Справа № 2а/2570/40/2011
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2013-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а/2570/40/2011
Головуючий у 1-й інстанції: Соломко І.І.
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

10 грудня 2013 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Чернігівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області про
визнання неправомірною бездіяльність
та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до
Чернігівського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Чернігівської міжрайонної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області про визнання неправомірною
бездіяльність та стягнення
недоплаченої суми заробітку за час
відпустки, що була надана в лютому 2008
року (з урахуванням суми 615,00 грн.,
виплаченої в листопаді 2010 року) та
зобов'язати відповідача виплатити суму
вказаного заробітку без урахування
раніше виплаченого заробітку за час
відпустки, наданої у лютому 2008 року.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2013
року в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Позивач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким задовольнити його позов в
повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 - капітан податкової міліції, з
21.12.1999 року по 22.05.2008 року проходив
службу в Чернігівській міжрайонній
державній податковій інспекції на
посаді оперуповноваженого відділення
боротьби з суб'єктами господарювання,
що мають ознаки фіктивності, відділу
податкової міліції Чернігівської
міжрайонної державної податкової
інспекції.

Листом ДПА в Чернігівській області від
22.11.2010 р. № 6723/7/26-607 направлено до
Чернігівської МДПІ наказ від 19.11.2010 р. №
535 «Про скасування наказів ДПА в
області від 14.02.2007 р. № 87/ДСК та від
13.08.2007 р. № 398» (а.с.68).

На виконання постанови Деснянського
районного суду м. Чернігова від 31.07.2009
року у справі №2-а-1459/09, наказом ДПА в
Чернігівській області від 19.11.2010р. № 535
скасовано накази ДПА в Чернігівській
області від 14.02.2007 року № 87/ДСК «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності оперуповноваженого
ВПМ Чернігівської МДПІ ОСОБА_2» та від
13.08.2007 року № 398 «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
оперуповноваженого ВПМ Чернігівської
МДПІ ОСОБА_2». Начальника Чернігівської
МДПІ зобов'язано вжити заходів щодо
перегляду виплати ОСОБА_2 премії за
лютий 2007 року та серпень 2007 року та
розміру надбавки за високі досягнення
у праці (а.с.69).

На виконання вказаного наказу,
Чернігівською МДПІ 30.11.2010 року ОСОБА_2
було виплачено премію за лютий 2007 року
в сумі 406,00 грн. та за серпень 2007 року в
сумі 209,00 грн.

У 2008 році ОСОБА_2 перебував у черговій
відпустці з 18.02.2008 року по 25.03.2008 року
згідно наказу Чернігівської МДПІ від
23.05.2008 року № 41-в (а.с.73).

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, колегія суддів зважає
на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, вимога про
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень вчинити певні дії може
бути задоволена лише у тому випадку,
коли обов'язок вчинення таких дій прямо
передбачений законодавством. Вимоги
позову, що суперечать такому правилу,
задоволенню не підлягають у зв'язку з
неправильно обраним способом захисту
порушеного права.

Порядок виплат особам начальницького
складу податкової міліції грошового
забезпечення за час хвороби, відпустки,
при звільненні, а також при виплаті
матеріальної допомоги визначають
визначено наказом ДПА України № 576 від
12.10.2007 року «Про затвердження
методичних рекомендацій про порядок
застосування нормативно-правових
актів з питань грошового забезпечення
осіб начальницького складу податкової
міліції» (надалі - Методичні
рекомендації) (а.с.74-75).

Указом Президента України від 03.10.1992 №
493/92 «Про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади»
встановлено, що нормативно-правові
акти, які видаються міністерствами,
іншими органами виконавчої влади,
органами господарського управління та
контролю і які зачіпають права, свободи
й законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер, підлягають
державній реєстрації.

Згідно абз. «е» п. 5 Постанови Кабінету
Міністрів України від 28.12.1992 № 731 «Про
затвердження Положення про державну
реєстрацію нормативно-правових актів
міністерств та інших органів
виконавчої влади», на державну
реєстрацію не подаються акти
рекомендаційного, роз'яснювального та
інформаційного характеру (методичні
рекомендації, роз'яснення, у тому числі
податкові, тощо), нормативно-технічні
документи (національні та регіональні
стандарти, технічні умови, будівельні
норми і правила,
тарифно-кваліфікаційні довідники,
кодекси усталеної практики, форми
звітності, у тому числі щодо державних
статистичних спостережень,
адміністративних даних та інші).

Згідно ст. 4 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні»,
державні податкові інспекції
підпорядковуються ДПА в областях та
ДПА України.

Таким чином, з аналізу норм чинного
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що наказ № 576 є актом
локального характеру, який визначає
порядок застосування
нормативно-правових актів з питань
грошового забезпечення осіб
начальницького складу податкової
міліції органів податкової служби.

Згідно пункту 4 Методичних
рекомендацій про порядок застосування
нормативно-правових актів з питань
грошового забезпечення осіб
начальницького складу податкової
міліції, затверджених наказом
Державної податкової адміністрації
України 12 жовтня 2007 року № 576 (із
змінами та доповненнями), при виплаті
грошового забезпечення за час
відпустки розмір виплат за кожний день
визначається шляхом ділення суми
грошового забезпечення (без урахування
премії та виплат одноразового
характеру), виплаченого у місяці
настання події з урахуванням премії,
виплаченої у місяці, що передує події.
на кількість календарних днів даного
місяця.

Розмір грошового забезпечення за час
відпустки позивача розраховувався
виходячи з суми грошового
забезпечення, виплаченого у місяці
настання події (лютий 2008 року) з
урахуванням премії, виплаченої у
місяці, що передує події (січень 2008
року).

Отже, виплата позивачу у листопаді 2011
року премії за лютий та за серпень 2007
року не впливає на розмір грошового
забезпечення за час відпустки, яка
надавалась у лютому 2008 року.

При цьому, колегія суддів не приймає до
уваги твердження позивача на те, що
обчислення середнього заробітку має
бути проведено відповідно до постанови
Кабінету Міністрів «Про затвердження
порядку обчислення середньої
заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100,
оскільки на осіб начальницького складу
податкової міліції дія останньої не
поширюється з моменту затвердження
Методичних рекомендацій про порядок
застосування нормативно-правових
актів з питань грошового забезпечення
осіб начальницького складу податкової
міліції, тобто з 12.10.2007 року.

Враховуючи те, що на осіб
начальницького складу податкової
міліції при обчисленні середнього
заробітку дія постанови Кабінету
Міністрів «Про затвердження порядку
обчислення середньої заробітної
плати» від 08.02.1995 року № 100 з моменту
затвердження Методичних рекомендацій
про порядок застосування
нормативно-правових актів з питань
грошового забезпечення осіб
начальницького складу податкової
міліції не поширюється, колегія суддів
погоджується з висновком суду про
відсутність правових підстав для
задоволення вимог даного позову.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Таким чином, апелянтом не було надано
доказів на підтвердження заявлених ним
вимог, а тому доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним,
матеріалами справи та не відповідають
вимогам чинного законодавства.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що
постановлене у справі рішення суду
першої інстанції ґрунтується на вірно
встановлених фактичних обставинах
справи, яким дана належна юридична
оцінка, правильно застосовані норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та не допущено
порушень матеріального і
процесуального закону, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи, доводи викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя
суддя Я.М. Собків Л.П.
Борисюк І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.