Справа № 136/2704/13-а
Суддя: Мочульська Л. Т.
Дата ухвалення: 2014-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 136/2704/13-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

"10" січня 2014 р. Липовецький районний суд
Вінницької області

в складі: головуючого судді
Мочульської Л. Т.

за участю секретаря
Белінської С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні залу суду в
місті Липовець адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до ІДПС взводу
супроводження старшого сержанта
міліції Подольського Олександра
Сергійовича про визнання протиправною
та скасування постанови АА2 №787245 від
13.09.2013 року в справі про
адміністративне правопорушення ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Липовецького
районного суду в порядку
адміністративного судочинства з
вказаним адміністративним позовом, в
якому просить скасувати постанову
серії АА2 №787245 від 13.09.2013 року, винесену
ІДПС взводу супроводження ст.
сержантом Подольським О.С. в зв'язку з
тим, що він, керуючи автомобілем,
перевищив встановлену швидкість руху
на 23 км/год.

На обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на відсутність в його діях
складу адміністративного
правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122
КУпАП, оскільки правила руху він не
порушував та рухався із дозволеною
швидкістю поза межами населеного
пункту, а вимірювання швидкості руху
його автомобіля здійснювалось
приладом, у якого відсутні сертифікат
відповідності та свідоцтво про його
метрологічну повірку. Крім цього,
розгляд справи про адміністративне
правопорушення відносно нього
проводився формально, одразу після
складення адмінпротоколу, та
відповідач не надав йому можливості
скористатися своїм правом на допомогу
адвоката, проігнорувавши письмове
клопотання позивача відносно цього.

В судовому засіданні позивач свої
позовні вимоги, викладені в позовній
заяві, підтримав, зіславшись на
обставини викладені в ній, просив суд
скасувати постанову про накладення на
нього адміністративного стягнення, а
саму справу про адміністративне
правопорушення - закрити.

Відповідач про час та місце розгляду
справи був повідомлений своєчасно та
належним чином, про що свідчить поштове
повідомлення, однак у судове засідання
не з'явився, про причини неявки суд не
повідомив.

У відповідності до ч.4 ст.128 КАС України,
у разі неприбуття відповідача суб'єкта
владних повноважень, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
або без повідомлення ним про причини
неприбуття, розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених ст. 128 КАС України, але
прибули не всі особи, які беруть участь
у справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні, у разі відсутності
потреби заслухати свідка чи експерта
(ч.6 ст. 128 КАС України).

Тому, за даних обставин, так як немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні та відсутня потреба
заслухати свідка чи експерта, - суд не
вбачає підстав для відкладення
розгляду справи, і вважає можливим
розглянути та вирішити її на підставі
наявних у ній доказів.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали
справи - вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема, на спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Пунктом 2 частини 1 статті 18 КАС України
закріплено, що місцевим загальним
судам як адміністративним судам
підсудні усі адміністративні справи з
приводу рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень у
справах про притягнення до
адміністративної відповідальності.

Тобто, встановлені судом
правовідносини за своїм предметом
підсудні Липовецькому районному суду
Вінницької області як
адміністративному суду, який є
повноважним у розгляді та вирішенні
даного спору.

Судом встановлено, що згідно протоколу
про адміністративне правопорушення
серії АБ2 №673841, 13.09.2013 року о 10 год. 50 хв.
в с. Олександрівка водій ОСОБА_1,
керуючи автомобілем «Ніссан Алмера
Класік», державний номерний знак
«НОМЕР_1», рухався зі швидкістю 83
км/год., чим перевищив дозволену
швидкість руху на 23 км/год. Швидкість
руху вимірювалась приладом «Візир
0711186».

13.09.2013 року постановою серії АА2 №787245 на
підставі вказаного протоколу
відповідачем - ІДПС взводу
супроводження ст. сержантом
Подольським О.С. ОСОБА_1 притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено
адміністративне стягнення у виді
штрафу у розмірі 255,00 грн.

Встановлені судом правовідносини
регулюються нормами Кодексу України
про адміністративне правопорушення та
положеннями закону щодо забезпечення
безпеки дорожнього руху.

Частина перша статті 122 КУпАП
передбачає адміністративну
відповідальність водіїв за
перевищення водіями транспортних
засобів встановлених обмежень
швидкості руху транспортних засобів
більш як на двадцять кілометрів на
годину.

Єдиний порядок дорожнього руху на
всій території України відповідно до
Закону України «Про дорожній рух»,
встановлюють Правила дорожнього
руху, затверджені постановою КМУ від
10.10.2001 року № 1306 зі змінами та
доповненнями.

Згідно п.12.10. в населених пунктах рух
транспортних засобів дозволяється із
швидкістю не більше 60 км/год.

В протоколі про адмінправопорушення
зазначено, що позивач здійснив
правопорушення в межах населеного
пінку і швидкість руху автомобіля
позивача вимірювалась приладом «Візир
0711186».

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у
справі про адміністративне
правопорушення є дані, які
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, показаннями
технічних приладів та технічних
засобів, що мають функції фото- і
кінозйомки, які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосуються забезпечення
безпеки дорожнього руху,
протоколом про вилучення речей та
документів, а також іншими документами.

Згідно Положення про Державну
автомобільну інспекцію Міністерства
внутрішніх справ, затвердженого
постановою КМУ від 14.04.1997 року № 341,
одними з основних завдань ДАІ є
забезпечення безпеки дорожнього руху,
удосконалення регулювання дорожнього
руху, захист прав та законних інтересів
учасників дорожнього руху (п.3).

Згідно за ст.19 Конституції України
органи державної влади, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України. Вина особи, яка
притягається до відповідальності,
згідно за ст.62 Конституції України
має бути доведена належними доказами, а
не ґрунтуватись на припущеннях, усі
сумніви щодо доведеності вини особи
тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.11 Закону України
«Про метрологію та метрологічну
діяльність» від 11.02.1998 року № 113/98-ВР
на вимірювання у сфері, у якій їх
результат може бути використані у
якості доказу по справі,
розповсюджується державний
метрологічний нагляд. За таких умов
кожен засіб вимірювальної техніки має
пройти повірку або
державну метрологічну атестацію та
мати допуск для використання в Україні.

Згідно за п.19.2 Інструкції з питань
діяльності підрозділів
дорожньо-патрульної служби
Державтоінспекції, затвердженої
наказом МВС України № 111 від 27.03.2009 року,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
26.06.2009 року за № 576/16592, який
кореспондується з нормами Закону
України «Про метрологію та
метрологічну діяльність», працівникам
ДАІ забороняється використовувати
технічні засоби та прилади, які не
сертифіковані та які не пройшли
метрологічну повірку.

Документи, які б свідчили про
проходження технічним засобом «Візир
0711186» процедури державної експертизи
або сертифікації відповідності
відповідачем не надано; в протоколі
даних про метрологічну повірку засобу
вимірювальної техніки та можливу
похибку при вимірюваннях не наведено,
що робить неможливим встановити
правильність роботи з приладом та
достовірність вимірювальних даних.

Не надано суду доказів того, що
пристрій «Візир 0711186» є технічним
приладом чи засобом, що має функції
фото- і кінозйомки, відеозапису і має
право використовуватися при нагляді за
виконанням правил, норм і стандартів,
що стосуються забезпечення безпеки
дорожнього руху. Не надано фото-,
відеофіксації здійснення позивачем
правопорушення.

Крім цього, позивач стверджує, що на
момент фіксації швидкості руху його
автомобіля, він перебував за межами
населеного пункту і на в'їзді у
населений пункт швидкість руху його
авто становила не більше 80 км/год. та в
подальшому була знижена до 60 км/год. А
враховуючи, що максимальна дальність
вимірювання швидкості приладу «Візир»
на рівній дорозі становить не менше 400
м., інспектор ДПС знаходився на в'їзді у
населений пункт і зафіксував швидкість
автомобіля до того, як він в'їхав у
населений пункт, а уже в населеному
пункті зупинив його і протиправно
звинуватив у порушенні ПДР.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган
(посадова особа) при розгляді справи
про адміністративне правопорушення
зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, чи є підстави для передачі
матеріалів про адміністративне
правопорушення на розгляд громадської
організації, трудового колективу, а
також з'ясувати інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Ухвалою про відкриття провадження у
справі від 26.12.2013 року зобов'язано
відповідача надати усі наявні у
нього документи, які можуть бути
використані як докази. В судове
засідання відповідач, належним чином
повідомлений, не з'явився, своїх
заперечень та матеріалів на
спростування позовних вимог, не надав.

Тому, суд вважає, що в судовому
засіданні не здобуто доказів, які б
спростовували доводи позивача, що на
момент фіксації швидкості руху його
автомобіля, він перебував за межами
населеного пункту і на в'їзді у
населений пункт швидкість руху його
авто становила не більше 80 км/год. та в
подальшому була знижена до 60 км/год.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 24 Постанови «Про практику
застосування судами України
законодавства у справах про деякі
злочини проти безпеки дорожнього руху
та експлуатації транспорту, а також про
адміністративні правопорушення на
транспорті» від 23.12.2005 р., - зміст
постанови повинен відповідати вимогам,
передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП . У ній,
зокрема, потрібно навести докази, на
яких ґрунтується висновок про вчинення
особою адміністративного
правопорушення, та зазначити мотиви
відхилення інших доказів, на які
посилається правопорушник, чи
висловлених останнім доводів.

Суд не бере до уваги також протокол про
адміністративне правопорушення від
13.09.2013 року серії АБ2 №673841 (а.с. 5), як
доказ порушення швидкісного режиму,
який було складено на підставі даних
технічного приладу виміру швидкості
«Візир 0711186», оскільки суду не надано
доказів того, що ним зафіксовано
швидкість саме автомобіля позивача, а
також відсутні докази, що сам прилад
має функції фото- і кінозйомки,
відеозапису. За таких обставин, суд
вважає, що в діях позивача відсутній
склад адміністративного
правопорушення, оскільки його вина не
доведена відповідачем.

Крім цього, в порушення вимог ст. 268
КУпАП, позивачу не надана можливість
скористатися правовою допомогою
адвоката чи іншого фахівця в галузі
права, про що позивач просив письмово в
поясненнях у відповідній графі
протоколу.

Так, відповідно до ст. 268 КУпАП,
притягуваний до адміністративної
відповідальності наділяється цілим
комплексом прав, перерахованих у
частині 1 вказаної статті. Зокрема,
особа, яка притягається до
адміністративної відповідальності має
право: знайомитися з матеріалами
справи, давати пояснення, подавати
докази, заявляти клопотання; при
розгляді справи користуватися
юридичною допомогою адвоката, іншого
фахівця у галузі права, який за законом
має право на надання правової допомоги
особисто чи за дорученням юридичної
особи, виступати рідною мовою і
користуватися послугами перекладача,
якщо не володіє мовою, якою ведеться
провадження; оскаржити постанову по
справі. Посадова, особа, що розглядає
справу, оголошує, яка справа підлягає
розгляду, хто притягається до
адміністративної відповідальності,
роз'яснює особам, які беруть участь у
розгляді справи, їх права і обов'язки;
заслуховуються особи, які беруть
участь у розгляді справи,
досліджуються докази і вирішуються
клопотання(ст.279 КпАП).

Суд констатує, що відповідач розглядав
справу про адміністративне
правопорушення відносно позивача, не
дотримавшись відповідної процедури
такого розгляду, чим позбавлено його
можливості скористатись своїм правом
щодо одержання правової допомоги.

Вказане свідчить про: нехтування
принципами забезпечення законності
при застосуванні заходів впливу за
адміністративні правопорушення,
встановлених ст. 7 КУпАП (Ніхто не може
бути підданий заходу впливу в
зв'язку з адміністративним
правопорушенням інакше як на
підставах і в порядку, встановлених
законом. Провадження в справах про
адміністративні правопорушення
здійснюється на основі суворого
додержання законності. Застосування
уповноваженими на те органами і
посадовими особами заходів
адміністративного впливу провадиться
в межах їх компетенції, у точній
відповідності з законом.); про
порушення під час складання документів
суворого обліку та розгляду справи про
адміністративне правопорушення щодо
ОСОБА_1, прав останнього, передбачених
ст. 268 КУпАП; та самого процесуального
порядку розгляду справи, що в кінцевому
результаті призвело до винесення
постанови про адміністративне
правопорушення, яка не відповідає
встановленим вимогам чинного
законодавства та позбавлення
можливості притягуваного скористатися
правовою допомогою.

Відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП
провадження у справі про
адміністративне правопорушення не
може бути розпочате, а розпочате
підлягає закриттю, якщо відсутня
подія і склад адміністративного
правопорушення.

Отже, враховуючи, що відповідачем
порушено порядок розгляду справи про
адміністративне правопорушення
відносно позивача, не надано суду
об'єктивних доказів, які б
спростовували пояснення останнього,
який висловив свою незгоду з
правопорушенням вже при складанні
протоколу на місці та у постанові про
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності не
наведено доказів, на яких ґрунтується
висновок про вчинення ОСОБА_1
адміністративного правопорушення, а
також судом не встановлено належних
доказів вини позивача в скоєнні
правопорушення, що йому
інкримінується, як і сам факт
правопорушення, - вимоги позивача
підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.
251, 254, 258, 268, 287-289 КУпАП, та
керуючись ст.ст.11, 86, 99, 158-163, 171-2
КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову серії АА2 №787245 від 13.09.2013 року
про притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст.122 Кодексу України про
адміністративні правопорушення та
накладення на нього штрафу у
розмірі 255, 00 грн., а провадження у
справі про адміністративне
правопорушення - закрити.

Постанова остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя:Л. Т. Мочульська