Справа № 406/7635/13-а
Суддя: Казначеєв Е.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Колядова В.Ю.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року справа №406/7635/13-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді Казначеєва Е.
Г. суддів Яманко В. Г., Васильєвої І. А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Алчевського міського суду
Луганської області від 05 грудня 2013 р. у
справі № 406/7635/13-а (головуючий І
інстанції Колядова В.Ю.) за позовом
ОСОБА_2 до Перевальської міської ради
народних депутатів про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

АДРЕСА_2 липня 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до Алчевського міського суду
Луганської області з адміністративним
позовом до Перевальської міської ради
народних депутатів, в якому просив:
визнати спробою відповідача у
перевищенні повноважень на порушення
конституційних прав, право власності
на нерухоме майно, майно придбане у
травні 1999 року у ОСОБА_3, за адресою
АДРЕСА_1; визнати порушення прав
відповідачем всупереч вимог п.1 ст. 119
Земельного Кодексу України у передачі
користування ділянкою землі під сад та
город на ділянку землі за адресою
АДРЕСА_2; визнати його власником
нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 на
підставі п.1, 4 ст. 344 Цивільного кодексу
України; зобов'язати відповідача
надати у власність ділянку землі на
підставі п.1 ст. 119 Земельного кодексу
України за адресою АДРЕСА_2, у порядку
передбаченому Земельним кодексом
України (а. с.1).

Ухвалою Алчевського міського суду
Луганської області від 26 липня 2013 року
відмовлено у відкритті провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10 вересня
2013 року задоволено частково апеляційну
скаргу ОСОБА_2, скасовано ухвалу
Алчевського міського суду Луганської
області від 26 липня 2013 року у справі №
406/5450/13-а та повернути справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

04 жовтня 2013 року позивач уточнив
позовні вимоги та просив суд: визнати
власником нерухомого майна, яке
придбане в травні 1999 року у ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі п. п. 1, 4 ст.
344 Цивільного кодексу України;
скасувати рішення Перевальської
міської ради шостого скликання від
20.12.2012 року «Про відмову у наданні у
користування земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_2», яке перешкоджає
праву на отримання у власність
земельної ділянки у порядку ст. ст. 118, 119
ЗК України та надати йому дозвіл для
відведення та передати у власність
вище вказану земельну ділянку площею 0,
06 га.

Постановою Алчевського міського суду
Луганської області від 05 грудня 2013 року
відмовлено в задоволені позовних
вимог.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
вказану постанову та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі. Обґрунтовано
апеляційну скаргу тим, що вказана
постанова винесена з порушенням норм
матеріального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Всі особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, встановила наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої та апеляційної інстанції
встановлено, що рішенням виконавчого
комітету Перевальської міської ради
народних депутатів від 12.06.1990 року № 112
гр. ОСОБА_3 було відведено земельну
ділянку площею 600, 00 кв.м. для
будівництва індивідуального житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1, та
зобов'язано гр. ОСОБА_3 після закінчення
будівництва житлового будинку негайно
пред'явити його в експлуатацію (а.с. 42-43).

З доручення від 18.05.1999 року вбачається,
що ОСОБА_3 доручив ОСОБА_4 продати,
обміняти чи подарувати за власним
розсудом належний йому житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1. (а.с.4)

Згідно розписки від 18.05.1999 року ОСОБА_4
придбав у ОСОБА_3 за 600, 00 грн.
побудований ним фундамент під житловий
будинок та гараж за адресою: АДРЕСА_1.
(а.с.5)

В обґрунтування позову ОСОБА_2
стверджує, що він орендував більше року
у ОСОБА_3 вказаний гараж та саме він
придбав у цієї особи вищевказане майно
за цією адресою та орендував у нього
також земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_2. та постійно користувався цими
земельними ділянками.

Відповідно до Акту обстеження
земельної ділянки яка розташована за
адресою : АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, АДРЕСА_3,
комісії Перевальської міської ради від
20.05.2012 року ОСОБА_2, користується
вказаними земельними ділянками без
правовстановлюючих документів. Крім
того, відповідно до акту перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства Державної інспекції
сільського господарства Луганської
області від 25.07.2013 року, земельні
ділянки за адресою: АДРЕСА_1, АДРЕСА_2,
АДРЕСА_3, використовуються з порушенням
вимог земельного законодавства.

20 листопада 2012р. гр. ОСОБА_2 звернувся до
Перевальської міської ради із заявою
про надання земельних ділянки в оренду
із зазначенням цільового призначення
земельної ділянки-для городництва і
садівництва, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, між ділянками АДРЕСА_1
та АДРЕСА_3.

Перевальською міською радою
розроблено проект рішення №29/__ від 20
грудня 2012 року «Про надання дозволу на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
громадянину ОСОБА_2», яким
передбачалась можливість надати
дозвіл на виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки: землі житлової та громадської
забудови для ведення городництва та
садівництва громадянину ОСОБА_2, а саме
земельну ділянку розташовану в межах
населеного пункту: АДРЕСА_1, між
ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3.

Відповідно до протоколу №4 постійної
комісії з питань земельних відносин ,
екології та благоустрою Перевальської
міської ради від 17 грудня 2012 року «Про
надання дозволу на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки ОСОБА_2» депутатам
Перевальської міської ради
рекомендовано відмовити у передачі
земельної ділянки ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_3, як таких, що не відповідають
місцю розташування земельної ділянки
та у зв'язку з наданням цієї ділянки
іншій особі

З копії виписки з рішення № 29/13
Перевальської міської ради від 20.12.2012
року «Про відхилення проекту рішення 29
сесії Перевальської міської ради
шостого скликання «Про надання
дозволу на виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки громадянину ОСОБА_2.» (а.с. 29)
вбачається, що Перевальською міською
радою було відхилено зазначений
проект.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд дійшов до висновку щодо
безпідставності позовних вимого з чим
погоджується колегія суддів, разом з
цим вирішуючи спір по суті позовних
вимог суд першої інстанції щодо
позовних вимого дійшов до висновку що
позивачем обрано належний спосіб
захисту порушеного права, з чим
частково не може погодитись колегія
суддів, з наступних підстав.

Стосовно позовних вимог про скасування
рішення Перевальської міської ради від
20.12.2012 року №29/13 «Про відхилення
проекту рішення 29 сесії Перевальської
міської ради шостого скликання «Про
надання дозволу на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки громадянину
ОСОБА_2.», колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України і ч. 3 ст. 24 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи діють тільки на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, які передбачені Конституцією і
законами України.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26, ч. 1 ст. 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішуються відповідно до
закону питання регулювання земельних
відносин у формі рішень.

Відповідно до ст.ст. 142-145 Конституції
України, до матеріальної основи
органів місцевого самоврядування, крім
інших об'єктів , належить земля,
управління якою здійснюють
територіальні громади через органи
самоврядування в межах їх повноважень
шляхом прийняття рішень, які є
обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Відповідно до п. «а»-«г», «к» ст. 12
Земельного кодексу України до
повноважень селищної (міської) ради
належить: розпорядження землями
територіальних громад; передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян
відповідно до цього Кодексу; надання
земельних ділянок у користування;
вилучення із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу;
викуп земельних ділянок для суспільних
потреб відповідної територіальної
громади селища, міста; рішення інших
питань у галузі земельних відносин
відповідно до закону.

Статтею 116 Земельного кодексу України,
передбачено, що громадяни набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу
України, надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування здійснюється Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі: надання земельної
ділянки із зміною її цільового
призначення; формування нової
земельної ділянки (крім поділу та
об'єднання).

Відповідно до ч.3 ст. 123 Земельного
кодексу України, відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування в межах їх повноважень
у місячний строк розглядає клопотання
і дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
земельної ділянки вимогам законів,
прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, а також
генеральних планів населених пунктів,
іншої містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Тобто, вказаною нормою передбачений
чіткий перелік підстав відмови
органом виконавчої влади або органом
місцевого самоврядування в наданні
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки.

Як вбачається з вищевказаного
протоколу постійної комісії з питань
земельних відносин, екології та
благоустрою №4 Перевальської міської
ради, який є чинним та ніким не
оскаржений, запитувана ОСОБА_2 земельна
ділянка, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, АДРЕСА_3, не відповідає місцю
розташуванню земельної ділянки.

Крім того, як вбачається з рішення
виконавчого комітету Перевальської
міської ради народних депутатів від
12.06.1990р. № 112 та рішення виконавчого
комітету Перевальської міської ради
народних депутатів від 14.05.1993р. № 87
земельні ділянки за адресою:
м.Перевальськ, АДРЕСА_1, АДРЕСА_2
таАДРЕСА_3 вже були передані у довічне
безстрокове володіння іншим особам.
Зазначені рішення є діючими та не
скасовані.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що оскільки
зазначені земельні ділянки надані у
довічне безстрокове користування
іншим особам, в зв'язку з чим постійна
комісія ради з питань земельних
відносин, екології та благоустрою
дійшла до висновку про невідповідність
місця розташування земельної ділянки
вимогам закону, відповідач був
позбавлений права відведення цієї
земельних ділянки позивачеві.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що рішення
Перевальської міської ради № 29/13 від
20.12.2012 року, відповідачем прийняте
правомірно в межах повноважень та у
відповідності до вимог діючого
законодавства.

Вищевикладене обумовлює залишення
рішення суду першої інстанції в цій
частині без змін.

Разом з цим, суд першої інстанції
розглянув позовні вимоги ОСОБА_2 про
визнання за ним права власності на
нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1, з
цього приводу колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, справа адміністративної
юрисдикції (далі - адміністративна
справа) - переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на правовідносини,
що ви никають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлін ських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повно важень шляхом
виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема: спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуа льної дії), дій чи
бездіяльності;спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, зві льнення з публічної
служби;спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компе тенції у сфері управління,
у тому числі делегованих
повноважень;спори, що виникають з
приводу укладання, виконання,
припинення, скасування чи визнання не
чинними адміністративних договорів;
спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;спори
щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом рефе
рендуму.

Колегія суддів наголошує, що поняття
адміністративної справи має такі необ
хідні ознаки: 1) це публічно-правовий
спір, тобто спір принаймні між двома
учасниками публічно - правових
відносин щодо цих відносин; 2) хоча б
однією зі сторін цього спору є орган
виконавчої влади, орган місцевого само
врядування, їхня посадова чи службова
особа або інший суб'єкт, який здійснює
владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих по вноважень; 3)
цей спір передано на вирішення
адміністративного суду шляхом
звернення з адміні стративним позовом,
за яким суд відкриває провадження.

Тобто, зважаючи на предмет спору в цій
частині позову, яким є визнання права
власності на нерухоме майно, яке
складається з земельної ділянки,
гаражу та фундаменту під будівництво
будинку, з огляду на вказані норми КАС
України даний спір не є
публічно-правовим, а є цивільним, на що
не звернув увагу суд першої інстанції.

Таким чином, оскільки позовні вимоги
про визнання власником нерухомого
майна за адресою: АДРЕСА_1, стосуються
спору про право, який розгляду в
порядку адміністративного судочинства
не підлягає, в цій частині позовних
вимог адміністративне провадження в
справі слід закрити, роз'яснивши
заявнику про право на звернення до суду
загальної юрисдикції в порядку
цивільного судочинства з позовом про
визнання права власності на об'єкти
нерухомості та права користування
землею, на якій розміщено нерухомість.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанова або ухвала суду
першої інстанції скасовується в
апеляційному порядку і позовна заява
залишається без розгляду або
провадження у справі закривається з
підстав, встановлених відповідно
статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд закриває провадження у
справі, якщо справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції вирішено частину позовних
вимог які відповідно до наведених норм
не відноситься до юрисдикції
адміністративних судів, а відповідно
до обставин справи ці позовні вимоги
належить розглядати в порядку
цивільного судочинства, шляхом
звернення позивача в порядку
цивільного судочинства з позовною
заявою до місцевого суду.

Керуючись статтями 157, 195, 196, 197, 198, 203, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Алчевського міського суду Луганської
області від 05 грудня 2013 р. у справі №
406/7635/13-а задовольнити частково.

Постанову Алчевського міського суду
Луганської області від 05 грудня 2013 р. у
справі № 406/7635/13-а скасувати в частині
відмови в задоволені позовних вимог
про визнання ОСОБА_2 власником
нерухомого майна, яке придбане в травні
1999 року у ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі п. п, 1. 4 ст. 344 Цивільного
кодексу України та закрити провадження
в цій частині.

Роз'яснити позивачу, що в цій частині
позовних вимог він має право
звернутись в порядку цивільного
судочинства з позовною заявою на
загальних підставах до місцевого суду
за місцем його проживання.

В іншій частині постанову Алчевського
міського суду Луганської області від 05
грудня 2013 р. у справі № 406/7635/13-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь в справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
Е.Г.Казначеєв

Судді:
В.Г.Яманко

І.А.Васильєва