Справа № 805/7616/13-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/800/45572/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в приміщені суду справу за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м.Маріуполя Донецької області
на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 17 червня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 6 серпня 2013
року у справі № 805/7616/13-а за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Маріуполя
Донецької області про стягнення
заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Маріуполя Донецької області, в якому
просив визнати протиправною та
скасувати вимогу №598 від 15 травня 2013
року про сплату недоїмки в сумі 7131,56
грн., в тому числі штрафу в розмірі
340,0грн., як незаконну.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він
отримує пільгову пенсію за віком за
списком №1 згідно п.а ст.13 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
відповідно частини 4 статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" особи, які
обрали спрощену систему оподаткування
та є пенсіонерами за віком
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 17 червня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 6 серпня 2013
року, позовні вимоги задоволені.
Визнана протиправною та скасована
вимога управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.
Маріуполя Донецької області №Ф-598 від
15.05.2013 року про сплату недоїмки з
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
штрафу у розмірі 7131,56 грн..

Не погоджуючись з ухваленим по справі
рішеннями управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.
Маріуполя Донецької області
звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалу суду апеляційної
інстанції, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали касаційної
скарги, проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа, здійснює діяльність на умовах
сплати єдиного внеску, взятий на облік
в УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя
Донецької області, є пенсіонером за
віком та отримує пенсію за віком на
пільгових умовах відповідно п.а ч.1 ст.13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" за списком №1.

Відповідачем сформована та надіслана
на адресу позивача вимога №Ф-598 від
15.05.2013 року про сплату недоїмки з
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
розмірі 7131,56грн., яка виникла у зв'язку
із несплатою єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. ОСОБА_1 не
погоджується з вказаною вимогою з тих
підстав, що він являється пенсіонером
за віком та отримує пільгову пенсію,
тому від сплати єдиного податку
звільнений.

Суди першої та апеляційної інстанції,
задовольняючи позовні вимоги виходили
з того, що Законом України "Про внесення
змін до Податкового кодексу України та
деяких інших законодавчих актів
України щодо вдосконалення окремих
норм Податкового кодексу України" від 7
липня 2011 року № 3609-VI, який набув
чинності з 6 серпня 2011 року, ст.4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" з серпня 2011 року
доповнена ч.4, згідно якої особи,
зазначені у п.4 ч.1 цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, тому позивач,
як пенсіонер за віком, звільнений від
сплати єдиного внеску.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
частково не погоджується з наведеними
висновками судів першої та апеляційної
інстанції виходячи з наступного.

Згідно обставин справи між сторонам
виник спір щодо правомірності
нарахування відповідачем боргу по
сплаті єдиного внеску позивачу, який
являється пенсіонером за віком з
призначенням пенсії на пільгових
умовах та займається підприємницькою
діяльністю.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються нормами Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№2464-VI (далі Закон №2464-VI), Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" №1058-IV
від 09.07.2003 року (далі Закон №1058), Законом
України "Про пенсійне забезпечення"
№1788-XII від 05.11.91 р. (далі Закон №1788).

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464 фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, є
платниками єдиного внеску.

Згідно з пп.3 ч.1 ст.7 та ч.11 ст.8 Закону
№2464 фізичні особи-підприємці, які
обрали спрощену систему оподаткування,
нараховують єдиний внесок у розмірі 34,7
відсотка на суми, самостійно визначені,
але не більше максимальної величини
бази нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску.

Відповідно до ст.6 Закону №2464
встановлені обов'язки платників
єдиного внеску: своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок; вести облік
виплат (доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком і зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади у
галузі статистики; у випадках,
передбачених цим Законом і
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону,
стати на облік у територіальному
органі Пенсійного фонду як платник
єдиного внеску; виконувати інші вимоги,
передбачені цим Законом.

З 6 серпня 2011 року набрав чинності Закон
України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України", яким
внесені зміни до ч.4 ст.4 Закону № 2464.
Відповідно до цих змін фізичні
особи-суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, звільняються від сплати за
себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Виходячи з наведеного зазначеною
нормою визначені дві умови звільнення
платника від сплати єдиного внеску:
наявність у особи статусу пенсіонера
за віком або інваліда та факт отримання
відповідно до закону пенсії або
соціальної допомоги. Тобто критерієм
звільнення від сплати єдиного внеску
разом із фактом отримання пенсії, у
тому числі пенсії за віком на пільгових
умовах, є наявність у особи, яка обрала
спрощену систему оподаткування,
статусу пенсіонера за віком, що
встановлюється відповідно умовам,
визначеним законом, зокрема,
досягнення певного віку, після якого
вона має право на призначення
відповідної пенсії.

Згідно ст.1 Закону №1058 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Законом №1058 передбачені такі види
пенсійних виплат, як пенсія за віком,
пенсія з інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства) та пенсія у
зв'язку з втратою годувальника. Умови
призначення пенсії за віком визначені
статтею 26 цього Закону.

Відповідно до ст.26 Закону №1058 особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення чоловіками віку
60 років та за наявності страхового
стажу не менше 15 років.

Згідно з абз.6,7 ч.2 ст.5 Закону №1058
виключно цим Законом визначаються
умови набуття права та порядок
визначення розмірів пенсійних виплат,
а також пенсійний вік чоловіків та
жінок, при досягненні якого особа має
право на призначення пенсії за віком.
Від сплати єдиного внеску звільняються
особи, що мають статус пенсіонера за
віком відповідно до положень Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Відповідно до пункту 16 розділу ХV
Прикінцеві положення Закону № 1058 до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України №1788 "Про пенсійне
забезпечення" застосовуються в частині
визначення права на пенсію за віком на
пільгових умовах і за вислугу років.

Позивачу призначена пенсія за віком із
застосуванням ч.1ст.13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення". Відповідно
ст.12 наведеного Закону право на пенсію
за віком мають чоловіки після
досягнення 60 років пр. стажі не менше 25
років, а ст.13 визначає підстави
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах із скороченням віку
передбаченого ст.12.

Виходячи з положень п.4 ч.1 ст.4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" звільняються
від сплати за себе єдиного внеску саме
особи, якщо вони є пенсіонерами за
віком, тобто чоловіки, які відповідно
ст.12 Закону України №1788 "Про пенсійне
забезпечення" та ст.26 Закону №1058
досягли 60 років, іншого визначення
терміну "пенсіонер" чи пенсіонер за
віком законодавчими нормам не
передбачено. Таким чином даною
законодавчою нормою не передбачене
звільнення від єдиного внеску за
видами призначених пенсій, а осіб
пенсіонерів за віком чи інвалідів, які
отримують пенсії незалежно від її виду.

Отже, позивач не є пенсіонером за віком
у розумінні п.4 ч.1 ст.4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", є платниками
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та не
звільняється від його сплати.

Згідно з п.1 постанови правління
Пенсійного фонду України від 25.03.2004 р.
№4-1 "Про Порядок обліку, зберігання,
оформлення та видачі пенсійних
посвідчень в Пенсійному фонді України
та його органах" (далі - Постанова)
документом, який підтверджує
призначення громадянину пенсії, є
пенсійне посвідчення, що видається
органом Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.4 Додатку до згаданої
Постанови посвідчення є документом, що
підтверджує право на одержання пенсії
і засвідчує особу його власника при
одержанні належних до виплати сум
пенсій, зверненні до органів
Пенсійного фонду України та інших
державних органів з питань пенсійного
забезпечення.

Одночасно відповідно до п.45 Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р.
№22-1, документом, який підтверджує
призначення особі пенсії, є пенсійне
посвідчення, що видається органом, що
призначає пенсію, відповідно до
Порядку обліку, зберігання, оформлення
та видачі пенсійних посвідчень в
Пенсійному фонді України та його
органах, затвердженого постановою
Правління Пенсійного фонду від 25.03.2004 р.

Отже, наявність у особи пенсійного
посвідчення підтверджує лише право на
одержання пенсії та факт її
призначення, а не статус пенсіонера за
віком.

З огляду на зазначене, фізичні
особи-підприємці, які отримують пенсію,
призначену за віком на пільгових
умовах, які не досягли 60-річного віку,
сплачують єдиний внесок на загальних
підставах.

Разом з тим, є постанова Донецького
окружного адміністративного суду від
04.04.2013 року у справі № 805/3527/13-а, яка
набула законної сили. Вказаним
рішенням визнана протиправною та
скасована вимога управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі міста Маріуполя про сплату
боргу від 06.03.2013 року № 295 як
заборгованість зі сплати єдиного
внеску в розмірі 5937,53 грн., в тому числі
340 грн. штрафу, вказана сума боргу, в
тому числі, входить в оскаржувану
вимогу, законність якої переглядається
по даній справі, що судом апеляційної
інстанції не перевірено та не
встановлена сума недоїмки за
вирахуванням вищенаведеної суми по
справі № 805/3527/13-а, що не дає можливості
суду касаційної інстанції визначитися
у законності і обґрунтованості рішення
суду апеляційної інстанції.

Виходячи з наведеного при розгляді
вказаного спору судом апеляційної
інстанції не з'ясовані обставини
справи, що мають значення для
правильного її вирішення та не дають
можливості суду касаційної інстанції
визначитися в правильності правової
оцінки обставин у справі судом
апеляційної інстанції, що являється
порушенням ст.ст.159,195 КАС України.

Відповідно до ст.227 КАС України
підставами для скасування судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанцій з направленням справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

Виходячи з наведеного судом
апеляційної інстанції при розгляді
справи допущені порушення норм
процесуального права, що не дає
можливості суду касаційної інстанції
визначитися у правильності його
висновків та правовій оцінці обставин
у справі.

За таких обставин доводи касаційних
скарг частково спростовують висновки
суду апеляційної інстанції, тому
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню із скасуванням рішення
суду апеляційної інстанції з
направленням справи на новий
апеляційний розгляд

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м.Маріуполя Донецької області
задовольнити частково.

Ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 6 серпня 2013
року скасувати, справу направити на
новий апеляційний розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді: