Справа № 826/8728/13-а
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8728/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Костенко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючий-суддя Грибан
І.О.

судді
Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Печенюк
Р.В.

розглянув в судовому засіданні в м.
Києві апеляційну скаргу Головного
управління Державної казначейської
служби України у м.Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 02 серпня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ардіс» до Київської
регіональної митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України у м.Києві про
скасування рішення, повернення
надмірно сплачених коштів -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з
адміністративним позовом до Київської
регіональної митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України у м.Києві про
скасування рішення, повернення
надмірно сплачених коштів.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 02 серпня 2013 року адміністративний
позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції відповідач Головне
управління Державної казначейської
служби України у м.Києві подав
апеляційну скаргу, в якій вказує на
порушення судом першої інстанції при
ухваленні оскаржуваної постанови норм
матеріального права, а тому просить її
скасувати та ухвалити нову про відмову
в задоволенні позову.

Сторони, що були належним чином
повідомлені, в судове засідання на
апеляційний розгляд не з'явилися.
Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення клопотання,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.
Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
підставі контракту з Фірмою «HANGZHOU JOY KIE
IND AND TRAD.CO.LTD» (Китай) (Продавець) від
17.12.2012 року №2013JK-UA-01 та згідно з
комерційним інвойсом від 20.03.2012 року
№JK2013-2-5, позивачем придбано товар
(частини до велосипедів), визначеної
номенклатури, кількості та ціни, на
загальну вартість 32705,20 дол. США.

Даний товар подано до митного
оформлення згідно з ВМД №100270000/2013/246649
від 18.05.2013 року та задекларовано його
митну вартість відповідно до ст. 58 МК за
першим методом (за ціною договору) у
розмірі 276064,09 грн., що включає вартість
товару 261412,66 грн. (32705,20 дол. США) та
транспортні витрати у розмірі 14651,42 грн.

На підтвердження заявленої митної
вартості товару за ціною договору
декларант подав до митного оформлення:
зовнішньоекономічний контракт
№2013JK-UA-01 від 17.12.2012 року, інвойс №JK2013-2-5
від 20.03.2013 року з перекладом, інформацію
про вантаж від 18.05.2013 року імпорт 40 ЕЕ,
міжнародну товарно-транспортну
накладну №657782 від 18.05.2013 року, акт про
проведення огляду товарів від 18.05.2013
року, коносамент BILL OF LADING MSCUXH743747,
довідку №140513-002 від 14.05.2013 року про
вартість транспортних витрат в розмірі
14651,42 грн., платіжне доручення від 21.05.2013
року №548 про оплату фрахту на суму 14651,42
грн., пакувальний лист №JK2013-2-5,
платіжне доручення в іноземній валюті
від 23.04.2013 року №156 про оплату товару, у
т.ч. згідно інвойсу №JK2013-2-5 від 20.03.2013
року, та ін.

Київською регіональною митницею
додатково витребувано у позивача
виписку з бухгалтерської документації,
каталоги, специфікації, прас-листи
виробника товару, копію митної
декларації країни відправлення,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованої експертною
організацією.

Крім того, Київською регіональною
митницею скориговано митну вартість
товарів, про що прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів
від 18.05.2013 року №/2013/410253/2 та
винесено картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів від 18.05.2013 року
№100270000/2013/10280.

Зазначене рішення прийнято у зв'язку з
неможливістю застосування першого
методу визначення митної вартості
через наявність сумнівів щодо
достовірності відомостей, необхідних
для підтвердження заявленої вартості,
а також відмова декларанта від надання
додаткових доказів. А також зазначено,
що відсутні документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості, а використані декларантом
відомості не є об'єктивними, не
піддаються обчисленню.

В подальшому, виходячи з визначеної
відповідачем митної вартості товару
позивач подав до митного оформлення
нову ВМД №100270000/2013/246681 від 18.05.2013 року,
згідно з якою проведено митне
оформлення товару, а позивачем
сплачено ПДВ на 6526,82 грн. і мита на 2966,73
грн. більше.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції вважав, що позивачем
подано відповідачу достатній пакет
документів на підтвердження
кількісних і вартісних показників
імпортованого товару, повноти і
достовірності митної вартості товару,
заявленої позивачем за першим методом,
тому заявлена позивачем митна вартість
товарів за ціною договору відповідає
вимогам ст. 58 МК. Натомість коригування
відповідачем митної вартості
здійснено неправомірно з порушенням ч.
3 ст. 53, ч. 6 ст. 54, ч. 1 ст. 55 МК та всупереч
правилам, визначеним ст. 58 цього
Кодексу.

Колегія суддів апеляційної інстанції з
даним висновком суду першої інстанції
погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
України митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно статті 52 Митного Кодексу
України, декларант або уповноважена
ним особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з митним
органом;

2) подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням митному органу
додаткової інформації.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:

- декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 Митного кодексу
України, якою встановлено, що митний
контроль має передбачати виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15 лютого 2011 року «Про
внесення змін до Закону України «Про
приєднання України до Протоколу про
внесення змін до Міжнародної конвенції
про спрощення та гармонізацію митних
процедур», якими запроваджено
стандартні правила: на підтвердження
декларації на товари митна служба
вимагає тільки ті документи, які є
необхідними для проведення контролю за
даною операцією та забезпечення
виконання усіх вимог щодо застосування
митного законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Крім того, це узгоджується з
проголошеними у статті 8 Митного
кодексу України принципами здійснення
державної митної справи на засадах
законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі;
заохочення доброчесності.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу
України передбачено, що в разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Частиною 2 статті 54 Митного Кодексу
передбачається, що контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 54
Митного Кодексу передбачено, що митний
орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Згідно статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 58 Митного кодексу України
встановлено, що у разі якщо митна
вартість не може бути визначена за
основним методом, застосовуються
другорядні методи, зазначені у пункті 2
частини першої статті 57 цього Кодексу.

Статтею 58 Митного Кодексу
передбачено, що метод визначення
митної вартості за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

В частині 2 статті 54 Кодексу
встановлено порядок проведення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Отже, аналізуючи наведені вище норми,
колегія суддів приходить до висновку,
що основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності. У разі
неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу. У
разі якщо неможливо застосувати жоден
із зазначених методів, митна вартість
визначається за резервним методом
відповідно до вимог, встановлених
статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до наказу Міністерства
фінансів України «Про затвердження
форми рішення про коригування митної
вартості товарів, Правил заповнення
рішення про коригування митної
вартості товарів та Переліку
додаткових складових до ціни договору»
від 24.05.2012 № 598 в графі 33 рішення про
коригування митної вартості товарів
«Обставини прийняття Рішення та
джерела інформації, що
використовувалися митним органом для
визначення митної вартості»
зазначаються причини, через які митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), у
тому числі: неподання основних
документів, які підтверджують
відомості про заявлену митну вартість
товарів (згідно з переліком та
відповідно до умов, наведених у статті
53 Кодексу); невірно проведений
розрахунок митної вартості;
невідповідність обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ
Кодексу; надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості. Зазначається послідовність
застосування методів визначення
митної вартості та причин, через які не
був застосований кожний з методів, що
передує методу, обраному митним
органом.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем надано відповідачу для
митного оформлення імпортованого
товару документи, що передбачені ч. 2 ст.
53 МК. Подані документи чітко
ідентифікують оцінюваний товар, не
містять розбіжностей та містять дані,
що піддаються обчисленню, та
підтверджують ціну товарів, що
підлягала сплаті позивачем на користь
продавця, - 43084,76 дол. США, тобто
підтверджують митну вартість товарів
за ціною договору згідно з вимогами ч. 4,
5 ст. 58 МК, а також підтверджують
вартість транспортних витрат.

Разом з тим, запис в гр. 33 оскаржуваного
рішення про відсутність документів, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості, та про використання
декларантом відомостей необ'єктивних і
які не піддаються обчисленню, лише
констатує зміст нормативних положень,
але не свідчить про конкретні недоліки
в наданих документах.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що відповідач прийняв рішення
про коригування митної вартості
товарів та оформив картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформлені чи пропуску товарів і
транспортних засобів комерційного
призначення з порушенням статей глави 8
та 9 Митного Кодексу України, наказу
Міністерства фінансів України «Про
затвердження форми рішення про
коригування митної вартості товарів,
Правил заповнення рішення про
коригування митної вартості товарів,
Переліку додаткових складових до ціни
договору» від 24.05.2012 р. № 598 та наказу
Мінфіну України «Про затвердження
Порядку виконання митних
формальностей при здійсненні митного
оформлення товарів із застосуванням
митної декларації на бланку єдиного
адміністративного документа» від
30.05.2012 р. № 63, а саме - за відсутністю
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено недостовірні відомості про
митну вартість товарів, у тому числі
без обґрунтування причин того, що
позивачем невірно визначено митну
вартість товарів.

Отже, митний орган під час здійснення
митного контролю правильності
визначення позивачем митної вартості
товарів і митного оформлення діяв у
спосіб, який не відповідає вимогам
Митного кодексу України.

Як встановлено судом першої інстанції,
прийняття відповідачем неправомірного
рішення призвело до надмірної сплати
позивачем при митному оформленні
товару ПДВ на суму 6526,82 грн. і мита на
суму 2966,73 грн.

Відповідно до статтею 27 МК якщо
задоволення скарги на рішення, дії або
без-діяльність митних органів або їх
посадових осіб пов'язане з виплатою
грошових сум, їх вип-лата здійснюється
за рахунок державного бюджету
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів, на
підставі рішення суду, органу чи
посадової особи щодо задоволення
скарги повністю або частково в порядку,
визначеному законом.

Згідно підпункту 3 пункту 9 розділу VI
Прикінцевих та перехідних положень
Бюджетного кодексу України у разі
безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Водночас пунктом 19 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ встановлено, що безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

Оскільки неправильна оцінка митної
вартості товарів призвела до зайвої
сплати позивачем мита та податку на
додану вартість, а тому порушене право
позивача підлягає поновленню шляхом
стягнення з Державного бюджету України
зайво сплаченого податку на додану
вартість

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що судом першої інстанції
правильно встановлені обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
на підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин в справі, підтверджених
доказами, а доводи апеляційної скарги
не спростовують висновки суду першої
інстанції, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 200, 205, 206 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Головного
управління Державної казначейської
служби України у м.Києві залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва
від 02 серпня 2013 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя
О.О.Беспалов

Суддя
А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 24.01.14 р.

.

Головуючий суддя
Грибан І.О.

Судді:
Беспалов О.О.

Парінов А.Б.