Справа № 253/10751/13-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кошева О. А
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року справа №253/10751/13-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 20 листопада 2013 року в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до Центрально-Міського
управління праці та соціального
захисту населення Горлівської міської
ради, третя особа - управління
Державної казначейської служби
України у м. Горлівці Донецької
області, про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним
позовом, в якому з урахуванням
уточнення просила визнати
протиправною бездіяльність та
зобов'язати УПСЗН Горлівської міської
ради здійснити нарахування їй допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за лютий-липень 2013 року
в розмірі прожиткового мінімуму на
дитину віком до 6 років щомісячно, та
зобов'язати відповідача здійснити
доплату їй зазначеної соціальної
допомоги за вказаний період в сумі 5052,00
грн.

Постановою Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 20 листопада 2013 року в
задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також неповне
з'ясування обставин справи, просить
постанову суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги. На обґрунтування
апеляційної скарги зазначає, що,
оскільки спір виник щодо виплати
допомоги за лютий-липень 2013 року особі,
яка застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то на ці
відносини поширюються норми
спеціального Закону, яким є Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням».

Належним чином повідомлені про дату,
час і місце апеляційного розгляду
сторони до суду не прибули, тому
відповідно до ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи здійснено у письмовому
провадженні за наявними матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши за матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_2
є матір»ю дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
перебуває на обліку в УПСЗН як
отримувач допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, розмір якої визначено відповідно
до Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1751 від 27.12.2011 р.,
та який становить 130 грн. щомісячно, що
позивачка вважає неправомірним.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
допомога позивачу обґрунтовано
виплачується в розмірі, встановленому
ст. 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» в редакції,
яка діяла на грудень 2008 р.

Проте, колегія суддів вважає такий
висновок суду першої інстанції
помилковим з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачка ОСОБА_2 є особою, яка
застрахована в системі
загальнообов'язкового соціального
страхування, що підтверджується
свідоцтвом про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (а.с.11).

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28.12.2007
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» (далі -
Закон №107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалисяЗаконом
№2811-ХІІ, дія якого поширювалася на
осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом № 2240-III, який поширював свою дію
на застрахованих у зазначеній системі
осіб. Розмір допомоги також визначався
цими Законами. Зокрема, статтею 43
Закону № 2240-III було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
внесені відповідні зміни до Закону №
2811-ХІІ та Закону № 2240-III. Зокрема,
змінами достатті 13 Закону № 2811-ХІІ його
дію поширено на застрахованих осіб, а
із Закону № 2240-III було виключено статті
40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-VI «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2011 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VIне приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

В подальшому, ані Законом України «Про
Державний бюджет на 2012 рік», ані
Законом України «Про Державний бюджет
на 2013 рік», ані іншими законами не
встановлювався інший розмір допомоги,
ніж в Законах №2811-ХІІ та №2240-ІІІ.

Оскільки спір виник щодо виплати
допомоги за 2013 рік особі, яка
застрахована у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, тому на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон № 2240-III), відповідно до
статті 43 якого допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
25.12.2012 року в справі №21-410а12.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції порушені норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи і, відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАСУ,
є підставою для скасування постанови з
ухваленням нового рішення.

Разом з тим, обираючи спосіб захисту
порушеного права позивача, судова
колегія вважає за доцільне зобов'язати
відповідача здійснити нарахування та
виплату допомоги по догляду за дитиною
у розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, а не здійснити
виплату в певній сумі, оскільки суд не
має компетенції із здійснення
розрахунку недоплаченої суми.

У відповідності до ст. 94 КАС України на
користь позивача підлягають стягненню
судові витрати пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст.195,197,198,202,205,207,211,212,254
Кодексу адміністративного
судочинства, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Постанову Центрально-Міського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 20 листопада 2013 року в
адміністративній справі № 253/10751/13-а -
скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_2 до Центрально-Міського
управління праці та соціального
захисту населення Горлівської міської
ради, третя особа - управління
Державної казначейської служби
України у м. Горлівці Донецької
області, про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
Центрально-Міського управління праці
та соціального захисту населення
Горлівської міської ради щодо
ненарахування та невиплати ОСОБА_2
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
лютий-липень 2013 року в розмірі
прожиткового мінімуму на дитину віком
до 6 років щомісячно.

Зобов'язати Центрально-Міське
управління праці та соціального
захисту населення Горлівської міської
ради здійснити нарахування та
виплатити ОСОБА_2 допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за лютий-липень 2013 року
в розмірі прожиткового мінімуму на
дитину віком до 6 років щомісячно, з
урахуванням проведених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з місцевого бюджету
Центрально-Міського району міста
Горлівки Донецької області на користь
ОСОБА_2 понесені судові витрати у
вигляді судового збору в сумі 34
(тридцять чотири) гривні 41 копійка.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду у письмовому
провадженні набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Колегія суддів:
Л.В.Губська

Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко