Справа № 2а-3523/11
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
Справа № 78554/12

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качмара В.Я., Гінди О.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження засіданні в м. Львові
апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородської міської ради на постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 04.11.2011 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
праці та соціального захисту населення
Ужгородської міської ради, Головного
Управління праці та соціального
захисту населення Закарпатської
області, Головного управління
Державного казначейства України в
Закарпаській області про стягнення
грошової допомоги, -

ВСТАНОВИЛА :

06 липня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом, у
якому просив поновити пропущений строк
для звернення до суду за захистом
порушених прав, визнати дії
відповідача щодо нарахування йому
щорічної разової допомоги до 5 травня
за 2009-2010 роки в не повному об'ємі -
неправомірними, зобов'язати
відповідача провести нарахування йому
недоплаченої суми щорічної разової
допомоги до 5 травня за 2009-2010 роки у
відповідності до ст.13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та стягнути з
відповідача на його користь
недоплачену суму щорічної разової
допомоги у розмірі 8868,11 гривень.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 04.11.2011 року позов
задоволено частково.

Визнано неправомірними дії управління
праці та соціального захисту населення
Ужгородської міської ради щодо
нарахування та виплати в користь
ОСОБА_1 щорічної допомоги до 5 травня за
2009, 2010, відповідно до положень Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородської міської ради провести
нарахування та виплати в користь
ОСОБА_1 щорічної допомоги до 5 травня за
2009, 2010, відповідно до положень Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Постанову суду оскаржив відповідач. У
поданій апеляційній скарзі просить
зазначену постанову скасувати і
ухвалити нову про відмову у
задоволенні заявлених позовних вимог,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права та неврахування
істотних обставин справи. Апеляційну
скаргу обґрунтовує тим, що воно
належним чином і відповідно до вимог
Закону України про Державний бюджет
України на 2011 рік та постанови Кабінету
Міністрів України № 341 від 04.04.2011 року
виконало свій обов'язок перед
позивачем з виплати йому щорічної
разової грошової допомоги, як учаснику
війни. Просить врахувати, що воно не є
головним розпорядником коштів для
виплати спірної допомоги і що виключно
законом про Державний бюджет України
визначаються видатки на
загальносуспільні потреби, їх розмір
та цільове спрямування. Вказує на
порушення судом першої інстанції норм
бюджетного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України,
колегія суддів вважає можливим
проведення розгляду справи в порядку
письмового провадження, за наявними у
справі матеріалами та на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта у їх сукупності, колегія
суддів приходить до переконання, що
подана апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив із того,
що він є інвалідом війни 3 групи, якому
відповідно до вимог ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
щорічно до 5 травня виплачується
грошова допомога у розмірі 7
мінімальних пенсій за віком. Рішенням
Конституційного Суду України від 09
липня 2007 року за № 6-рп/2007 визнано, що
звуження змісту та обсягу прав
громадян України, що потребують
додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави, шляхом
прийняття нових законів або внесення
змін до чинних законів за ст. 22
Конституції України не допускається.
Обов'язок щодо нарахування і виплати
спірної недоплати слід покласти на
Залізничний відділ соціального
захисту.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
нормам матеріального права і є
правильними.

Встановлено, що позивач має статус
інваліда війни 3 групи, що
підтверджується посвідченням серії Б
№065987 та відповідно до вимог ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» (Закон № 3551-XII) щорічно до 5
травня має право на одержання грошової
допомоги у розмірі 7 мінімальних пенсій
за віком, обов'язок щодо виплати якої,
за правилами ст. 171 цього ж Закону,
покладено на органи праці та
соціального захисту населення.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» статті 12 Закону №
3551-XII викладено в новій редакції,
відповідно до якої учасникам бойових
дій щорічно до 5 травня виплачується
разова грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 такі
положення визнані неконституційними.

Отже, з 22 травня 2008 року відновлено дію
статті 12 Закону № 3551-XII, відповідно до
якої розмір грошової допомоги
інвалідам війни 3 групи має становити 7
мінімальних пенсій за віком.

Статтею 152 Конституції України
передбачено, що Закони, інші правові
акти або їх окремі положення, що
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсій за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом

Згідно із ч. 3 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом
першим частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій
призначених згідно з цим Законом.

Наявність такої норми за відсутності
іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в
реалізації позивачем конституційної
гарантії та права на отримання разової
грошової допомоги до 5 травня, виходячи
з розміру мінімальної пенсії за віком,
як це встановлено ст. 12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Разом з тим, при зверненні до суду
позивачем пропущено шестимісячний
строк звернення до суду, передбачений
ч.2 ст.99 КАС України та не наведено
поважних причин його пропуску.

Відповідно до ст.100 КАС України -
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до
уваги дату звернення позивача до суду
із даним адміністративним позовом,
відсутність поважних причин для
поновлення строку, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
позовні вимоги позивача про
зобов'язання відповідача нарахувати та
виплатити на його користь передбачену
ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» разову грошову
допомогу, як інваліду війни 3 групи за
період 2009 року включно слід залишити
без розгляду.

Таким чином, колегія суддів вважає
підставними заявлені вимоги позивача в
частині зобов'язання відповідача
нараховувати і виплатити позивачу
передбачену ст. 13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» разову грошову
допомогу до 5 травня в розмірі 7
мінімальних пенсій за віком лише за 2010
рік.

За таких обставин судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Наведене в силу ст. 202 КАС
України є підставою для скасування
постанови, що оскаржується, та
прийняття нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородської міської ради
задовольнити частково, постанову
Ужгородського міськрайонного суду від
04 листопада 2011 року в справі № 2а-3523/11 -
скасувати та прийняти нову, якою позов
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління
праці та соціального захисту населення
Ужгородської міської ради щодо відмови
у нарахуванні і виплаті ОСОБА_1
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня як інваліду війни 3 групи
відповідно до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Ужгородської міської ради нарахувати і
виплатити ОСОБА_1 щорічну разову
грошову допомогу до 5 травня як
інваліду війни 3 групи за 2010 рік в
розмірі, передбаченому ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», з
врахуванням проведених виплат.»

Адміністративний позов в частині
позовних вимог про зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити
щорічну разову грошову допомогу до 5
травня відповідно до Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» за період 2009
року включно - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, може
бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В.В. Ніколін

Судді
В.Я. Качмар

О.М. Гінда