Справа № 801/8447/13-а
Суддя: Дугаренко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

Справа № 801/8447/13-а

14.01.14 м. Севастополь
Севастопольський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Дугаренко О.В.,

суддів Мунтян О.І. ,

Омельченка В. А.

розглянувши в порядку письмового
провадження матеріали справи №
801/8447/13-а за апеляційною скаргою
Сімферопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в АР Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим (суддя
Маргарітов М.В. ) від 30.09.13

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Партизан"
(вул. Мира, буд.40, с. Журавлівка,
Сімферопольський район, Автономна
Республіка Крим, 97512)

до Сімферопольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в АР
Крим (вул. Белова, буд. 2-а, с. Мирне,
Сімферопольський район, Автономна
Республіка Крим, 97503)

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 30.09.13
адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства "Партизан"
задоволено: визнано протиправним та
скасовано податкове повідомлення -
рішення Сімферопольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в АР
Крим № від 09.08.2013р.; стягнуто з
Державного бюджету України на користь
Публічного акціонерного товариства
"Партизан" судові витрати у розмірі
773,00грн. судових витрат шляхом списання
із рахунку суб'єкта владних
повноважень - Сімферопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в АР Крим.

Не погодившись з даною
постановою суду, відповідач звернувся
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 30.09.2013 та
постановити нове рішення, яким у
задоволенні адміністративного позову
ПАТ "Партизан" відмовити у повному
обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

У судове засідання 14.01.2014 сторони, їх
представники не з'явились, про дату, час
та місце апеляційного розгляду справи
повідомлені в встановленому законом
порядку.

Суд, керуючись положеннями
пункту 2 частини першої статті 197
Кодексу адміністративного судочинства
України, визнав за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

При апеляційному перегляді
справи встановлено, що 09.08.2013
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення № яким
позивачу нараховані штрафні санкції з
податку на додану вартість у розмірі
77759,00 грн.

Підставою прийняття
спірного повідомлення-рішення став акт
від 31.07.2013 №237/22.2/00852648 документальної
позапланової невиїзної перевірки
Публічного акціонерного товариства
"Партизан" з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість по фінансово
господарським операціям ТОВ "Сфера -
Трейд".

Перевіркою встановлені порушення
позивачем: п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України в результаті чого
донараховано ПДВ за скороченою формою -
спеціальний режим оподаткування
діяльності у сфері сільського
господарства у сумі 62207,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем та ТОВ "Сфера-Трейд"
укладений договір купівлі-продажу від
22.08.2013р. №7-2011, за яким ТОВ "Сфера-Трейд"
зобов'язується передати позивачу товар
шрот та жми соняшника, а позивач
зобов'язується прийняти цей товар та
сплатити за нього кошти (2390,00грн. за
тонну з урахуванням ПДВ).

Окрім того, пізніш між позивачем та ТОВ
"Сфера-Трейд" укладене додаткове
узгодження №21 до договору
купівлі-продажу від 22.08.2013р. №7-2011,
відповідно до якого внесено зміни до
п.4.1 Договору: ціна для жмиха соняшника
становить 2670,00 грн. за тонну з
урахуванням ПДВ.

В результаті виконання договору
купівлі - продажу сторонами були
складені первинні документи, які
вказують на постачання товару позивачу
з боку контрагента (а.с. 80-103), податкові
накладні, видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні, операції
відображені позивачем у
бухгалтерському обліку.

Відповідно до п.п. "а", "б", п.п. 185.1. ПК
України встановлено, що об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Відповідно до п.200.1 ст.200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Податкове зобов'язання для цілей
розділу V цього Кодексу - загальна сума
податку на додану вартість, одержана
(нарахована) платником податку в
звітному (податковому) періоді, що
встановлено п.п. 14.1.179 ст.14 ПК України.

У відповідності до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
ПК України податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту згідно п. 198.1 ст. 198
ПК України виникає у разі здійснення
операцій в т.ч. з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно п. 198.2. ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно п. 198.3. ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку в т.ч. з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 ПК України
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову
накладну,обов'язкові реквізити якої
визначені п. 201.1 ст. 200 ПКУ.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Судом першої інстанції безперечно
встановлено наявність податкових
накладних, на підставі яких позивачем
сформовано спірний податковий кредит,
та встановлено, що вказані податкові
накладні, відповідають вимогам п. 201.1
ст. 200 ПКУ.

Позивачем надані докази того, що
проведені операції вплинули на права,
обов'язки позивача та на його майновий
стан, а також про те, що придбаний товар
використовувався у господарській
діяльності позивача для харчування
тварин, діяльність з розведення яких
передбачена у статуті позивача та
вказана у довідці з ЄДРПОУ.

Отже, вказані первинні документи є
належним доказом реальності
господарських операції між позивачем
та ТОВ "Сфера-Трейд" і є достатніми, в
силу закону, для виникнення права на
формування податкового кредиту з ПДВ, а
також спростовують встановлені
перевіркою факти про відсутність
реальності господарських операцій.

Неспроможними визнаються судовою
колегією доводи апеляційної скарги
щодо нікчемності угод між позивачем та
ТОВ "Сфера-Трейд" через наступне.

Статтею 204 ЦК України встановлено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені

частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Пленум Верховного суду України в
постанові від 06 листопада 2009 року № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" роз'яснив, що
нікчемними правочинами, які порушують
публічний порядок, визначені статтею 228
Цивільного кодексу України, є:
правочини, спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина; правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочини, які
посягають на суспільні, економічні та
соціальні основи держави, зокрема є:
правочини, спрямовані на використання
всупереч закону комунальної, державної
або приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу- землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режими вилучення з
обігу або обмеження в обігу об'єктів
цивільного права, тощо. Усі інші
правочини, спрямовані на порушення
інших об'єктів права, передбачені
іншими нормами публічного права, не є
такими, що порушують публічний порядок.
При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним,
тощо.

Акт перевірки не містить посилань на
такі факти та не доводить умислу
позивача на порушення публічного
порядку, не містить посилання і на те, в
чому таке порушення полягає. Доказів,
які б доводили нерозумність або
необачність правової поведінки
позивача у спірних правовідносинах при
укладанні і виконанні договору із
контрагентами суду не надано.

При таких обставинах справи судова
колегія не знаходить правових підстав
для задоволення апеляційної скарги та
скасування судового рішення суду
першої інстанції.

Але судова колегія вважає за
необхідним змінити постанову суду
першої інстанції в частині розподілу
судових витрат у відповідності із
положеннями статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Так відповідно до частини 1 статті
94 Кодексу адміністративного
судочинства України якщо судове
рішення ухвалено на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Таким чином, понесені позивачем судові
витрати суд присуджує на користь
позивача з Державного бюджету України.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сімферопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в АР Крим на постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 30.09.13 у
справі № 801/8447/13-а залишити без
задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 30.09.13 у справі №
801/8447/13-а змінити.

Викласти п. 3 резолютивної частини
постанови в наступній редакції:
"Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства "Партизан" (, вул.
Мира, буд.40, с. Журавлівка,
Сімферопольський район, Автономна
Республіка Крим, 97512) 773,00 грн. (сімсот
сімдесят три грн.) судових витрат".

В іншій частині постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 30.09.13 у справі №
801/8447/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанову може бути оскаржено до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя підпис
О.В.Дугаренко

Судді підпис О.І.
Мунтян

підпис В.А.Омельченко

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
О.В.Дугаренко