і не є юридичним фактом, утворює лише
привід і підстави для перевірки такої
інформації, може породжувати певні
сумніви щодо законності господарських
операцій платника податків, однак не є
беззаперечним доказом того факту, що в
дійсності ніякі товари (роботи,
послуги) не отримувались платником
податків від його контрагента.

Суд зазначає, що податкові
повідомлення-рішення, на підставі яких
визначаються податкові зобов'язання
платника податків, приймаються
податковим органом за результатами
безпосередньої оцінки
фінансово-господарських документів,
активів та інших обставин
господарської діяльності особи, з
дотриманням визначеної законом
процедури, висновки податкового органу
не можуть ґрунтуватися на
неперевірених припущеннях чи
суб'єктивних думках посадових осіб
інших податкових органів, а повинні
доказуватись як факт і
підтверджуватись документально.

З дослідженого в судовому засіданні
акта перевірки позивача убачається, що
посадові особи податкового органу в
дійсності факти поставки товарів та
виконання робіт не перевіряли,
безпосереднього аналізу
фінансово-господарських документів не
робили, а спробували відобразити в акті
перевірки доктрину нікчемних
правочинів та переписали суб'єктивні
думки інших посадових осіб податкового
органу щодо контрагента позивача, які
виявились недостовірними.

Суд не приймає до уваги твердження про
те, що підпис на
фінансово-господарських документах
контрагента вчинено не керівником ТОВ
"ТК "Міссурі" ОСОБА_2, а іншою особою.
Дані твердження є бездоказовими і не
мають юридичного значення у контексті
вирішення даної справи, адже будь-який
правовий зв'язок між твердженнями про
підписання договору неуповноваженою
особою і висновками про нікчемність
правочину відсутній.

Так, в силу положень статті 204
Цивільного кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Частинами третьою та п'ятою статті 203
Цивільного кодексу передбачено, що
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

У разі, якщо від імені юридичної особи
правочин вчинено фізичною особою без
повноважень або з перевищенням
повноважень, такий правочин є
оспорюваним і може бути визнаний судом
недійсним за певних умов.

Дії фізичних осіб - представників, які
учиняли підписи на договорах та інших
ділових паперах, у контексті правової
оцінки правочинів, що вчинені між двома
юридичними особами, слід оцінювати з
точки зору наявності у цих фізичних
осіб відповідних повноважень на
укладення правочину від імені
юридичної особи.

В силу статті 241 Цивільного кодексу
України правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Відповідно до частини другої статті 1158
Цивільного кодексу України особа, яка
вчинила дії в майнових інтересах іншої
особи без її доручення, зобов'язана при
першій нагоді повідомити її про свої
дії. Якщо ці дії будуть схвалені іншою
особою, надалі до відносин сторін
застосовуються положення про
відповідний договір.

Таким чином, саме лише твердження про
те, що певна фізична особа учинила
правочин (певні дії, що мають юридичне
значення) в інтересах юридичної особи
без її доручення або з перевищенням
повноважень, не має наслідком
нікчемності такого правочину, адже
такого наслідку законом не
передбачено.

За наведених обставин висновок
податкового органу про фіктивність
(безтоварність) господарських
зобов'язань, що виникли між позивачем
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Міссурі", є
безпідставним.

З приводу визначення позивачем
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування ПДВ є операції платників
податку, зокрема, з постачання послуг,
місце постачання яких розташоване на
митній території України, відповідно
до статті 186 цього Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначено статтею 198 Податкового
кодексу України, згідно з якою право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/ послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України на час вчинення спірних
операцій та видачі податкової
накладної).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу положень пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (пункт 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (пункт 201.4
статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (пункт 201.6 статті 201
Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Аналіз положень податкового
законодавства дозволяє дійти висновку,
що право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
виникає у платника податків за
наявності сукупності таких елементів:
(1) наявності у сторін спеціальної
податкової правосуб'єктності (особа, що
видає податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник ПДВ); (2)
фактичного (реального) здійснення
оподатковуваних операцій
постачальником на користь покупця; (3)
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між операцією з придбання
товарів чи послуг та потребою
використання в господарській
діяльності; (4) документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів (у т.ч.
платіжних), які зазвичай супроводжують
операції певного виду та підтверджують
їх фактичне виконання; (5) наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної (має усі
обов'язкові реквізити).

Суд на підставі оцінки наявних у справі
матеріалів та доказів у їх сукупності
встановив, що факт поставки продукції
та виконання робіт та оплати їх
вартості підтверджується
документально. Твердження податкового
органу про відсутність факту поставки
товару та виконання робіт у судовому
засіданні були спростовані, надані
позивачем докази є переконливими і
достатніми для беззаперечного
висновку суду щодо реальності
господарських операцій.

Тому, податкове повідомлення-рішення
від 16.04.2013 № 836//83, згідно з яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "Податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг)",
підлягає скасуванню як безпідставне.

З приводу визначення позивачем
податкових зобов'язань з податку на
прибуток суд зазначає наступне.

Суб'єкти господарювання - юридичні
особи, які провадять господарську
діяльність як на території України, так
і за її межами, є платниками податку на
прибуток (пункт 133.1 статті 133
Податкового кодексу України).

Відповідно до статті 134 Податкового
кодексу України у цьому розділі
об'єктом оподаткування є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135 - 137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
витратами є сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

В силу пункту 138.2 статті 132 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат,
зокрема витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України).

Як встановлено під час судового
розгляду, кошти сплачені позивачем ТОВ
"ТК "Міссурі" за придбані товари
(виконані роботи, послуги) є пов'язаними
з господарською діяльністю позивача, а
витрати підтверджуються
документально.

Фактів порушення позивачем обмежень,
установлених статтею 139 Податкового
кодексу України податковим органом
суду не наведено і не доведено.

З приводу тверджень податкового органу
про заниження позивачем податку з
доходів фізичних осіб, суд зазначає
наступне.

На підставі банківських виписок суд
встановив, що твердження податкового
органу про те, що позивач у 2011 році
одержав певні кошти на свій
банківський рахунок, які не врахував у
складі оподатковуваного доходу,
виявились такими, що не відповідають
дійсності.

Це означає, що податкове
повідомлення-рішення від 16.04.2013 №
837//82, згідно з яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем "Податок на доходи фізичних
осіб, що сплачується фізичними особами
за результатами річного декларування"
на загальну суму 6999,01 грн., з яких: 5599,20
грн. - за основним платежем; 1399,81 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафом), підлягає скасуванню як
безпідставне.

За наведених обставин позов є таким, що
підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір. Доказів
понесення інших судових витрат позивач
суду не надав. Таким чином, судові
витрати по сплаті судового збору
підлягають присудженню з державного
бюджету на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області, а саме:

від 16.04.2013 № 836//83, згідно з яким
ОСОБА_1 зібльшено суму грошового
зобов'язання за платежем "Податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг)" на
загальну суму 7706,85 грн., з яких: 6505,62 грн.
- за основним платежем; 1201,23 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафом);

від 16.04.2013 № 837//82, згідно з яким
ОСОБА_1 зібльшено суму грошового
зобов'язання за платежем "Податок на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування" на загальну суму
6999,01 грн., з яких: 5599,20 грн. - за основним
платежем; 1399,81 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафом).

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі
200 (двісті) гривень.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - "20" січня 2014 р.