Справа № 801/9524/13-а
Суддя: Щепанська Ольга Анатоліївна
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

Справа № 801/9524/13-а

14.01.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Щепанської О.А.,

суддів Кобаля М.І. ,

Кондрак Н.Й.

розглянувши апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Саках та Сакському районі АР Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим (суддя
Котарева Г.М. ) від 21.10.13 у справі №
801/9524/13-а,

за позовом Фізичної особи-підприємеця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)

до Управління Пенсійного фонду України
в місті Саках та Сакському районі АР
Крим (вул. Строітельна, буд. 6 А, місто
Саки, Сакський район, Автономна
Республіка Крим, 96500)

про визнання протиправною та
скасування вимоги, спонукання до
виконання певних дій,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 21.10.2013
адміністративний позов задоволено
частково: визнано протиправною та
скасовано вимогу Управління
Пенсійного фонду України в місті Саки
та Сакському районі АР Крим від 06.08.2013
№Ф 3799 про сплату недоїмки з єдиного
внеску в розмірі 1194,03 грн; в іншій
частині позовних вимог - відмовлено;
стягнуто з Державного бюджету на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, і.н. НОМЕР_1) 114,70грн.
судового збору.

Не погодившись з даним рішенням суду,
Управління Пенсійного фонду України в
місті Саках та Сакському районі АР Крим
звернулося з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим у частині
задоволення позовних вимог, та
прийняти нове рішення, яким визнати
вимоги щодо сплату боргу від 06.08.2013
№Ф3799 на суму 1194,03 грн. винесених
Управлінням до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 правомірними,
залишити їх у силі.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 29.11.2013 відкрито апеляційне
провадження за апеляційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
місті Саках та Сакському районі АР
Крим, проведено необхідні підготовчі
дії, передбачені статтею 190 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які достатні для закінчення
підготовки та призначення справи до
апеляційного розгляду.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 29.11.2013 закінчено підготовку та
призначено справу до апеляційного
розгляду.

Розпорядженням голови
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 14.01.2014 року
у складі судової колегії було
здійснено заміну судді Горошко Н.П. на
суддю Кобаля М.І.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

У судове засідання 14.01.2014 сторони, їх
представники не з'явились, про дату, час
та місце апеляційного розгляду справи
повідомлені в встановленому законом
порядку.

Суд, керуючись положеннями пункту 2
частини першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнав за можливе перейти до
письмового провадження по справі.

Судова колегія, розглянувши справу в
порядку статей 195, 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
фізична особа-підприємець ОСОБА_2
(позивач) звернувся до Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Саки та Сакському районі АР
Крим (відповідач) про визнання
протиправною та скасування вимоги від
06.08.13р. №Ф 3799 та зобов'язання звільнити
від сплати єдиного внеску.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Матеріали справи свідчать про те, що
01.03.1995р. державним реєстратором
Виконавчого комітету Сакської міської
Ради АР Крим позивач зареєстрований у
якості фізичної особи-підприємця (а. с.
22).

Так, з 01.04.12р. згідно свідоцтва платника
єдиного податку, позивач здійснює
підприємницьку діяльність за
спрощеною системою оподаткування (а.с.
23).

З матеріалів справи вбачається, що
позивач є пенсіонером, що
підтверджується посвідченням (а.с. 21).

Отже, пенсія була призначена
позивачеві за вислугу років на
підставі заяви від 19.09.1994р. відповідно
до Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби та деяких інших
осіб» (вислуга років 27).

06.08.13р. Управлінням пенсійного фонду в
м. Саки та Сакському районі стосовно
позивача було винесено вимогу №Ф 3799
про сплату недоїмки з єдиного внеску в
розмірі 1194,03грн. (а.с. 4).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» (далі -
Закон №2464) єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно з пунктом 4 частини першої
статті 4 Закону №2464, платниками єдиного
внеску є фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Підпунктом 3 частини першої статті 7 та
частини одинадцятої статті 8 Закону
№2464 встановлено, що фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, нараховують
єдиний внесок у розмірі 34,7 відсотка на
суми, самостійно визначені, але не
більше максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску.

Законом України від 07.07.11р. № 3609-VІ «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України» статтю 4 Закону № 2464 доповнено
частиною четвертою такого змісту:
«Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування». Зазначений
Закон набрав чинності 06 серпня 2011 року.

Відтак, стаття 4 Закону № 2464 в редакції,
яка діє з 06 серпня 2011 року, виключає з
числа платників єдиного соціального
внеску фізичних осіб - підприємців, які
є пенсіонерами за віком та отримують
пенсію або соціальну допомогу, окрім
випадків добровільної участі цих осіб
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

В статті 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058-IV від 09.07.03р. (далі -
Закон № 1058) визначене поняття «пенсія»
- як, щомісячна виплата в солідарній
системі загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування, яку
отримує застрахована особа в разі
досягнення нею передбаченого цим
Законом пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом; та
поняття «пенсіонер» - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону №1058,
за рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника. Умови
її призначення за віком визначені
статтею 26 зазначеного Закону.

Таким чином, згідно з ч.1 ст.26 Закону
України № 1058, особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

При цьому, закон не містить обмежень в
залежності від виду отримуваної
пенсіонерами пенсії (за віком, по
інвалідності, в разі втрати
годувальника чи за вислугу років).

Згідно з статтею 2 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р.
№1788-XII визначено такі види державних
пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по
інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років; б)
соціальні пенсії.

Умови призначення пенсії за віком
передбачені в статті 12 даного Закону.
Так, право на пенсію за віком мають:
чоловіки - після досягнення 60 років і
при стажі роботи не менше 25 років; жінки
- після досягнення 55 років і при стажі
роботи не менше 20 років.

Виходячи з системного аналізу
наведених правових норм, суд першої
інстанції, правомірно на думку судової
колегії дійшов висновку про те, що для
звільнення фізичної особи - підприємця
від сплати єдиного внеску з підстав,
передбачених частиною четвертою
статті 4 Закону № 2464-VI, необхідно
встановити факт набуття зазначеною
особою права на пенсію за віком, однією
з умов якого для чоловіків є досягнення
60 річного віку, або права на пенсію по
інвалідності, яка може бути призначена
у разі встановлення групи
інвалідності, що підтверджується
висновком медико-соціальної
експертизи. Отже, визначальним
критерієм надання пільги щодо
звільнення від сплати єдиного внеску є
досягнення фізичною
особою-підприємцем пенсійного віку.

Як вбачається з матеріалів справи,
10.02.08р. позивачу виповнилося шістдесят
років, він є пенсіонером за віком, на
якого поширюються пільги, закріплені
ч.4 ст. 4 Закону №2464, яка звільняє від
сплати єдиного всіх без виключення
пенсіонерів за віком. До того ж, слід
зазначити, що законодавець зазначеною
нормою не виключає осіб, які є
пенсіонерами та отримують пенсію за
віком на пільгових умовах, тобто
зазначений перелік обставин є
вичерпним і розширеному тлумаченню не
підлягає.

На думку судової колегії, суд першої
інстанції правомірно не прийняв до
уваги посилання Управління пенсійного
фонду України в м. Саки та Сакському
районі АР Крим на те, що поняття
«одержувач пенсії за віком» та
«одержувач пенсії за вислугу років» не
є тотожними, оскільки умови
призначення позивачеві пенсії взагалі
не мають значення для поширення на
нього приписів ч.4 ст. 4 Закону №2464.

Зокрема, диспозиція зазначеної норми в
якості обставин звільнення платників
єдиного внеску від обов'язку його
сплачувати визначає лише їх
відповідність поняттю «пенсіонер за
віком», тобто наявність певного віку та
достатнього стажу. Отже, враховуючи, що
позивач у справі підпадає під
категорію «пенсіонер за віком», він
звільняється від сплати єдиного
внеску.

В статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до приписів частини 4 статті
25 Закону №2464 територіальний орган
пенсійного фонду у порядку, за формою і
в за формою і в строки, встановлені
Пенсійним фондом за погодженням з
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сферах трудових відносин,
соціального захисту населення,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Підпунктом б пункту 8.2 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженою
Постановою Правління пенсійного фонду
України № 21-1 від 19 грудня 2003 року
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 16 січня 2004 року за N 64/8663)
встановлено, що органи пенсійного
фонду надсилають страхувальникам
вимогу про сплату недоїмки у разі, якщо
страхувальник має на кінець звітного
базового періоду недоїмку зі сплати
страхових внесків. В такому випадку
вимога формується на підставі даних
особових рахунків платників на всю
суму боргу та надсилається протягом
п'яти робочих днів, наступних за
звітним базовим періодом.

Відтак, в особовому рахунку позивача
відповідачем безпідставно відображено
нарахування єдиного соціального
внеску в сумі - 2286,03грн. за 2012 рік, що
свідчить про відсутність підстав для
формування відповідачем вимоги,
оскільки недоїмка зі сплати внеску у
позивача відсутня.

На підставі вищевикладеного, судова
колегія погоджується з доводами суду
першої інстанції про наявність
правових підстав для скасування
оскаржуваної вимоги від 06.08.13р. №Ф3799
про сплату боргу позивачем недоїмки зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Стосовно вимог позивача в частині
зобов'язання звільнити його від сплати
єдиного внеску, судом першої інстанції
зазначено наступне.

Нормами статті 5 Закону №2464
встановлено, що облік осіб, зазначених
у пунктах 1, 4, 5 частини першої статті 4
цього Закону, ведеться в порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування, а
щодо застрахованих осіб, які є
учасниками накопичувальної системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування (далі -
учасниками накопичувальної пенсійної
системи), - з національною комісією, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сферах трудових відносин,
соціального захисту населення, та
Пенсійним фондом.

Так, взяття на облік осіб, зазначених у
пунктах 1, 4, 5 частини першої статті 4
цього Закону, здійснюється органом
доходів і зборів шляхом внесення
відповідних відомостей до реєстру
страхувальників.

Зняття з обліку платників єдиного
внеску, зазначених в абзацах другому,
п'ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4
частини першої статті 4 цього Закону,
здійснюється органами доходів і зборів
на підставі відомостей з реєстраційної
картки, наданих державним
реєстратором, а платників єдиного
внеску, зазначених в абзаці шостому
пункту 1 та пункті 5 частини першої
статті 4 цього Закону, на яких не
поширюється дія Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців», - за
їхньою заявою після проведення
передбачених законодавством перевірок
платників, звірення розрахунків та
проведення остаточного розрахунку, а
платників єдиного внеску, зазначених в
абзаці восьмому пункту 1 частини першої
статті 4 цього Закону, - за їхньою
заявою.

Органи доходів і зборів повідомляють
Пенсійний фонд про взяття на облік
платників єдиного внеску із
зазначенням органу доходів і зборів, в
якому взято на облік платника. Порядок
здійснення такого повідомлення
визначається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом.

Взяття на облік платників єдиного
внеску, зазначених у пунктах 2 - 14
частини першої статті 4 цього Закону,
здійснюється органом доходів і зборів
з внесенням відповідних відомостей до
реєстру застрахованих осіб.

Приймаючи до уваги вищенаведені
обставини, судова колегія вважає
обгрунтованим висновок суду першої
інстанції про те, що суд не може брати
на себе повноваження суб'єкта владних
повноважень і приймати рішення яке
відноситься до компетенції органів
Пенсійного фонду України, у зв'язку із
чим, позовні вимог в цій частині
задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

Правова оцінка, яку суд першої
інстанції дав обставинам справи, не
суперечить вимогам процесуального і
матеріального права, а доводи
апеляційної скарги щодо їх
неправильного застосування є
необґрунтованими.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим та не може бути
скасовано з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Все вищенаведене дає судовій колегії
право для висновку, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись частиною третьою статті 24,
статтями 160, 167, частиною першою статті
195, статтею 196, пунктом 1 частини першої
статті 198, статтею 200, пунктом 1 частини
першої статті 205, статтями 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Саках та Сакському районі АР Крим -
залишити без задоволення.

2.Постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 21.10.13 у справі №
801/9524/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення згідно з частиною п'ятою
статті 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку
статті 212 Кодексу адміністративного
судочинства України, згідно з якою
касаційна скарга на судові рішення
подається безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, а в разі
складення ухвали в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу -
з дня складення ухвали в повному
обсязі.

Головуючий суддя підпис
О.А.Щепанська

Судді підпис М.І.
Кобаль

підпис Н.Й. Кондрак

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
О.А.Щепанська