Справа № 826/19921/13-а
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2014-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Пащенка К.С., при секретарі судового
засідання Іконніковій О.Ю., розглянувши
у порядку письмового провадження
адміністративну справуза
позовомОСОБА_1до третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
споруРеєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві
Комунальне підприємство «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна»провизнання
протиправним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити певні
Позивач звернулась до суду з позовною
заявою, в якій просить визнати
протиправним та скасувати рішення
відповідача про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від
25.11.2013 за № 8297990; зобов'язати
відповідача, після набрання даним
рішенням суду законної сили, в термін
визначений діючим законодавством,
провести державну реєстрацію права
власності частини домоволодіння та
прибудинкових та господарських споруд
за заявою позивача від 07.11.2013 17:24:00 №
3863560, а саме: Ѕ частину будинку, квартири
НОМЕР_1, що складається з приміщень: 1-1,
1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7 та веранди (літера І),
прибудови (на плані а1), прибудови (на
плані а3), надбудови (1-8) та при
будинкових споруд: сарай (на плані Е).
бесідка (на плані З), сарай-гараж (на
плані И) та вбиральня (Ж) (разом 182,10
кв.м.), що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив задовольнити позов у повному
обсязі.

Не зважаючи на належне повідомлення
про час та місце розгляду справи
відповідач явку своїх представників у
судові засідання 08.01.2014 та 20.01.2014 не
забезпечив, з урахуванням чого
адміністративна справа відповідно до
ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України розглядається
у порядку письмового провадження на
підставі наявних у ній доказів.

Водночас, 22.01.2014 представник
відповідача подав до суду заперечення,
в яких позовні вимоги не визнав та
просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне.

07.11.2013 позивач через свого представника
звернулась до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
з заявою з відповідними додатками про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень для проведення державної
реєстрації права власності на житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1, яка
прийнята реєстраційною службою 07.11.2013
за реєстраційним № 3863560.

За результатами розгляду вказаної
заяви, 25.11.2013 відповідач керуючись ст. 24
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», п.п. 16, 23 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, прийняв рішення №
8297990 про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень у зв'язку з тим, що
документи, подані для проведення
державної реєстрації прав не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, оскільки не подано
документ, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництва
об'єкту, письмової згоди співвласників
об'єкта нерухомого майна щодо
проведення реконструкції, крім того,
якщо розмір часток у праві спільної
власності змінився у зв'язку з
проведенням реконструкції, заявник
подає письмову згоду співвласників про
розподіл часток у спільній власності
на реконструйований об'єкт.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: 1) договорів, укладених у
порядку, встановленому законом; 2)
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Відповідно до змісту п. 46 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 № 703, для проведення
державної реєстрації прав з видачею
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у зв'язку з набуттям
права власності на новозбудовані чи
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна заявник, крім документів, що
зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього
Порядку, подає органові державної
реєстрації прав, зокрема, документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта. У
разі коли державна реєстрація прав з
видачею свідоцтва про право власності
на нерухоме майно проводиться на
реконструйований об'єкт нерухомого
майна, що до проведення реконструкції
належав на праві спільної власності,
заявник, крім документів, що зазначені
в цьому пункті, подає органові
державної реєстрації прав письмову
згоду всіх співвласників об'єкта
нерухомого майна щодо проведення його
реконструкції. Якщо розмір відповідних
часток у праві спільної власності
змінився у зв'язку з проведенням
реконструкції об'єкта нерухомого
майна, заявник подає органові
державної реєстрації прав письмову
заяву співвласників про розподіл
часток у спільній власності на
реконструйований об'єкт нерухомого
майна.

Як видно з матеріалів справи,
документом, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта за адресою: АДРЕСА_1 є дозвіл
Управління державного
архітектурно-будівельного контролю
від 21.09.2005 № 49 на введення в
експлуатацію закінченого будівництвом
(розширенням, реконструкцією)
приватного житлового будинку, копія
якого наявна в матеріалах справи, а
також подавалась позивачем з
відповідною заявою.

Водночас, згідно з ч. 4 ст. 357 ЦК України
співвласник житлового будинку, іншої
будівлі, споруди може зробити у
встановленому законом порядку за свій
рахунок добудову (прибудову) без згоди
інших співвласників, якщо це не порушує
їхніх прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

При цьому, частиною 3 зазначеної статті
встановлено, що співвласник має право
на відповідне збільшення своєї частки
у праві спільної часткової власності,
якщо поліпшення спільного майна, які не
можна відокремити, зроблені ним своїм
коштом за згодою всіх співвласників, з
додержанням встановленого порядку
використання спільного майна.

З позовної заяви видно, що позивач
протягом 2000-2005 років здійснила
добудову належної їй частки у праві
спільної часткової власності за
власний рахунок, в той час будь-яких
доказів того, що співвласники надали
свою згоду на збільшення такої частки
позивачем суду не надано.

Відповідно до змісту ст. 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» у державній реєстрації прав
та їх обтяжень може бути відмовлено у
разі, зокрема, якщо подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують. За
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень. Відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

За таких умов, в контексті вимог п. 46
названого Порядку, суд приходить до
висновку про правомірність спірного
рішення, а відтак у суду відсутні
належні правові підстави для визнання
протиправним та скасування рішення
відповідача про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від
25.11.2013 за № 8297990 та, відповідно, для
зобов'язання відповідача в термін
визначений діючим законодавством
провести державну реєстрацію права
власності частини домоволодіння та при
будинкових та господарських споруд за
заявою позивача від 07.11.2013 17:24:00 № 3863560.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Позивач достатніх беззаперечних
доказів в обґрунтування обставин, на
яких ґрунтуються його позовні вимоги,
суду не надав.

Натомість відповідач довів суду
відсутність протиправних дій зі свого
боку.

За таких обставин позовні вимоги
визнаються судом необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити повністю.

Постанова відповідно до ч.ч. 1, 3, 4
ст. 254 КАС України набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано, а у разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня її проголошення, а у
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України або прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч. 4
ст. 167 КАС України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя К.С. Пащенко