Справа № 801/7015/13-а
Суддя: Пакет Т.В.
Дата ухвалення: 2013-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 грудня 2013 р. (10:48) Справа №801/7015/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого судді - Пакет Т.В.,

за участю секретаря судового засідання
- Мельникової А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Салта» ЛТД»
до Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

Обставини справи: ТОВ «Фірма «Салта»
ЛТД» звернулося до суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
Автономної Республіки Крим Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-№, №
від 17.06.2013 року.

Позов мотивовано помилковістю
висновків відповідача про заниження
податку на прибуток та податку на
додану вартість, по правовідносинам з
сумнівними контрагентами, що мають
ознаки фіктивності та безтоварність
зазначених господарських операцій.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду АР Крим від 24 липня 2013 року
замінено відповідача Державну
податкову інспекцію у м. Сімферополі
Автономної Республіки Крим Державної
податкової служби її правонаступником
Державною податковою інспекцією у м.
Сімферополі Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим.

У судовому засіданні представник
позивача Буяков М.О. позов підтримав у
повному обсязі та просив його
задовольнити з підстав, викладених у
позові.

У судове засідання представник
відповідача не з'явився, про час, дату
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про причини неявки суду
не повідомив.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «Фірма «Салта» ЛТД» є
юридичною особою, ідентифікаційний код
22277848, зареєстрований у якості платника
ПДВ та перебуває на податковому обліку
ДПІ у м. Сімферополі ГУ Міндоходів в АР
Крим.

З 19.04.2013 року тривалістю 5 робочих днів
посадовими особами ДПІ у м. Сімферополі
АР Крим ДПС проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань достовірності
формування даних податкової
декларації з ПДВ за листопад 2010 року та
податкової декларації з податку на
прибуток за IV квартал 2010 року при
здійсненні взаємовідносин з ТОВ «ВПТК
Аверс» (), ТОВ «Укрімпап»
() з питань достовірності
формування даних податкової
декларації з ПДВ за грудень 2010 року та
податкової декларації з податку на
прибуток за IV квартал 2010 року при
здійсненні взаємовідносин з ТОВ «ВПТК
Аверс» та ПП «Аланар» ().

За результатами перевірки складено акт
від 08 травня 2013 року №2541/22-3/22277848 (далі -
акт) (а.с.87-111).

За висновками акту встановлено
порушення позивачем:

- п.п. 14.1191 п. 14.1 ст. 14 , п.п.138.1.1 п. 138.1, п.138.2,
п. 138.8, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 року із
змінами і доповненнями, в результаті
чого донараховано податку на прибуток
за 4 кв. 2010 року на загальну суму 248951
грн.;

-п.п. 3.1.1 п.3.1 ст. 3, п. 4.1 ст. 4, п.п. 7.3.1 п. 7.3,
п.п. 7.4.1, 7.4.2, п. 7.4.5, п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7
Закону України від 03 квітня 1997 року
№168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (із змінами та доповненнями)
в результаті чого донараховано податку
на додану вартість за листопад 201 року у
сумі 85140 грн. та за грудень 2010 року у
сумі 114021 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 17 червня 2013
року № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств на загальну суму
311189,00 грн., у тому числі 248951,00 грн. грн. за
основним платежем та 62238 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями; від
17 червня 2013 року № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на загальну суму
248951,00 грн., у тому числі 199161,00 грн. за
основним платежем та 49790,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями;
(а.с.112,113).

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

В ході проведеної перевірки позивача
було встановлено порушення позивачем
законодавства в частині оподаткування
податком на прибуток підприємств,
податком на додану вартість за період з
01.10.2010 року по 31.12.2010 року.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулює Податковий кодекс України,
який набрав чинності з 01.01.2011 року.

Розділом ІІІ цього Кодексу визначений
порядок оподаткування податком на
прибуток підприємств.

Проте, в п.1 Розділу ХІХ Прикінцеві
положення ПК України зроблено
зауваження про те, що Розділ ІІІ цього
Кодексу набирає чинності з 01.04.2011 року.

До набрання чинності Розділом ІІІ ПК
України порядок оподаткування
податком на прибуток підприємств було
врегульовано нормами Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств"№334/94-ВР від 28.12.1994 року (зі
змінами і доповненнями, далі -Закон
№334).

Таким чином, при визначенні суми
податку на прибуток та інших
показників декларації за І квартал 2011
року та за весь попередній період
позивач мав керуватися нормами саме
цього нормативно-правового акту, а за
всі наступні періоди - нормами розділу
ІІІ Податкового кодексу України.

Відповідно до ст.3 Закону №334 об'єкт
оподаткування визначений як прибуток,
який визначається шляхом зменшення
суми скоригованого валового доходу
звітного періоду, визначеного згідно з
пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових
витрат платника податку, визначених
статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Відповідно до п.5.1. ст.5 Закону№334 валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до п.п.5.3.9 п. 5.3 ст.5 Закону №334
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

В силу п.п.11.2.1 п.11.2 ст.11 Закону №334 датою
збільшення валових витрат виробництва
(обігу) вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше:

або дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку - день їх видачі з
каси платника податку;

або дата оприбуткування платником
податку товарів, а для робіт (послуг) -
дата фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Вичерпний перелік витрат, які не
відносяться до складу валових,
наведений у п.5.3 ст.5 Закону №334.
Відповідно до п.5.11 ст.5 Закону №334
установлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені в цьому Законі, не
дозволяється.

Згідно з п.6.1. ст.6 Закону №334 якщо об'єкт
оподаткування платника податку з числа
резидентів за результатами
податкового року має від'ємне значення
об'єкта оподаткування (з урахуванням
суми амортизаційних відрахувань), сума
такого від'ємного значення підлягає
включенню до складу валових витрат
першого календарного кварталу
наступного податкового року.
Розрахунок об'єкта оподаткування за
наслідками півріччя, трьох кварталів
та року здійснюється з урахуванням
від'ємного значення об'єкта
оподаткування попереднього року у
складі валових витрат таких податкових
періодів наростаючим підсумком до
повного погашення такого від'ємного
значення.

Поняття господарської діяльності
наведено у п.1.32 ст.1 Закону №334, в силу
якого господарська діяльність -
будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі, коли безпосередня
участь такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою.

З аналізу вищенаведених норм Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" слідує, що підставою для
включення витрат з придбання товарів
(отримання робіт, послуг) до складу
валових з метою обчислення об'єкта
оподаткування є належним чином
оформлені розрахункові, платіжні та
інші первинні документи.

Необхідність підтвердження проведеної
господарської операції відповідними
документами було встановлено також
нормами Закону України "Про податок на
додану вартість" від 03.04.1997 року №
168/97-ВР, який діяв на момент виникнення
спірних правовідносин (далі - Закон
№168).

Цим Законом передбачалось право
платника податку на отримання
податкового кредиту, яким, згідно з п.1.7.
Закону №168 є сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Виникнення права на податковий кредит,
порядок його нарахування та визначення
передбачались ст.7 Закону №168.

Відповідно до п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону №168
підставою для нарахування податкового
кредиту є податкова накладна, що
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

Згідно з п.п.7.2.3 п.7.2 ст.7 Закону №168
податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Податкова
накладна виписується на кожну повну
або часткову поставку товарів (робіт,
послуг). У разі коли частка товару
(робіт, послуг) не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів зазначається в додатку до
податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
державної податкової служби України,
та враховується у визначенні загальних
податкових зобов'язань.

Згідно з п.п.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону №168 не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з п.п.7.2.6
цього пункту).

Підпунктом 7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону №168
визначено, що датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається: дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з п.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону №168
податкова накладна повинна містити
наступні реквізити: порядковий номер,
дату виписування податкової накладної,
назву юридичної особи або прізвище,
ім'я та по батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник ПДВ,
податковий номер платника податку
(продавця, покупця), місце розташування
юридичної особи або місце податкової
адреси фізичної особи, зареєстрованої
як платник ПДВ, опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'їм), повну назву отримувача,
ціну продажу без врахування податку,
ставку податку та відповідну суму у
цифровому значенні, загальну суму
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

Форма податкової накладної та порядок
її заповнення на час виникнення
спірних правовідносин були
затверджені Наказом Державної
податкової адміністрації України від
30.05.1997 року №165, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 23.06.1997
року за №233/2037.

Отже, зі змісту норм Закону України "Про
податок на додану вартість" слідує, що
необхідним первинним документом, який
дає право платнику податків на
формування податкового кредиту, є
належним чином оформлена податкова
накладна.

Однак, суд зазначає, що наявність у
покупця податкової накладної, є
достатньою, але не безумовною
підставою для формування податкового
кредиту з податку на додану вартість,
якщо податковий орган доведе, що
відомості в таких документах не
відповідають дійсності.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні визначені Законом
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність".

Згідно з ч.2 ст.3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність" бухгалтерський облік є
обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(ч.ч.1-2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність").

Вищевикладені положення свідчать, що
до податкового кредиту відносяться
суми податку на додану вартість,
сплачені за наслідками господарської
операції з придбанням товарів, що
фактично мала місце, в результаті якої
платник податку використовує придбані
товари у власній господарській
діяльності.

Відповідно до вищевказаного акту
перевірки порушення позивачем
податкового законодавства відбулося у
зв'язку з тим, що останній з 01.01.2010 року
по 31.12.2010 року мав правовідносини з
контрагентами-постачальниками, які
мають ознаки фіктивності та спрямовані
на здійснення операцій з надання
податкової вигоди з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту.

В матеріалах справи наявні
документи бухгалтерської та
податкової звітності ТОВ «Фірма
«Салта» ЛТД» щодо правовідносин з ТОВ
«ВПТК Аверс» та ПП «Аланар» в період
часу, що перевірявся.

Так, судом встановлено, що у період, що
перевірявся, позивач мав
правовідносини з ТОВ «ВПТК Аверс» та ПП
«Аланар», які згідно відомостей з
Єдиного реєстру юридичних осіб
(http://irc.gov.ua/ua/Poshuk-v-YeDR.html) на час
виникнення спірних правовідносин не
перебували у процесі припинення.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців" від
15.05.2003 №755-ІУ якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

На підставі вищевикладеного судом
встановлено, що вказані контрагенти
позивача були юридичними особами, що
мали належний обсяг цивільної
правоздатності та дієздатності.

Так, судом встановлено, що позивач ТОВ
«Фірма «Салта» ЛТД» у грудні 2010 року
придбав у ПП «Аланар» радіатори
сталеві у кількості 17 штук та кріплення
до них у кількості 34 штуки загальною
вартістю 18000,99 грн., у тому числі
вартість без ПДВ 15833,33 грн. та ПДВ 3166,66
грн., що підтверджується податковою
накладною №1189 від 21.12.2010 року (а.с.7).

Оплата позивачем отриманих товарів
підтверджується відповідними
розрахунковими документами - випискою
з банківського рахунку (а.с.8-9).

Також, за договором поставки №63 від
01.10.2010 року позивач ТОВ «Фірма «Салта»
ЛТД» у листопаді-лютому 2010 року
придбало у ТОВ «ВПТК Аверс» папір в
асортименті на загальну суму 1175970,00
грн., у тому числі без ПДВ 979975,00 грн. та
ПДВ 195995,00 грн., що підтверджується
видатковими та податковими накладними,
а також товарно-транспортними
накладними (а.с.22,23,24,25,26,27,28,29)

Оплата позивачем отриманих товарів
підтверджується відповідними
розрахунковими документами - випискою
з банківського рахунку (а.с. 51-77).

Також, отримані позивачем товари
використані у власній господарській
діяльності, про що свідчать наявні в
матеріалах справи договори та
накладні.

Вищенаведені обставини також наведені
у проведеній по справі
судово-економічній експертизі №210 від
31.10.2013 року (а.с.198-212), відповідно до
висновків якої висновки Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
АР Крим ДПС за актом перевірки
№2541/22-3/22277848 від 08 травня 2013 року щодо
донарахування податку на прибуток за 4
квартал 2010 року на загальну суму 248951
грн. та щодо донарахування податку на
додану вартість за листопад 2010 року у
сумі 85140 грн. та за грудень 2010 року у
сумі 114021 грн. не підтверджуються
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку
ТОВ «Фірма «Салта» ЛТД». Також
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку
ТОВ «Фірма «Салта» ЛТД»
підтверджується здійснення
господарських операцій з придбання
товарів у ТОВ «ВПТК Аверс» ()
та ПП «Аланар» () по
вчиненими між ними правочинами у
листопаді, грудні 2010 року загальною
сумою 1194969,99 грн., враховуючи ПДВ 20% 199161,66
грн., без ПДВ 995808,33 грн.

Суд погоджується з вказаним висновком
судово-економічної експертизи №210 від
31.10.2013 року, оскільки він повністю
узгоджується з встановленими судом
обставинами та дослідженими у судовому
засіданні доказами.

Отже, право позивача на формування
податкового кредиту за відповідні
періоди по вказаним господарським
операціям з вищезазначеними
контрагентами підтверджується
наявними в матеріалах справи
вищевказаними податковими накладними,
складеними ТОВ «ВПТК Аверс» та ПП
«Аланар».

Судом встановлено, що постачальники
товарів, придбання яких є для позивача
підставою для формування витрат і
податкового кредиту з ПДВ, на момент
вчинення відповідних господарських
операцій були зареєстровані
платниками податку на додану вартість
за даними офіційного сайту
Міністерства доходів і зборів України
(http://www.minrd.gov.ua) і мали право видавати
податкові накладні.

Таким чином, судом встановлено, що
позивач формував податковий кредит та
валові витрати за реально здійсненими
господарськими операціями з ТОВ «ВПТК
Аверс» та ПП «Аланар», які були
окремими платниками податків, а тому за
приписами статті 61 Конституції України
несуть самостійну (індивідуальну)
відповідальність за своєчасність
нарахування та повноту сплати
податкових зобов'язань за такими
господарськими операціями.

Висновок податкового органу про
заниження позивачем об'єкту
оподаткування податком на прибуток та
податком на додану вартість,
заснований на тому, що правочини,
укладені між позивачем та
вищезазначеними контрагентами мають
ознаки "нікчемності" та "безтоварності".

Статтею 204 Цивільного кодексу України
(далі ЦК України) встановлена
презумпція правомірності правочину.
Загальні вимоги чинності правочину
передбачені статтею 203 Цивільного
кодексу України, у разі порушення яких
настають правові наслідки, передбачені
параграфом 2 глави 16 Кодексу.

Відповідно до приписів ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно зі ст.228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок,є нікчемним.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" при
кваліфікації правочину за ст.228 ЦК має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Всупереч цьому, відповідачем не було
надано суду доказів, які б вказували на
нікчемність правочинів, укладених між
позивачем та ТОВ «ВПТК Аверс» та ПП
«Аланар», зокрема доказів умисного
укладання угод з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства. Не надано відповідачем
також рішення суду у цивільній чи
господарській справі про визнання
правочину недійсним, не надано вироку
суду у кримінальній справі або іншого
належного доказу на підтвердження
"безтоварності" здійснених позивачем
господарських операцій.

Невиконання зобов'язань перед бюджетом
контрагентом позивача є підставою для
застосування заходів відповідальності
виключно до такого контрагенту, і само
по собі не свідчить про порушення
правил оподаткування позивачем.

У зв'язку із цим суд зазначає, що
законодавство України, чинне на час
виникнення спірних відносин, не
ставить виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит та право на
декларування понесених витрат в
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

Подібної думки дотримується Вищий
адміністративний суд України в Ухвалах
від 24.01.2012 року №К/9991/2491/11, від 10.04.2012
року №К-19705/10, від 25.04.2012 року №К/9991/75974/11,
від 12.07.2012 року №К-14542/08, від 22.08.2012 року
№К/9991/43010/12, від 06.09.2012 року №К/9991/90896/11.

Зазначений висновок узгоджується із
позицію, викладеною у постанові
Верховного Суду України від 31.01.2011 року
у справах №21-42а10 та 21-47а10, за позовами
Закритого акціонерного товариства
"Мукачівський лісокомбінат" до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області, які є обов'язковими для всіх
судів України, в силу положень частини
першої статті 244-2 КАС України.

Крім того, правомірність такої позиції
підтверджується практикою
Європейського суду з прав людини, яку
суди повинні застосовувати як джерело
права, відповідно до положень статті 17
Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Так, у справі "БУЛВЕС"АД проти Болгарії"
(заява №3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку є первинні
документи. Згідно із п.2 ст.3 цього
Закону податкова звітність
ґрунтується на даних бухгалтерського
обліку.

Позивач при проведені господарських
операцій зі своїми постачальниками
оформив первинні документи, які і
відобразив в своєму податковому
обліку, що не заперечувалось
податковими органами. Недостовірність
жодного з цих документів не
встановлена. Документи про стан
розрахунків з бюджетом інших платників
податків не відносяться до первинних
документів позивача, в зв'язку з чим не
підлягають врахуванню в його обліку.
Вони взагалі позивачеві невідомі.

Платник не наділений повноваженнями
податкового контролю для виконання
функцій, покладених на податкові
органи, а тому не може володіти
інформацією відносно виконання
контрагентом податкових зобов'язань.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Однак, відповідачем не надано суду
належних та допустимих доказів, що
підтверджують законність оскаржуваних
позивачем податкових
повідомлень-рішень.

Таким чином, обставинами,
встановленими під час розгляду справи,
спростовано висновки перевірки щодо
заниження позивачем податку на
прибуток підприємств та податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
ТОВ «ВПТК Аверс» та ПП «Аланар».

Застосування санкцій у спірних
податкових повідомленнях-рішеннях
обумовлено визначенням суми грошового
зобов'язання за результатами
документальної перевірки. Оскільки
судом встановлено помилковість
відповідних висновків податкового
органу, то і для застосування штрафних
санкцій не має правових підстав, тож
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Враховуючи висновок суду про
задоволення позову, суд вважає
можливим стягнути на користь позивача
суму сплаченого ним судового збору у
розмірі 2294 грн. та витрати, пов'язані з
проведенням судово-економічної
експертизи у розмірі 9486 грн.

В судовому засіданні 03 грудня 2013 року
оголошено вступну і резолютивну
частини постанови, постанову у повному
обсязі складено 06 грудня 2013 року.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 69-71, 94, 158, 159, 161-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити у
повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі Автономної Республіки
Крим Державної податкової служби від
17.06.2013 року №.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі Автономної Республіки
Крим Державної податкової служби від
17.06.2013 року №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Салта» ЛТД»
судовий збір у розмірі 2294 (дві тисячі
двісті дев'яносто чотири) грн. 00 коп. та
витрати, пов'язані з проведенням
судово-економічної експертизи у
розмірі 9486 (дев'ять тисяч чотириста
вісімдесят шість) грн. 00 коп., а всього
11780 (одинадцять тисяч сімсот
вісімдесят) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Т.В.Пакет