Справа № 802/4405/13-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/4405/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Шаповалова
Суддя-доповідач: Залімський І. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Залімського І. Г.

суддів: Білоуса О.В. Ватаманюка Р.В.

секретар судового засідання: Лукашик
М.О.

за участі:

представника позивача: Роздобудька П.В.

представника відповідача: Лабунець Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом приватного підприємства
"Юс-Трейд" до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у Вінницькій
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2013 року приватне
підприємство "Юс-Трейд" (далі - позивач,
ПП "Юс-Трейд") звернулось до
Вінницького окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (далі - Вінницька ОДПІ,
відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення - рішення.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 26 листопада
2013 року скасувати, прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи, що
призвело до неповного з'ясування
обставин справи і, як наслідок,
невірного вирішення справи та
прийняття необґрунтованої постанови.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав
у повному обсязі, просив вимоги, що в
ній викладені, задовольнити.

Представник позивача заперечив проти
задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, що з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
09 вересня 2013 року Вінницькою об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області на адресу
приватного підприємства "Юс-Трейд"
направлено запит № 2679/10/22-03, згідно з
яким Вінницькою ОДПІ за наслідками
перевірок інших платників податків та
отримання податкової інформації по
контрагентам, які мали взаємовідносини
з приватним підприємством "Юс-Трейд"
виявлено дані достовірність яких
потребує перевірки, а саме проведення
фінансово-господарської діяльності з
контрагентом ТОВ "Омега-12" за
січень-лютий 2013 року.

Листом № 18/913 від 25 вересня 2013 року
позивачем надано відповідь на запит №
2679/10/22-03 від 09 вересня 2013 року, до якої
додано реєстри отриманих та виданих
податкових накладних, копії податкових
накладних, копії імпортних контрактів,
копії договору на надання послуг, копії
актів здачі-прийняття робіт (надання
послуг), копії залізничних накладних,
відомостей вагонів, банківські
виписки, копія договору оренди, копії
наказів про призначення посадових осіб
за січень.

Працівниками Вінницької ОДПІ
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку приватного
підприємства "Юс-Трейд" з питань
своєчасності, достовірності та повноти
нарахування суми з податку на додану
вартість по взаємовідносинах з
товариством з обмеженою
відповідальністю "Омега 2012" за січень,
лютий 2013 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт № 638/22-03/37028351
від 10 жовтня 2013 року.

В ході перевірки встановлене та
зафіксоване в акті порушення ПП
"Юс-Трейд" вимог п. 200.2 ст. 200 Податкового
кодексу України №2755-VI від 02 грудня 2010
року, внаслідок чого занижено суму
податку на додану вартість, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету на
21991 грн., а саме в податковій декларації
з податку на додану вартість за січень
2013 року на суму ПДВ 8558 грн., за лютий 2013
року на суму ПДВ 13433 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № від 21
жовтня 2013 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 21991 грн. за основним
платежем та 5498 грн. за штрафними
санкціями.

Задовольняючи позовні вимоги ПП
"Юс-Трейд", суд першої інстанції виходив
з того, що висновки податкового органу,
викладені в акті перевірки, є
необґрунтованими, а тому прийняте на їх
підставі рішення є протиправним та
підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується із
вказаним висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4 ст.
200 Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначений статтею 198 Податкового
кодексу України.

Так, відповідно до п.198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України визначено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг
з метою їх подальшого використання
в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності
платника податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи
здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно п.198.6. ст. 198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: у
паперовому вигляді; в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
У такому разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді не є
обов'язковим.

Вказуючи на порушення позивачем
зазначених норм податковий орган не
заперечує факту наявності у позивача
податкових накладних. Крім того,
відсутні зауваження щодо їх
оформлення.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення
яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України" від 16.07.1999 року №
996-14 зі змінами і доповненнями
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Враховуючи наведені обставини, колегія
суддів вважає, що досліджені під час
перевірки та в ході судового розгляду
документи відповідають вимогам до
первинних документів, містять усі
визначені законом необхідні реквізити,
що дає підстави для врахування їх при
формуванні податкового кредиту
платника податків. Крім того,
відповідач в апеляційній скарзі не
вказує на недостовірність чи наявність
певних недоліків в первинних
документах позивача.

Відповідно до матеріалів справи,
підставою для прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
слугував висновок податкового органу
про порушення позивачем вимог
податкового законодавства при
формуванні податкових зобов'язань з
ПДВ за результатами господарських
операцій з ТОВ "Омега 2012".

Податковий орган вважає, що позивач
провів документальне оформлення
фінансово-господарських операцій із
ТОВ "Омега 2012", які фактично не
здійснювались в межах господарської
діяльності ПП "Юс-Трейд". Тобто, дані
операції не мали реального характеру, а
відбувалось лише документування цих
операцій.

Даного висновку відповідач дійшов з
огляду на висновки, викладені в акті
перевірки державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві № 166/26-58-22-06-15/38354063 від 10 липня 2013
року про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Омега-2012" з
питань правомірності проведених
господарських відносин з товариством
з обмеженою відповідальністю "Компанія
Ей Сі Ен" за період з 01 січня 2013 року по 28
лютого 2013 року, висновками якого не
встановлено факту реального
здійснення господарських операцій ТОВ
"Омега-2012" з придбання товарів, робіт,
послуг у підприємства-постачальника
ТОВ "Компанія Ей Сі Ен" та по операціях з
продажу цих товарів, робіт, послуг
підприємствам-покупцям в періоді з 01
січня 2013 по 29 лютого 2013 року,
встановлено відсутність ТОВ "Омега-2012"
за юридичною адресою.

Стосовно вказаних посилань
відповідача на акт ДПІ у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві № 166/26-58-22-06-15/38354063
від 10 липня 2013 року, колегія суддів
звертає увагу, що відповідно до
презумпції правомірності правочину
всі укладені між сторонами правочини є
чинними, якщо їх недійсність прямо не
встановлена законом (нікчемні
правочини). В усіх інших випадках
питання про недійсність правочину має
бути встановлено судом на підставі
заяви зацікавленої особи після повного
та всебічного розгляду питання про
недійсність такого правочину.

Також слід зазначити, що необхідною
умовою для визнання угоди недійсною
внаслідок її укладення з метою
завідомо суперечливою інтересам
держави і суспільства є з'ясування, у
чому конкретно полягала така мета та
наявність умислу хоча б однієї із
сторін щодо настання відповідних
наслідків. Акт перевірки не містить
жодного доказу укладення договору між
позивачем та контрагентом з порушенням
публічного порядку і спрямованості
саме на це їх умислу.

Крім того, нормами чинного
законодавства на сторону
цивільно-правової угоди, яка є
платником податків, не покладено
обов'язку з перевірки відповідності
законодавству правил ведення іншим
учасником правовідносин господарської
діяльності та дотримання ним вимог
податкового законодавства.

Отже, можливі порушення, допущені одним
платником податків (наприклад,
контрагентом позивача) у відображенні
в податковому обліку певної
господарської операції, за загальним
правилом не впливають на права та
обов'язки іншого платника податків, у
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Тобто, ПК України виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит не ставить у
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання.

Загальним принципом юридичної
відповідальності є вина в порушенні
законодавчо встановленого
імперативного правила поведінки. Закон
не передбачає відповідальності за
винні дії іншої особи.

Судом на підставі оцінки наявних у
справі матеріалів та доказів у їх
сукупності встановлено, що факт
надання послуг позивачеві зі сторони
його контрагента, зазначеного в акті
перевірки, документально
підтверджується, а надані позивачем
докази є переконливими і достатніми
для беззаперечного висновку суду щодо
реальності господарських операцій
позивача із ТОВ "Омега-2012" та
правомірності формування податкового
кредиту за результатами таких
операцій.

Також, суд апеляційної інстанції
вважає безпідставними доводи
відповідача щодо порушення судом
першої інстанції вимог процесуального
права під час розподілу судових витрат.

Згідно ст. 94 Кодексу адміністративного
судочинства України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Відповідно до п.п. 3 п. 9 розділу VI
Прикінцевих та перехідних положень
Бюджетного кодексу України у разі
безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Водночас п. 19 Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011
р. № 845 встановлено, що безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

З огляду на викладене та з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами, орган Державної
казначейської служби України
зобов'язаний стягнути судові витрати
із Державного бюджету України шляхом
їх безспірного списання із рахунка
суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, а тому
підстави для скасування рішення суду
першої інстанції відсутні.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та
статті 200 КАС України, суд апеляційної
інстанції залишає скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 26
листопада 2013 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
21 січня 2014 року .

Головуючий
Залімський І. Г.

Судді
Білоус О.В.

Ватаманюк Р.В.