Справа № 820/10079/13-а
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 р.Справа № 820/10079/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання
Губарь А.С.

представника
відповідача Чечуйко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державного підприємства "Завод
імені В.О.Малишева" на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 12.11.2013р.
по справі № 820/10079/13-а

за позовом Державного підприємства
"Завод імені В.О.Малишева"

до Управління Пенсійного Фонду
України в Комінтернівському районі
м.Харкова

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Державне підприємство "Завод
імені В.О.Малишева", звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова, в
якому просив суд скасувати рішення
Управління Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м. Харкова №
569 від 21.05.2013 р. про застосування
штрафних санкцій за несплату, неповну
або несвоєчасну сплату суми єдиного
внеску повністю.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 12.11.2013 року
у задоволені адміністративного позову
відмовлено.

Позивач, не погодившись із постановою
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
доводи апеляційної скарги, рішення
суду першої інстанції, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що Державне підприємство
"Завод імені В.О.Малишева" -
зареєстровано платником страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в
управлінні Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м.Харкова.

Відмовляючи у задоволені
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
оскаржуване рішення №570 від 21.05.2013 про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несвоєчасну сплату
(несвоєчасне перерахування) єдиного
внеску прийнято управлінням
Пенсійного фонду України в
Комінтернівському районі м.Харкова на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законодавством
України, з дотриманням вимог ч.3 ст.2 та
ст.244-2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Колегія суддів погоджується з
вищезазначеним висновком суду першої
інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Пунктом 1 ч.1 ст.4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" визначено, що
платниками єдиного внеску є
роботодавці: підприємства, установи та
організації, інші юридичні особи,
утворені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст.6 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Згідно з ч. 8 ст.9 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платники
єдиного внеску, крім платників,
зазначених у пунктах 4 і 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1
частини першої статті 4 цього Закону,
під час кожної виплати заробітної
плати (доходу, грошового забезпечення),
на суми якої (якого) нараховується
єдиний внесок, одночасно з видачею
зазначених сум зобов'язані сплачувати
нарахований на ці виплати єдиний
внесок у розмірі, встановленому для
таких платників (авансові платежі).
Винятком є випадки, якщо внесок,
нарахований на ці виплати, вже
сплачений у строки, встановлені
абзацом першим цієї частини, або за
результатами звірення платника з
органом доходів і зборів за платником
визнана переплата єдиного внеску, сума
якої перевищує суму внеску, що підлягає
сплаті, або дорівнює їй. Кошти
перераховуються одночасно з
отриманням (перерахуванням) коштів на
оплату праці (виплату доходу, грошового
забезпечення), у тому числі в
безготівковій чи натуральній формі.
При цьому фактичним отриманням
(перерахуванням) коштів на оплату праці
(виплату доходу, грошового
забезпечення) вважається отримання
відповідних сум готівкою, зарахування
на рахунок одержувача, перерахування
за дорученням одержувача на будь-які
цілі, отримання товарів (послуг) або
будь-яких інших матеріальних цінностей
у рахунок зазначених виплат, фактичне
здійснення з таких виплат відрахувань
згідно із законодавством або
виконавчими документами чи будь-яких
інших відрахувань.

Частиною 9 ст.9 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" встановлено, що
обчислення і сплата єдиного внеску за
платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7,
8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього
Закону, здійснюються платниками,
зазначеними у пункті 1 частини першої
статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на
які внесок нарахований.

Відповідно до ч.12 ст.9 зазначеного
Закону єдиний внесок підлягає сплаті
незалежно від фінансового стану
платника.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", рішення,
прийняті органами Пенсійного фонду з
питань, що належать до їх компетенції
відповідно до цього Закону, є
обов'язковими до виконання платниками
єдиного внеску, посадовими особами і
застрахованими особами.

Як передбачено ч. 2 ст.25 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" у разі
виявлення своєчасно не сплачених сум
страхових внесків платники єдиного
внеску зобов'язані самостійно
обчислити ці внески і сплатити їх з
нарахуванням пені в порядку і розмірах,
визначених статтею 25 Закону.

Частиною 6 ст.25 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" встановлено, що
за рахунок сум, що надходять від
платника єдиного внеску або від
державної виконавчої служби,
погашаються суми недоїмки, штрафних
санкцій та пені у порядку календарної
черговості їх виникнення. У разі якщо
платник має несплачену суму недоїмки,
штрафів та пені, сплачені ним суми
єдиного внеску зараховуються в рахунок
сплати недоїмки, штрафів та пені у
порядку календарної черговості їх
виникнення.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач в порушення вимог Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" не сплатив
єдиний внесок за жовтень 2012 року у
строки та в порядку, що визначені цим
Законом.

Згідно з ч.10 ст.25 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", на суму
недоїмки нараховується пеня з
розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати
за кожний день прострочення платежу.

Частиною 13 ст.25 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" передбачено, що
нарахування пені, передбаченої цим
Законом, починається з першого
календарного дня, що настає за днем
закінчення строку внесення
відповідного платежу, до дня його
фактичної сплати (перерахування)
включно.

Відповідно до п.2 ч.11 ст.25 Закону,
територіальний орган Пенсійного фонду
застосовує до платника єдиного внеску
такі штрафні санкції: за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску накладається штраф у
розмірі 10 відсотків своєчасно не
сплачених сум.

Відповідно до ч. 14 ст. 25 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" про нарахування
пені та застосування штрафів,
передбачених цим Законом, посадова
особа територіального органу
Пенсійного фонду в порядку,
встановленому Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сферах
трудових відносин, соціального захисту
населення, приймає рішення, яке
протягом трьох робочих днів
надсилається платнику єдиного внеску.

Так, пенсійним органом прийнято
рішення № 569 від 21.05.2013 р., про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску, яким на позивача
накладено штраф у розмірі 443298,37 грн. та
нараховано пеню у розмірі 153876,33 грн. за
період з 20.11.2012 р. по 28.12.2012 р. (а.с. 7).

Колегія суддів не погоджується з
доводами позивача, що нормами Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", зокрема,
статтею 12 цього Закону, визначено
конкретний проміжок часу, протягом
якого не нараховуються штрафи і пеня,
та цей проміжок часу повністю
відповідає строку дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів і ніяк не
пов'язаний з поняттям мораторію, у
зв'язку з наступним.

Ухвалою Господарського суду
Харківської області від 27.12.2011 у справі
№5023/10655/11 порушено провадження у справі
про банкрутство ДП "Завод імені
В.О.Малишева", з моменту прийняття
ухвали про порушення провадження у
справі про банкрутство введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів. (а.с.17).

Колегією суддів встановлено, що на час
звернення до суду з цим
адміністративним позовом провадження
у справі про банкрутство триває, проте
позивач продовжує здійснювати
господарську діяльність.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або ви знання його банкрутом"
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - зупинення виконання
боржником, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до прийняття рішення про
введення мораторію.

Частиною 4 ст.12 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або ви знання його банкрутом"
встановлено, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
провадження у справі про банкрутство,
про що зазначається в ухвалі
господарського суду. Протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів: забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства; не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Таким чином, зазначені норми регулюють
правовідносини, які виникли між
боржником і кредиторами у зв'язку з
неспроможністю боржника виконати
після настання встановленого строку
існуючі зобов'язання, і спрямовані на
відновлення платоспроможності
боржника або його ліквідацію з метою
здійснення заходів щодо задоволення
визнаних судом вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про
банкрутство не пов'язується завершення
підприємницької діяльності боржника,
він має право укладати угоди, у нього
можуть виникати нові зобов'язання.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що дія мораторію
поширюється лише на задоволення вимог
конкурсних кредиторів.

Отже, що стосується зобов'язань
поточних кредиторів, то за цими
зобов'язаннями згідно із загальними
правилами нараховується неустойка
(штраф, пеня), застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Приймаючи до уваги, що строк виконання
зобов'язань зі сплати єдиного внеску за
листопад 2012 року настав у позивача
після порушення провадження у справі
про банкрутство, дія мораторію на
виконання цих зобов'язань не
поширюється.

Нарахування неустойки (штрафу, пені),
процентів та інших економічних санкцій
з усіх видів заборгованості за
зобов'язаннями, строк виконання яких
настав після порушення справи про
банкрутство та введення мораторію,
припиняється згідно з частиною першою
статті 23 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або ви знання його банкрутом"
лише з дня прийняття господарським
судом постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд
України, який викладено у постанові від
9 липня 2013 року у справі №21-178а13, та
постанові судової палати в
адміністративній справі Верховного
суду України від 26.02.2013 року №21-34а12.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов вичерпних
юридичних висновків щодо встановлення
обставин справи і правильно застосував
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Завод імені В.О.Малишева"
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 12.11.2013р. по
справі № 820/10079/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко
З.О.Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О.
Калитка О.М. Повний текст ухвали
виготовлений 27.01.2014 р.