Справа № 2а-354/12/2316
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2013-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-354/12/2316
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

10 грудня 2013 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді:
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 і
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Черкаської обласної державної
адміністрації на постанову
Соснівського районного суду міста
Черкаси від 26 вересня 2012 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Черкаської обласної державної
адміністрації, Управління праці та
соціального захисту населення
Придніпровського району м. Черкаси
Департаменту соціальної політики
Черкаської міської ради, Центру
нарахування та здійснення соціальних
виплат про визнання дій незаконними та
зобов'язання до вчинення певних дій,
відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2011 року позивач ОСОБА_2
звернувся до Черкаського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Головного
управління праці та соціального
захисту населення Черкаської обласної
державної адміністрації, Управління
праці та соціального захисту населення
Придніпровського району м. Черкаси
Департаменту соціальної політики
Черкаської міської ради, Центру
нарахування та здійснення соціальних
виплат, в якому просив визнати
незаконними дії відповідача щодо
ненарахування та невиплати разової
щорічної грошової допомоги до 5 травня
за 2008-2011 р.р. у розмірі, визначеному ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та стягнути на його користь
суму моральної шкоди, яку позивач
оцінює в 12 000,00 грн.

Постановою Соснівського районного
суду міста Черкаси від 26 вересня 2012
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково.

Визнано протиправною відмову
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Черкаської обласної державної
адміністрації щодо нарахування та
виплати щорічної одноразової грошової
допомоги до 5 травня за 2010-2011 роки
позивачу ОСОБА_2 відповідно до ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Зобов'язано Головне управління праці
та соціального захисту населення
Черкаської обласної державної
адміністрації нарахувати та виплатити
щорічну одноразову грошову допомогу до
5 травня за 2010-2011 роки позивачу ОСОБА_2
відповідно до ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», ст.. 28 закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з
урахуванням фактично проведеної
виплати.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 та Головне управління
праці та соціального захисту населення
Черкаської обласної державної
адміністрації не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду звернулися з
апеляційними скаргами, в яких
зазначають, що оскаржувана постанова
суду не відповідає вимогам
матеріального та процесуального
права, а саме, судом першої інстанції
неповно з'ясовано та не доведено
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду першої інстанції
не відповідають обставинам справи, в
зв'язку з чим просять скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким позивач
просить задовольнити його позов в
повному обсязі, а відповідач - повністю
відмовити в задоволенні заявлених
позивачем вимог.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач ОСОБА_2 є інвалідом війни І
групи та має право на пільги,
встановлені законодавством України
для ветеранів війни-інвалідів війни, що
підтверджується наявним у нього
посвідченням (а.с.5).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», щорічно до 5
травня інвалідам війни І групи
виплачується разова грошова допомога в
розмірі десяти мінімальних пенсій за
віком.

Зазначена редакція ст. 13 вказаного
Закону чинна після визнання Рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22 травня 2008 року неконституційними
змін, внесених абзацом «б» підпункту 3
пункту 20 розділу II Закону України
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів
України»від 28.12.2007 № 107-VI.

Так, положення ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» містить пряму
вказівку на те, що під час визначення
розміру такої допомоги за основу її
обчислення як розрахункова величина
береться мінімальна пенсія за віком.

При цьому, розмір мінімальної пенсії за
віком визначений у абз.1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», згідно
якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Однак відповідач всупереч ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
виплачував позивачу щорічну разову
допомогу до 5 травня в розмірі,
встановленому Постановою Кабінету
Міністрів України «Про розміри разової
грошової допомоги, що виплачується в
2010-2011 р.р. відповідно до Законів України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань» від 04.04.2011
№ 341.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами,
колегія суддів вважає, що Закон України
«Про соціальний захист дітей війни»
має вищу юридичну силу в порівняні з
Постановою Кабінету Міністрів України
та є пріоритетним у застосуванні до
спірних правовідносин.

При цьому, будь-яким іншим законом, крім
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», мінімальний розмір
пенсії не встановлений, а тому при
розрахунку разової грошової допомоги
до 5 травня підлягає застосуванню саме
розмір мінімальної пенсії за віком,
встановлений абз.1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог в межах
шестимісячного строку звернення до
адміністративного суду за захистом
порушених прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Строк звернення до адміністративного
суду з адміністративним позовом -
проміжок часу після виникнення спору у
публічно-правових відносинах, протягом
якого особа має право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою за вирішенням цього спору і
захистом своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Чинним положенням частини 1 статті 100
КАС передбачено, що адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд за
заявою особи, яка його подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Отже, дотримання строку звернення з
адміністративним позовом є однією з
умов для реалізації права на позов у
публічно-правових відносинах.

Зважаючи на те, що даним позовом
позивач звернувся 13 квітня 2011 року, що
підтверджується матеріалами даної
справи (а.с. 3), колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність у позивача
права на отримання ним щорічної
разової грошової допомоги до 5 травня
як інваліду війни І групи за 2010-2011 р.р. (в
межах шестимісячного строку звернення
до адміністративного суду за захистом
порушених прав, свобод та інтересів) у
розмірі, визначеному ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

За таких обставин, заявлені позивачем
вимоги в цій частині колегія суддів
знаходить обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Обговорюючи питання щодо
правомірності заявлених позивачем
вимог в частині відшкодування
моральної шкоди, яку останній оцінює в
12 000,00 грн., колегія суддів зважає на
наступне.

Статтями 23 та 1167 Цивільного кодексу
України визначено право особи на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав,
яка відшкодовується незалежно від
майнової шкоди.

Так, виходячи з положень ст. 23
Цивільного кодексу України слід
зазначити, що моральна шкода полягає:

- у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

- у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

- у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

- у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу
України, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених
законом.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», моральна
шкода може полягати, зокрема: у
приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Позивачем не було обґрунтовано, в чому
полягає ця шкода, не доведено факту
завдання моральних страждань, душевних
переживань та психологічного розладу,
наявність втрат немайнового характеру,
що настали у зв'язку з бездіяльності
вищезазначених суб'єктів владних
повноважень та не надано доказів, якими
це підтверджується.

Отже, доводи позивача про те, що
протиправними діями відповідачів йому
було завдано моральної шкоди, є
необґрунтованими, а тому позовні
вимоги в цій частині слід залишити без
задоволення.

Таким чином, апелянтами не було надано
доказів на підтвердження заявлених
ними вимог, а тому доводи апеляційних
скарг спростовуються вищевикладеним,
матеріалами справи та не відповідають
вимогам чинного законодавства.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що постановлене у справі
рішення суду першої інстанції
ґрунтується на вірно встановлених
фактичних обставинах справи, яким дана
належна юридична оцінка, правильно
застосовані норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини, та
не допущено порушень матеріального і
процесуального закону, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи, доводи викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Головного
управління праці та соціального
захисту населення Черкаської обласної
державної адміністрації - залишити без
задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя
суддя Я.М. Собків Л.П.
Борисюк І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.