Справа № 817/2598/13-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
УХВАЛА

іменем України

"16" січня 2014 р.
Справа № 817/2598/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Моніча Б.С.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Хаюка С.М.,

при секретарі
Кошиль О.Ю. ,

за участю представника позивача

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Сарненської об"єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Рівненській області на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "18" вересня
2013 р. у справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Сарненської об"єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Рівненській області про
скасування податкових повідомлень -
рішень ,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_3 звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до Сарненської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
12.07.2013 р. № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 10165,00 грн. (8132,00
грн. - за основним платежем, 2033,00 грн. - за
штрафними фінансовими санкціями) та
від 12.07.2013 р. № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 32628,90 грн.
(26103,12 грн. - за основним платежем, 6525,78
грн. - за штрафними фінансовими
санкціями).

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 18.09.2013 р.
позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення рішення
Сарненської об`єднаної державної
податкової інспекції від 12.07.2013 р. №
та №2.

Присуджено на користь позивача із
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 430 грн.

Не погоджуючись із цим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову - про відмову у
задоволенні позову. В апеляційній
скарзі посилається на порушення судом
норм матеріального, процесуального
права та неповне з'ясування обставин
справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги відповідно до ст.195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ст.200 КАС України визначено, що суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Правильне по суті судове рішення не
може бути скасоване з одних лише
формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що
Сарненською ОДПІ в період з 11.06.2013 р. по
17.06.2013 р. та з 18.06.2013 р. по 19.06.2013 р. було
проведено планову виїзну
документальну перевірку дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства ФОП ОСОБА_3
(ідентифікаційний код НОМЕР_2) за період
01.04.2010 р. по 31.12.2012 р., за результатами
якої складено акт від 27.06.2013 №3/17/НОМЕР_2
(а.а.с.133-144), на підставі якого
податковим органом винесено спірні
податкові повідомлення-рішення
(а.а.с.146-147).

Відповідно до вищевказаного акта
перевірки, Сарненською ОДПІ
встановлено наступні порушення:

- п.п.138.1, 138.2, 138.4 ст.138, п.п.177.2, 177.4
ст.177 Податкового кодексу України (далі
- ПК України) - підприємцем занижено
оподаткований дохід за 2012 рік на
загальну суму 162655,00 грн., в результаті
чого донараховано податку на доходи
фізичних осіб в сумі 26103,12 грн.

- п.18.1 ст.18, п.51.1 ст.51, пп.163.1.1 п.163.1
ст.163, пп."б" п.176.2 ст.176 ПК України та
положень Порядку заповнення та подання
податковими агентами Податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
24.12.2010 №1020, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 13.01.2011 р.
за №46/18784, в результаті чого подано до
податкового органу не в повному обсязі
податковий розрахунок сум доходу
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку форми №1ДФ, і сум
утриманого з них податку за І-IV
квартали 2012 року.

- п.199.1 ст.199 ПК України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість за 2012 рік всього 8131,00
грн., в т.ч. за грудень 2012 року в сумі 8132,00
грн., та завищено задекларовані
від'ємні значення всього на суму 2062,00
грн.

- п.57.1 ст.57 ПК України у частині
несвоєчасної сплати узгодженого
податкового зобов'язання по податку на
доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності із
затримкою сплати до 30 календарних днів
в сумі 78,20 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції покликався на
протиправність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

ОСОБА_3 зареєстрована як фізична
особа-підприємець Сарненською
районною державною адміністрацією
Рівненської області 10.06.2004 р. (а.с.24),
перебуває на обліку в органах
державної податкової служби з 11.06.1994 р.,
зареєстрована платником податку на
додану вартість відповідно до
свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість від 27.01.2012
НОМЕР_4 серії НОМЕР_3 (а.с.25).

Приймаючи податкове
повідомлення-рішення від 12.07.2013 р.
№2 податковий орган виходив з
того, що фізична особа-підприємець, яка
перебуває на загальній системі
оподаткування, не має права відносити
суми на проведення поточного ремонту
будівель, які використовуються в
господарській діяльності, до валових
витрат при визначенні суми податкового
зобов'язання із податку з доходів
фізичних осіб.

Такі висновки податкового органу судом
першої інстанції обґрунтовано визнані
необґрунтованими.

Матеріалами справи, а, зокрема,
свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно, договорами оренди та
актами приймання-передавання
приміщень в оренду підтверджуються
обставини щодо використання позивачем
будівлі (АДРЕСА_3) у своїй
підприємницькій діяльності.
(а.а.с.27,162-185).

Така підприємницька діяльність
вимагає здійснення постійних витрат на
утримання основних засобів, до яких
відноситься і амортизація.

Згідно ст.177.2 Податкового Кодексу
України об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Ст.177.4 ПК України передбачено, що до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III Податкового Кодексу.

Відповідно до ст.14.1.27. витрати - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Ст.139.1.9 ПК України встановлено, що
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Судом першої інстанції встановлено, що
бухгалтерський облік основних засобів
позивачем ведеться відповідно до
типових форм передбачених наказом
Міністерства статистики від 29.12.1995 р.
№352.

З акту перевірки від 27.06.2013 р.
№3/17/НОМЕР_2 вбачається що позивачем
порушено ведення бухгалтерського
обліку основних засобів, однак дане
твердження є помилковим.

Відповідно до ст. 17.1.3. платник податків
має право обирати самостійно, якщо інше
не встановлено цим Кодексом, метод
ведення обліку доходів і витрат.

Згідно ч.3 ст.2 ЗУ "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність України"
від 16.07.1999 р. суб`єкти підприємницької
діяльності, яким відповідно до
законодавства надано дозвіл на ведення
спрощеного обліку доходів і витрат,
ведуть бухгалтерський облік і подають
фінансову звітність у порядку,
встановленому законодавством про
спрощену систему обліку і звітності.

З аналізу вищенаведеної статті
випливає, що надаючи право фізичній
особі-підприємцю вести спрощений облік
доходів і витрат, одночасно не
позбавляє останню права вести
бухгалтерський облік валових витрат
основних фондів, що підлягають
амортизації та витрат на утримання
основних засобів.

Ст.14.1.36 ПК України визначено, що
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Отже, законодавством встановлено, що
витрати повинні бути документально
підтверджені та пов`язані з
підприємницькою діяльністю, а саме
отриманням доходу, тоді фізична
особа-підприємець може використати
своє право щодо зменшення
оподаткованого доходу понесеними
витратами.

Згідно ст. 138.8 Податкового Кодексу
України собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку;

Ст.138.8.5 ПК України передбачено, що до
складу загальновиробничих витрат
включаються: амортизація основних
засобів загальновиробничого (цехового,
дільничного, лінійного) призначення;
амортизація нематеріальних активів
загальновиробничого (цехового,
дільничного, лінійного) призначення;
витрати на утримання, експлуатацію та
ремонт, страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення; витрати на опалення,
освітлення, водопостачання,
водовідведення та інші послуги з
утримання виробничих приміщень.

Відповідно до ст.14.3.1 Податкового
Кодексу України амортизація -
систематичний розподіл вартості
основних засобів, інших необоротних та
нематеріальних активів, що
амортизується, протягом строку їх
корисного використання (експлуатації).

Статтею 144 ПК України встановлено, що
амортизації підлягають витрати на
проведення ремонту, реконструкції,
модернізації та інших видів поліпшення
основних засобів, що перевищують 10
відсотків сукупної балансової
вартості всіх груп основних засобів, що
підлягають амортизації, на початок
звітного року.

Відповідно до ст.146.12 ПК України сума
витрат, що пов'язана з ремонтом та
поліпшенням об'єктів основних засобів,
у тому числі орендованих або отриманих
у концесію чи створених (збудованих)
концесіонером у розмірі, що не
перевищує 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх груп основних
засобів на початок звітного року,
відноситься платником податку до
складу витрат.

З вищенаведеного вбачається, що судом
першої інстанції правильно
встановлено, що віднесені позивачем
витрати на ремонт приміщення в розмірі,
що не перевищує 10 % від вартості
основних фондів, яким є нерухоме майно
(приміщення по АДРЕСА_3), тому
твердження відповідача про
відсутність у позивача права
здійснювати облік основних засобів, та
у зв`язку з цим включати до валових
витрат витрати, що не перевищують 10%
вартості основних фондів, а також
витрати у вигляді амортизаційних
відрахувань по основним засобам, які
використовуються позивачем у
підприємницькій діяльності є
безпідставними.

Відповідно до ст.14.1.181 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно ст.198.1 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Податковий кредит згідно звітного
відповідно до ст.198.3 ПК України
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(п.198.2 ст.198 ПК України).

Відповідно до вищевикладеного,
документами, що підтверджують право
позивача на формування податкового
кредиту за операціями з придбання
будівельних матеріалів є податкові
накладні від 17.05.2012 р. №5001697 на суму 5158,06
грн. (у т.ч. ПДВ 859,68 грн.), від 30.05.2012 р. №255
на суму 2582,20 грн. (у т.ч. ПДВ 430,37 грн.), від
17.05.2012 р. №227 на суму 1627,90 грн. (у т.ч. ПДВ
271,31 грн.), від 28.05.2012 р. №256 на суму 3286,71
грн. (у т.ч. ПДВ 547,78 грн.), від 27.06.2012 р. №124
на суму 21164,00 грн. (у т.ч. ПДВ 3527,33 грн.),
від 11.06.2012 р. №308 на суму 2591,95 грн. (у т.ч.
ПДВ 432,00 грн.), від 15.06.2012 р. №203 на суму
1413,80 грн. (у т.ч. ПДВ 235,63 грн.), від 20.06.2012 р.
№357 на суму 2508,60 грн. (у т.ч. ПДВ 418,10 грн.),
від 05.07.2012 р. №331 на суму 3732,53 грн. (у т.ч.
ПДВ 622,12 грн.), від 02.07.2012 р. №8 на суму
45000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 7500,00 грн.), від 20.07.2012
№106 на суму 16697,80 грн. (у т.ч. ПДВ 2782,97
грн.), від 16.07.2012 р. №78 на суму 1452,49 грн. (у
т.ч. ПДВ 242,08 грн.), від 13.07.2012 р. №76 на суму
9620,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1603,33 грн.), від 12.07.2012
р. №67 на суму 9880,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1646,67
грн.), від 11.07.2012 №63 на суму 9605,90 грн. (у
т.ч. ПДВ 1600,98 грн.), від 05.07.2012 №35 на суму
10000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1666,67 грн.) (а.а.с.74-88).

Враховуючи те, що адмінбудівля по
АДРЕСА_3 використовується в
господарській діяльності позивача, то
і придбанні будівельні матеріали для
її ремонту були використані також у
підприємницькій діяльності, а відтак,
позивачем правомірно включено до
складу податкового кредиту податок на
додану вартість.

Отже, твердження податкового органу
про те, що позивачем зайво віднесено до
податкового кредиту суми податку на
додану вартість за придбані товари, які
не використовувалися у її
господарській діяльності є
необґрунтованим.

Оскільки, постанову від 18.09.2013 р.
Рівненським окружним адміністративним
судом винесено відповідно до позовних
вимог з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права
і суд дав правильну оцінку обставинам
справи, то колегія суддів апеляційної
інстанції не знаходить підстав для
зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції у справі.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Сарненської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"18" вересня 2013 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Б.С. Моніч

судді: (підпис)
І.Ф.Бондарчук

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення
виготовлено "21" січня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам:
Сарненська об"єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Рівненській області вул.
Широка,18,м.Сарни,Рівненська область,34500

4 - представнику позивача ОСОБА_5
АДРЕСА_2