Справа № 813/9612/13-а
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2014-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа №
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючої судді Крутько О.В.,
з участю секретаря судового засідання
представника позивача Бойко Н.І.,
представника відповідача Грушецької
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом Миколаївського
міжрайонного прокурора до
Більченської сільської ради про
визнання протиправним та скасування
рішення, -

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява Миколаївського
міжрайонного прокурора до
Більченської сільської ради про
визнання протиправним та скасування
рішення Більченської сільської ради
№472 від 02.12.2013 року «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні».

Позов мотивується тим, що при
прийнятті спірного рішення відповідач
вирішив питання, які перебувають за
межами наданих законодавством
повноважень, чим порушив вимоги
Конституції України та Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні».

Представник позивача позовні
вимоги підтримала, просила позов
задоволити з мотивів, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов визнала у
повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
оцінивши докази, які мають значення для
справи суд виходив з наступного.

Статтею 8 Конституції України
передбачено, що в Україні визнається і
діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Норми Конституції
України є нормами прямої дії.

Згідно із ст. 121 Конституції
України на прокуратуру покладено
обов'язок представляти інтереси
держави у суді у випадках передбачених
законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1
статті 19 Закону України «Про
прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991 року,
предметом нагляду за додержанням і
застосуванням законів є, зокрема,
відповідність актів, що видаються
всіма органами, підприємствами,
установами, організаціями та
посадовими особами, вимогам
Конституції України та чинним законам.

Пунктом 2 частини 5 статті 23 Закону
України «Про прокуратуру» №1789-XII від
05.11.1991 року передбачено, що прокурор,
без внесення подання, може звернутися
до суду щодо визнання протиправним
рішення чи окремих його положень і щодо
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень.

02.12.2013 року Більченською сільською
радою на XXXII позачерговій сесії VI
демократичного скликання прийнято
рішення №472 «Про суспільно-політичну
ситуацію в Україні».

У даному рішенні зазначено:
підтримати резолюцію Народного віче у
Києві від 1 грудня 2013 року (п.1);
звернутися до керівництва США І ЄС з
проханням запровадити санкції до вищих
посадових осіб України, винних у
насильницьких діях стосовно учасників
мирного Євромайдану в місті Києві 30
листопада цього року, а також членів
їхніх сімей (п.2); оприлюднити рішення
сільської ради й резолюцію Народного
віче у Києві в засобах масової
інформації й мережі інтерет (п.3);
контроль за виконанням рішення
покласти на голову сільської ради (п.4).

Миколаївським міжрайонним прокурором
19.12.2013 року винесено постанову №93 про
проведення перевірки у порядку нагляду
за додержанням і застосуванням
законодавства в діяльності
Більченської сільської ради
Миколаївського району Львівської
області.

За наслідками проведеної перевірки
прокурор звернувся до суду про
визнання протиправним та скасування
рішення Більченської сільської ради
від 02.12.2013 року №472 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні».

Відповідно до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Місцеве самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України (ст. 140 Конституції
України).

У п. 4 мотивувальної частини
рішення Конституційного Суду України
від 26.03.2002 р. у справі за конституційним
поданням Міністерства внутрішніх
справ України щодо офіційного
тлумачення положення частини другої
статті 28 Закону України «Про статус
депутатів місцевих Рад народних
депутатів» (справа про охорону
трудових прав депутатів місцевих рад)
(№ 6-рп/2002) Конституційний Суд України
зазначив, що місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи. Такому конституційному змісту
інституту місцевого самоврядування
властиві принаймні дві найважливіші
ознаки. Це - самостійність
територіальної громади, органів
місцевого самоврядування у вирішенні
певного кола питань і те, що предметами
відання місцевого самоврядування є не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних
громад. Перелік таких питань визначено
у Конституції України та Законі
України «Про місцеве самоврядування в
Україні».

Гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи, районні та обласні
ради і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону
України. З аналізу вказаних
конституційних положень вбачається, що
ці органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 24 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
передбачено, що правовий статус
місцевого самоврядування в Україні
визначається Конституцією України, цим
та іншими законами, які не повинні
суперечити положенням цього ж Закону.

Згідно ст. 25 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Статтею 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
визначено які питання вирішуються
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради.

Таким чином згідно Конституції
України та Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» до відання
органів місцевого самоврядування
відноситься вирішення питань
місцевого значення, які пов'язані з
життєдіяльністю територіальної
громади. Законодавство не надає
органам місцевого самоврядування
повноважень на звернення від імені
територіальної громади до урядів
іноземних держав та міжнародних
організацій.

Відповідно до резолюції Народного віче
у місті Києві від 1 грудня 2013 року,
учасники Народного віче вирішили,
зокрема, «домогтися відставки Віктора
Януковича з посади Президента України,
а також Уряду Миколи Азарова за зраду
національних інтересів України за
віддання злочинного наказу про побиття
учасників Євромайдану в м. Києві»,
«вимагати притягнення до кримінальної
відповідальності Міністра внутрішніх
справ України ОСОБА_6, винного у
виконанні наказу щодо кривавого
розгону учасників Євромайдану»,
«вимагати ліквідації антинародного
спецпідрозділу «Беркут», звільнення з
органів МВС України без права
поновлення та притягнення до
відповідальності керівництва
підрозділу і всіх бійців, які брали
участь в побитті студентів,
журналістів та інших громадян на
Майдані Незалежності в м. Києві».

Аналіз зазначених пунктів резолюції
свідчить, що вони стосуються
загальнодержавних питань, вирішення
яких лежить поза межами компетенції
органів місцевого самоврядування і
регулюється іншими, ніж Закон України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», законами та
нормативно-правовими актами.

Отже, прийняте Більченською сільською
радою рішення від 02.12.2013 року №472 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні» не відповідає вимогам статті
19 Конституції України та виходить за
межі повноважень, наданих сільським
радам Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Також слід зазначити, що при прийнятті
оскаржуваного рішення відповідач
помилково керувався статтею 43 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», якою визначено питання, які
вирішуються районними і обласними
радами, а не сільськими радами.

Представником відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги визнано.

Частиною 10 статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» від
21.05.1997 року №280/97-ВР встановлено, що акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Згідно п.2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Стаття 71 Кодексу адміністративного
судочинства передбачає, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За змістом ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які визнаються сторонами,
можуть не доказуватися перед судом,
якщо проти цього не заперечують
сторони і в суду не виникає сумніву
щодо достовірності цих обставин та
добровільності їх визнання.

Рішення № 472 від 02.12.2013 р. «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні» винесено Більченською
сільською радою з перевищенням наданих
Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні» повноважень,
тому його слід визнати протиправним та
скасувати.

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 72, 86, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Більченської сільської ради
№472 від 02 грудня 2013 року «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні».

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 КАС
України.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Крутько О.В.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 24.01.2014 року.