Справа № 820/5897/13-а
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2013-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2013 р.Справа №
820/5897/13-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду

у складі головуючого судді

Старостіна В.В.

суддів:

Шевцової Н.В.

Мінаєвої О.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 09.08.2013р. по
справі № 820/5897/13-а

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області

про скасування наказу, зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (позивач), звернулася до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області (відповідач), в
якому просила суд:

- скасувати наказ Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
від 19.03.2013 року за №73.

- зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області прийняти рішення
про оформлення документів для
вирішення питання про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 09.08.2013 року
адміністративний позов залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, позивачем було подано
апеляційну скаргу на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 09.08.2013 року
в якій посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
просив скасувати рішення суду першої
інстанції .

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що судом першої
інстанції не враховано приписи Закону
України "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового захисту в
Україні".

Суд апеляційної інстанції на підставі
п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного
судочинства України, розглядає справу
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, у
зв'язку з відсутністю осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час та місце
судового розгляду.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

26.02.2013 року позивач звернувся до
відповідача з заявою про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту.

За результатами розгляду вищевказаної
заяви відповідачем було складено
висновок від 19.03.2013 року, щодо прийняття
рішення про відмову в оформленні
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,

19.03.2013 року відповідачем на підставі
вищевказаного висновку, було видано
наказ № 73 від 19.03.2013 року про відмову в
оформленні документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою яка потребує додаткового
захисту, про що було складено
повідомлення №8/1-225 від 19.03.2013 року.

Дане рішення було оскаржено
позивачкою в позасудовому
(адміністративному) порядку до
відповідача.

За результатами скарги, відповідачем
було прийнято рішення за №15-13 від 28.05.2013
року про залишення без розгляду скарги
на рішення органу міграційної служби
про відмову в оформленні документів
для вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту.

Не погодившись з вищевказаним рішенням
відповідача, позивачем було оскаржено
у судовому порядку.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 05.07.2013 року
по справі №820/5008/13-а у задоволенні
позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
рішення від № 73 від 19.03.2013 року про
відмову у визнанні біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту,
прийнято в межах компетенції
відповідача, згідно з вимогами діючого
законодавства, є правомірним,
прийнятим на підставі повного і
всебічного вивчення обставин особової
справи позивача, отже позовні вимоги
про його скасування не підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на таке.

Правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються Законом України
"Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту",
відповідно до статті 1 якого біженець -
це особа, яка не є громадянином України
і внаслідок обґрунтованих побоювань
стати жертвою переслідувань за
ознаками раси, віросповідання,
національності, громадянства
(підданства), належності до певної
соціальної групи або політичних
переконань перебуває за межами країни
своєї громадянської належності та не
може користуватися захистом цієї
країни або не бажає користуватися цим
захистом внаслідок таких побоювань,
або, не маючи громадянства (підданства)
і перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з п. 13 частини першої статті 1
Закону України "Про біженців та осіб,
які потребують додаткового або
тимчасового захисту" особа, яка
потребує додаткового захисту - це
особа, яка не є біженцем відповідно до
Конвенції про статус біженців 1951 року і
Протоколу щодо статусу біженців 1967
року та цього Закону, але потребує
захисту, оскільки така особа змушена
була прибути в Україну або залишитися в
Україні внаслідок загрози її життю,
безпеці чи свободі в країні походження
через побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України
"Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту"
особа, яка на законних підставах
тимчасово перебуває в Україні, і під
час такого перебування в країні її
громадянської належності чи
попереднього постійного проживання
виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи
13 частини першої статті 1 цього Закону,
внаслідок яких вона не може
повернутися до країни свого походження
і має намір бути визнаною біженцем в
Україні або особою, яка потребує
додаткового захисту, повинна
звернутися до відповідного органу
міграційної служби із заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, до
закінчення строку перебування на
території України.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 статті 7 Закону
оформлення документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, проводиться на підставі заяви
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту. Така
заява особисто подається іноземцем чи
особою без громадянства або її
законним представником до органу
міграційної служби в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі за місцем тимчасового
перебування заявника. Заявник, якому
виповнилося вісімнадцять років, подає
заяву про визнання біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту, в
якій викладає основні відомості про
себе та обставини, що змусили його
залишити країну походження.

До заяви про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, додаються документи, що
посвідчують особу заявника, а також
документи та матеріали, що можуть бути
доказом наявності умов для визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту (ч. 7 ст. 7 Закону).

Рішення про відмову в оформленні
документів для вирішення питань щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту,
приймаються за заявами, які є очевидно
необґрунтованими, тобто якщо у
заявника відсутні умови, зазначені
пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1
цього Закону, а також якщо заяви носять
характер зловживання: якщо заявник з
метою визнання його біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, видає себе за іншу особу, а так
само за заявами, поданими особами, яким
було відмовлено у визнанні біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту, у зв'язку з відсутністю
підстав, передбачених для визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, встановлених
пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1
цього Закону, якщо зазначені умови не
змінилися (ч. 6 ст. 8 Закону).

Як вбачається з Наказу від 19.03.2013 року
за №73, фактичною підставою для
винесення рішення про відмову в
оформленні документів слугував
висновок суб'єкта владних повноважень
про те, що заява позивача є
необґрунтованою та не містить умов,
передбачених пунктами 1 чи 13 частини
першої статті 1 Закону України
"Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту".

Відповідно до Позиції УВКБ ООН "Про
обов'язки та стандарти доказів у заявах
біженців" від 1998 року факти в
підтвердження заяв біженців
визначаються шляхом надання
підтвердження або доказів викладеного.
Докази можуть бути як усні, так і
документальні. Загальними правовими
принципами доказового права обов'язок
доказу покладається на особу, яка
висловлює це твердження. Таким чином, у
заяві про надання статусу біженця
заявник повинен довести достовірність
своїх тверджень і точність фактів, на
яких ґрунтується його заява. Обов'язок
доказу покладається на заявника, який
повинен надавати правдиві
обґрунтування фактів, викладених у
заяві, щоб на підставі цих фактів могло
бути прийнято належне рішення. Це
означає, що заявник повинен переконати
посадову особу органу міграційної
служби в правдивості своїх фактичних
тверджень.

В заяві позивач зазначив, що не може
повернутися до країни громадянської
належності через побоювання загрози
життю її та її батьків у зв'язку з
релігійними переслідуваннями.

Між тим, документів, які б свідчили про
наявність підстав для надання статусу
біженця, позивачем не надано, а ті
документи, які характеризують загальне
положення в країні, не містять
конкретних відомостей про утиски
позивача, остання не довела
обґрунтованості побоювань особистої
небезпеки та переслідувань на
батьківщині.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
як вбачається з матеріалів справи, а
саме особової справи позивача №2013КН0020
вбачається, що вона народилася в
Україні ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_1, навчалася у загальноосвітній
школі І-ІІІ ступенів №111, яку закінчила
у 2012 році.

Також, колегія суддів зазначає, що у 2012
році позивач звертався із заявою про
набуття громадянства України, до
відповідача звернулася з метою
отримання документу, що підтверджує
особу, притулку в Україні не шукає.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
на момент подання заяви до відповідача
позивач легально перебував на
території Україні, яка є для нього
країною походження в розумінні п. 12 ч.1
ст. 1 Закону України "Про біженців та
осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту".

Таким чином, колегія суддів , вважає що
рішення відповідача про відмову у в
оформленні документів для вирішення
питання про надання статусу біженця
або особи, яка потребує додаткового
захисту є обґрунтованим та законним.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстави для скасування
наказу відповідача від 19.03.2013 року за
№73 та для зобов'язання останнього
прийняти рішення про оформлення
документів для вирішення питання про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту -
відсутні.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
підтверджує, що при прийнятті судового
рішення у справі суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 09.08.2013р. по
справі №820/5897/13-а залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Старостін
В.В.Судді(підпис) (підпис) Шевцова Н.В.
Мінаєва О.М. ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ:
Старостін В.В.