Справа № 2016/2-а-5519/11
Суддя: Бєссонова Т. Д.
Дата ухвалення: 2014-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер справи 2016/2-а-5519/11
Номер провадження 6-а/623/3/2014
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2014 року Ізюмський
міськрайонний суд в Харківській
області

в складі головуючого - судді:
Бєссонової Т.Д.

при секретарі:
Ноль С.В.

за участю судового розпорядника:
Максименко Р.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ізюмі справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
відділу державної виконавчої служби
Ізюмського міськрайонного управління
юстиції в Харківській області про
визнання дій та бездіяльності суб'єкта
владних повноважень протиправними,-

в с т а н о в и в :

В грудні 2013 року ОСОБА_2 (далі - позивач)
звернувся до суду з позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Ізюмського міськрайонного управління
юстиції в Харківській області (далі
ВДВС Ізюмського МРУЮ в Харківській
області) про визнання незаконною
постанови заступника начальника ВДВС
Ізюмського МРУЮ в Харківській області
від 23.04.2013 року про закінчення
виконавчого провадження ВП №33622001 та
повернення виконавчого документу до
суду, який його видав. Зобов'язати ВДВС
Ізюмського МРУЮ в Харківській області
здійснити заходи та провести примусове
виконання рішення та виконавчого листа
№2-а-5519/11 виданого 15.02.2012 року за
виконавчим провадження № 33622001.
Зобов»язати ВДВС подати в установлений
судом строк звіт про виконання
судового рішення.

В судове засідання позивач не з»явився,
подав заяву про розгляд справи у його
відсутності.

Представником відповідача до суду
надано заперечення проти позову,
відповідно до яких дії держаного
виконавця відповідають вимогам
чинного законодавства та не порушують
права сторін виконавчого провадження.
Надав до суду письмову заяву про
розгляд справи за його відсутності.

Судовим розглядом встановлено, що на
виконанні відділу державної
виконавчої служби Ізюмського
міськрайонного управління юстиції
Харківської області знаходилось
виконавче провадження №33622001 по
виконанню виконавчого листа №2-а-5519/2011,
виданого 15.02.2012 Ізюмським
міськрайонним судом Харківської
області, про зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в Ізюмському
районі Харківської області провести
ОСОБА_2 перерахунок відповідно до ст.51
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
додаткової пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком, виходячи
із законодавчо встановленого розміру
мінімальної пенсії за віком, та
провести виплату належних сум
відповідно до закону, з 01.01.2011 року по
18.06.2011 року з урахуванням раніше
виплачених сум.

27.07.2012 державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження, копії якої за
вих. №14835 направлено сторонам
виконавчого провадження.

Згідно повідомлення за вих. №3001/1-13 від
17.04.2013, управління ПФУ в Ізюмському
районі Харківської області на
виконання рішення суду здійснило
перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно
до вимог Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленому ч.І ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" з 01.01.2011р. по
18.06.2011р.

23.04.2013 на підставі вищевикладеного
державним виконавцем винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження відповідно до п.11 ч.І ст.49
Закону України «Про виконавче
провадження», копії якої за вих. №5924
направлено сторонам виконавчого
провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 цього Закону
передбачений обов'язок державного
виконавця здійснювати заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи
постанова про закінчення виконавчого
провадженя за виконавчим листом №2-а-5519
виданого 15.02.2012 року Ізюмським
міськрайонним судом Харківської
області ухвалена на підставі п. 11 ч.1
ст. 49, ст. 50 Закону України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до п. 11 ч.1 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження",
виконавче провадження підлягає
закінченню у випадку повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону
України "Про виконавче провадження" у
разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Відповідно до ч. 3 ст. 76 Закону
України "Про виконавче провадження",
якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець застосовує до нього штрафні
санкції та інші заходи, передбачені ст.
87 Закону України "Про виконавче
провадження", після чого виконавчий
документ постановою державного
виконавця повертається до суду, що його
видав.

Суд зазначає, що вимоги Закону
України "Про виконавче провадження"
містять вичерпний перелік підстав для
закінчення виконавчого провадження, а
саме: визнання судом відмови стягувача
від примусового виконання рішення
суду; визнання судом мирової угоди між
стягувачем і боржником у процесі
виконання; смерті або оголошення
померлим стягувача чи боржника,
визнання безвісно відсутнім боржника
або стягувача, ліквідації юридичної
особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва; скасування
рішення суду або іншого органу
(посадової особи), на підставі якого
виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню;
письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника під час виконання рішення про
передачу їх стягувачу, або знищення
речі, що має бути передана стягувачу в
натурі; закінчення строку,
передбаченого законом для
відповідного виду стягнення; передачі
виконавчого документа ліквідаційній
комісії (або ліквідатору) у разі
ліквідації боржника - юридичної особи;
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом; повернення виконавчого
документа без виконання на вимогу суду
або іншого органу (посадової особи),
який видав виконавчий документ;
направлення виконавчого документа за
належністю до іншого відділу державної
виконавчої служби повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону;
якщо рішення фактично виконано під
час виконання рішення Європейського
суду з прав людини; непред'явлення
виконавчого документа за відновленим
виконавчим провадженням у строки,
визначені статтею 51 цього Закону;
списання згідно із Законом України "Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа.

З матеріалів справи вбачається,
що виконавчим органом не вжиті всі
можливі заходи, передбачені Законом
України "Про виконавче провадження ",
спрямовані на виконання рішення суду,
а саме не з'ясовано причини невиконання
рішення боржником, не направлено
відповідні запити про наявність
грошових коштів на рахунках боржника.

Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 36
Закону України "Про виконавче
провадження" та п. 4.4.1. Інструкції про
проведення виконавчих дій, затв.
наказом Міністерства юстиції України
від 15.12.1999 № 74/5, за наявності обставин,
що ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, державний
виконавець за власною ініціативою має
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

У відповідності до ст. 263 КАС
України, за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Проте, державний виконавець не
скористався своїм правом, відповідно
до наведеної норми КАС України та
Закону України "Про виконавче
провадження" та не звертався до суду із
заявою про зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

За приписами ч.1 та 2 ст. 8 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого зокрема
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави та застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

17 липня 1997 року Україна
ратифікувала Конвенцію про захист прав
людини і основоположних свобод (далі
-Конвенція), яка відповідно до частини 1
статті 9 Конституції України стала
частиною національного законодавства
України.

Відповідно до статті 19 Конвенції
для забезпечення дотримання
державами-учасницями Конвенції взятих
на себе зобов'язань за Конвенцією та
протоколами до неї створюється
Європейський суд з прав людини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції
кожному гарантовано право на звернення
до суду з позовом стосовно його прав та
обов'язків цивільного характеру. У
справі "Горнсбі проти Греції"
Європейський суд з прав людини
зазначив, що виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом, має
розцінюватись як складова частина
судового розгляду. Здійснення права на
звернення до суду з позовом стосовно
його прав та обов'язків цивільного
характеру було б ілюзорним, якби
внутрішня правова система допускала,
щоб остаточне судове рішення, яке має
обов'язкову силу, не виконувалося б на
шкоду однієї зі сторін.

Європейський суд з прав людини в
рішенні від 15 жовтня 2009 року по справі
"Комнацький проти України" визначився,
що держава повинна забезпечити
гарантії, передбачені Конвенцією, і що
протиріччя між органами місцевої влади
не повинні вплинути на права заявника,
гарантовані Конвенцією (від 04
листопада 1950 року № ETS N 005 "Конвенція
про захист прав людини і
основоположних свобод").

Таким чином, відсутність коштів у
боржника чи у держави на виконання
взятих на себе зобов'язань не звільняє
боржника від виконання рішення суду, та
не є обставиною, яка ускладнює його
виконання.

Стосовно частини позовних вимог про
зобов'язання примусових заходів суд
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про
виконавче провадження " у разі якщо
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
стягувачу визнана судом незаконною чи
скасована начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби. За
наявності обставин, передбачених
частиною шостою статті 79 цього Закону,
виконавче провадження підлягає
відновленню у триденний строк з дня
надходження до державного виконавця
відповідної заяви стягувача.

Про відновлення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову, копії якої не
пізніше наступного дня надсилаються до
суду, який визнав незаконною постанову
державного виконавця, сторонам, а також
органу (посадовій особі), який видав
виконавчий документ.

У разі відновлення виконавчого
провадження стягувач, суд або орган
(посадова особа), якому повернуто
виконавчий документ, зобов'язаний у
тримісячний строк з дня надходження
відповідної постанови пред'явити його
до виконання.

Таким чином, суд вважає, що для захисту
порушеного права позивача достатньо
скасувати оскаржувану постанову
відповідача, а тому позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10-18,158-163,263 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Відділу державної
виконавчої служби Ізюмського
міськрайонного управління юстиції в
Харківській області від 23.04.2013 року про
закінчення виконавчого провадження ВП
№ 33622001 та повернення виконавчого
документу до суду, який його видав.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
адміністративного суду Харківської
області через Ізюмський міськрайонний
суд протягом 10 днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду
Т.Д.Бєссонова