Справа № 818/6135/13-а
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 р.Справа № 818/6135/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Курило Л.В. , Русанової В.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної фінансової
інспекції в Сумській області на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 30.09.2013р.
по справі № 818/6135/13-а

за позовом Косівщинська сільська
рада Сумського району Сумської області

до Державної фінансової інспекції в
Сумській області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Косівщинська сільська рада звернулася
до суду з позовом до Державної
фінансової інспекції в Сумській
області в якому з урахуванням уточнень
просить скасувати пункти 3, 7, 8, 13, 14, 15
листа-вимоги № 05-14/815 від 01 липня 2013 р.
Сумської об'єднаної державної
фінансової інспекції, за виключенням
підпункту 1 пункту 13 зазначеної листа -
вимоги, щодо вжиття заходів щодо
припинення використання ТОВ АФ
«Косівщинська» земельних ділянок без
договорів, та підпункту 1 пункту 14, щодо
внесенні змін в договори оренди.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2013 р. позовні вимоги задоволені
частково, а саме: скасовано пункт 7
листа вимоги № 05-14/815 від 01 липня 2013 року
Сумської об'єднаної державної
фінансової інспекції; скасовано пункт
13 листа вимоги № 05-14/815 від 01 липня 2013
року Сумської об'єднаної державної
фінансової інспекції в частині
зобов'язання: стягнути з ТОВ АФ
"Косівщинська" до Косівщинського
сільського бюджету кошти в сумі 138825,72
грн.; стягнути з громадянина ОСОБА_1 до
Косівщинського сільського бюджету
кошти в сумі 8724,88 грн.; - в іншому випадку
- шкоду в сумі 147550,60 грн. покрити за
рахунок осіб, які допустили
використання земель в межах населених
пунктів Косівщинської сільської ради
без укладення договорів оренди та
сплати плати за землю, в порядку та
розмірах, встановлених ст.ст. 130-136
Кодексу Законів про працю України.

Скасовано пункт 14 листа вимоги № 05-14/815
від 01 липня 2013 року Сумської об'єднаної
державної фінансової інспекції в
частині зобов'язання: стягнути з
громадянина ОСОБА_2 до Косівщинського
сільського бюджету кошти в сумі 3674,94
грн.; стягнути з громадянина ОСОБА_3 до
Косівщинського сільського бюджету
кошти в сумі 176,98 грн.; в іншому випадку -
шкоду в сумі 3851,92 грн. покрити за
рахунок осіб, які допустили
використання земель в межах населених
пунктів Косівщинської сільської ради з
заниженними розмірами орендної плати
по укладеним з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
договорам оренди, в порядку та
розмірах, встановлених ст.ст. 130-136
Кодексу Законів про працію України.

Скасувано пункт 15 листа вимоги № 05-14/815
від 01 липня 2013 року Сумської об'єднаної
державної фінансової інспекції в
частині зобов'язання вжити заходи щодо
стягнення з ТОВ АФ "Косівщинська" до
Косівщинського сільського бюджету
коштів в сумі 25023,50 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Відповідач не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на незаконність рішення суду першої
інстанції в зв'язку з ненаданням
належної правової оцінки обставинам
справи та невірним застосуванням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
30 вересня 2013 р. та прийняти нове судове
рішення, яким відмовити у задоволені
позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а саме: вимог Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»,
Податкового кодексу України, КАС
України та не відповідність висновків
суду обставинам справи.

У судове засідання сторони не
з'явилися, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку з чим, відповідно до ст.
197 КАС України, справа розглядається в
письмовому провадженні за наявними у
справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши наявні
в матеріалах справи докази, вважає, що
вимоги апеляційної скарги задоволенню
не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
Сумською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності Косівщинської сільської
ради за період з 01 січня 2011 р. по 28
серпня 2013 р., за результатами якої
складено акт ревізії від 28 травня 2013 р.
№ 05-20-01/70 (т.2 а.с. 3-82), на підставі якого
винесено лист-вимогу №05-14/815 від 01 липня
2013 р. «Про усунення виявлених ревізією
порушень законодавства з фінансових
питань» (т.1 а.с. 5-12).

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач, здійснюючи
розрахунок сум недоотриманої
сільським бюджетом орендної плати
(плати за землю) за користування
земельними ділянками, вийшов за межі
повноважень визначених законодавством
України та вимоги відвідача, викладені
в п. п. 13, 14, 15 оскаржуваного листа -
вимоги, щодо зобов'язання Косіщинську
сільську раду стягнути недоотримані
сільськім бюджетом суми плати за землю
не ґрунтуються на законодавстві та
суперечать нормам Податкового кодексу
України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судовим розглядом встановлено, що
пунктом 3 листа-вимоги від 01 липня 2013 №
05-14/815, зазначено, що в порушення вимог
ч.1 ст. 11, ч. 2 ст.20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», п. 2.1 Інструкції про
порядок нарахування та сплати єдиного
соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 27.09.2010 № 21-5, в Косівщинській
сільській раді протягом періоду з 01
січня 2011 р. по 28 лютого 2013 р.
проводилося нарахування та сплата
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
виплати, що здійснювались 15-ти особам,
які на момент нарахування цих виплат не
перебували у трудових відносинах з
установою, що призвело до зайвого
нарахування та сплати за рахунок
загального фонду сільського бюджету
єдиного соціального внеску на загальну
суму 9256, 71 грн.

Судовим розглядом встановлено, що
п'ятнадцяти працівникам в день їх
звільнення не було проведено повний
розрахунок, вже після їх звільнення
виплачувались заробітна плата,
компенсації за невикористані частини
відпусток, та одній особі було
виплачено десять місячних посадових
окладів, які надаються державному
службовцю при виході на пенсію (а.с.
104-105).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", базою для
нарахування єдиного внеску для
роботодавців та найманих працівників є
сума нарахованої заробітної плати за
видами виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України «Про оплату праці».

Визначення видів виплат, що
відносяться до основної, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат, при нарахуванні єдиного внеску
передбачено Інструкцією зі статистики
заробітної плати, затвердженою наказом
Державного комітету статистики
України від 13.01.2004 №5, зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за
№ 114/8713 (далі - Інструкція).

Згідно з п.п. 2.2.12 Інструкції, суми
грошових компенсацій у разі
невикористання щорічних (основної,
додаткової) відпусток та додаткових
відпусток працівникам, які мають дітей,
у розмірах передбачених
законодавством, входять до фонду
оплати праці у складі фонду додаткової
заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно того, що зазначені виплати є
об'єктом для нарахування та утримання
єдиного внеску незалежно від того чи
вони здійснені в день звільнення чи
пізніше.

Відповідно до розділу І Переліку видів
виплат, що здійснюються за рахунок
коштів роботодавців, на які не
нараховується єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженого
постановою КМУ від 22.12.2010 № 1170, на
одноразову допомогу працівникам, які
виходять на пенсію, включаючи грошову
допомогу державним службовцям, вихідну
допомогу у разі припинення трудового
договору єдиний соціальний внесок не
нараховується.

З меморіальних ордерів № 5 «Зведення
розрахункових відомостей із
заробітної плати та стипендій» та
звітів про нарахування єдиного внеску,
вбачається, що позивачем єдиний
соціальний внесок на вихідну допомогу
при виході на пенсію не нараховувався.

Пунктом 7 листа вищезазначеної вимоги
передбачено, що в порушення п. 3.2.
Інструкції з обліку коштів,
розрахунків та інших активів бюджетних
установ, затверджених наказом
Державного казначейства України від
26.12.2003 №242, не перераховано в січні 2011
року та станом на день проведення
ревізії до загального фонду
Косівщинського сільського бюджету
(котлового рахунку) кошти в сумі 2154,72
грн., отримані, як відшкодування
незаконно проведених видатків за
минулі роки (по результатам
попередньої ревізії), у зв'язку з чим:
перерахувати до котлового рахунку
Косівщинського сільського бюджету
Косівщинської сільської ради кошти в
загальній сумі 2154,72 грн., що надійшли як
відшкодування незаконно проведених
видатків за минулі бюджетні роки.

Пунктом 8 листа вищезазначеної вимоги
зазначено, що в порушення п. 3.2
Інструкції з обліку коштів,
розрахунків та інших активів бюджетних
установ, затвердженої наказом
Державного казначейства України від
26.12.2003 № 242, Косівщинською сільською
радою не перераховано до сільського
бюджету (котлового рахунку) в 2012-2013
роках та станом на початок ревізії
кошти в загальній сумі 1740,60 грн., що
виникли внаслідок перерахунку в
поточному 2012, 2013 роках заробітної
плати, працівникам закладів сільської
ради (за період хвороби) за минулий 2011,
2012 рік відповідно, у зв'язку з
чим:перерахувати до котлового рахунку
Косівщинського сільського бюджету
Косівщинської сільської ради кошти в
загальній сумі 1740, 60 грн., що надійшли як
відшкодування незаконно проведених
видатків за минулі бюджетні роки.

З акту ревізії вбачається , що
сільською радою не перераховано до
сільського бюджету в 2011-2012 роках та в
періоді, який підлягає ревізії і на
початок ревізії кошти у сумі 2154,72 грн.,
що надійшли, як відшкодування
незаконно проведених видатків за
минулі бюджетні періоди (зайво
нарахована та сплачена заробітна плата
працівникам закладів сільської ради:
надбавка за інтенсивність
бібліотекарям надбавка за шкідливі
умови праці, відпускні), виявлені в ході
попередньої ревізії. А також не
перераховано до сільського бюджету
(котлового рахунку) в 2012-2013 роках та
станом на початок ревізії кошти в
загальній сумі 1740,60 грн., що виникли
внаслідок перерахунку в поточному 2012,
2013 роках заробітної плати, працівникам
закладів сільської ради (за період
хвороби) за минулий 2011, 2012 рік.

Відповідно до п.3.2. Інструкції з обліку
коштів, розрахунків та інших активів
бюджетних установ, затвердженої
наказом Державного казначейства
України від 26.12.2003 № 242, на рахунки
зараховується сума коштів, яка
фактично надійшла на ім'я установи (у
тому числі кошти, що вносяться на
відновлення касових видатків
поточного року). Суми коштів, які
надходять на відновлення касових
видатків загального фонду, проведених
у минулих бюджетних періодах,
перераховуються до доходів
відповідного бюджету.

Відповідно до ч. 1. ст. 23 Бюджетного
Кодексу України, будь-які бюджетні
зобов'язання та платежі з бюджету
здійснюються лише за наявності
відповідного бюджетного призначення,
якщо інше не передбачено законом про
Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються
законом про Державний бюджет України
(рішенням про місцевий бюджет) у
порядку, визначеному цим Кодексом.
Частиною 3 статті 23 Бюджетного Кодексу
України передбачено, що якщо в процесі
виконання бюджету зміна обставин
вимагає менших бюджетних асигнувань
головним розпорядникам бюджетних
коштів, центральний орган виконавчої
влади, що забезпечує формування
державної бюджетної політики (місцевий
фінансовий орган) готує пропозиції про
зменшення відповідного бюджетного
призначення Державного бюджету
України (місцевого бюджету). Кабінет
Міністрів України (Рада міністрів
Автономної Республіки Крим, місцева
державна адміністрація, виконавчий
орган відповідної місцевої ради) у
двотижневий строк подає до Верховної
Ради України (Верховної Ради
Автономної Республіки Крим,
відповідної місцевої ради) у
встановленому порядку пропозиції про
зменшення відповідних бюджетних
призначень Державного бюджету України
(місцевого бюджету).

Пропозиції про внесення змін до
бюджетних призначень подаються та
розглядаються у порядку, встановленому
для складання проекту бюджету. Витрати
відповідно до внесених змін до
бюджетних призначень здійснюються
лише після набрання чинності законом
(рішенням Верховної Ради Автономної
Республіки Крим, відповідної місцевої
ради), яким внесено такі зміни, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

У межах загального обсягу бюджетних
призначень головного розпорядника
бюджетних коштів перерозподіл
видатків бюджету і надання кредитів з
бюджету за бюджетними програмами,
включаючи резервний фонд бюджету,
додаткові дотації та субвенції, а також
збільшення видатків розвитку за
рахунок зменшення інших видатків
(окремо за загальним та спеціальним
фондами бюджету) здійснюються за
рішенням Кабінету Міністрів України
(Ради міністрів Автономної Республіки
Крим, місцевої державної
адміністрації, виконавчого органу
відповідної місцевої ради), погодженим
з Комітетом Верховної Ради України з
питань бюджету (відповідною комісією
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, місцевої ради), у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України».

Відповідно до ч. 12 ст. 23 Бюджетного
кодексу України, усі бюджетні
призначення втрачають чинність після
закінчення бюджетного періоду, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

Бюджетні кошти повинні пройти всі
стадії бюджетного процесу, починаючи з
проведення розрахунку потреби в коштах
установи (заробітна плата
розраховується на підставі
затвердженого штатного розпису),
затвердження кошторису бюджетних
асигнувань, лімітної довідки до
виділення коштів відповідно їх
цільовому призначенню. Якщо потреба в
коштах зменшується, або збільшується,
необхідною є зміна спочатку
кошторисних призначень, що вирішується
рішенням сесії відповідної ради.
Рішення сесії про затвердження
сільського бюджету повинно
оприлюднюватись у засобах масової
інформації (п. 4 ст. 28 Бюджетного
кодексу).

Відповідно до роз'яснень Міністерства
фінансів України та Державного
казначейства України від 12.02.2008 №7.1-10/744,
для проведення операцій з відновлення
касових видатків важливим є визначення
періоду здійснення видатків, які в
подальшому відновлюються на рахунках
розпорядників бюджетних коштів, тобто
відновлюються видатки за операціями
поточного чи минулого бюджетних років.
При надходженні коштів за операціями
поточного року кошти зараховуються за
відповідними кодами економічної
класифікації видатків, за якими
проводились такі видатки, з подальшим
зменшенням суми проведених касових
видатків. В залежності від проведених
операцій коригуються також фактичні
видатки. За операціями, проведеними у
минулих бюджетних періодах з
загального фонду державного та
місцевих бюджетів, отримані
(відновлені) кошти відразу з КЕКВ
спрямовуються в доход бюджету на
підставі платіжного доручення
бюджетної установи; у випадках, коли за
операціями минулих бюджетних періодів
обліковується дебіторська
заборгованість, яка є джерелом
погашення відповідної кредиторської
заборгованості (нараховані та
несплачені лікарняні тощо), сума
повернутих коштів спрямовується на
погашення такої кредиторської
заборгованості і не підлягає
перерахуванню до бюджету.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
відшкодування шкоди, заподіяної
державі, видатки, за минулі бюджетні
періоди, мають спрямовуватись до
доходів загального фонду (котлового
рахунку) сільського бюджету.

Пунктом 13 листа вимоги визначено, що
внаслідок порушення вимог ст. 125, ч.6. ст.
126 та ст. 206 Земельного кодексу України
ТОВ АФ «Косівщинська» використовує
земельні ділянки площею 1,0914 га під
господарськими будівлями та спорудами
та громадянин ОСОБА_1 використовував
земельну ділянку прощею 0,2553 га під
будівлею в межах населених пунктів
сільської ради без укладення договорів
оренди та сплати плати за землю,
внаслідок чого Косівщинським
сільськім бюджетом недоотримано
коштів загальній сумі 147550,60 грн., у
зв'язку з чим зобов'язано, зокрема:
стягнути з ТОВ АФ «Косівщинська» до
Косівщинського сільського бюджету
кошти в сумі 138825,72 грн.; стягнути з
громадянина ОСОБА_1 до Косівщинського
сільського бюджету кошти в сумі 8724,88
грн.; в іншому випадку - шкоду в сумі
147559,60 грн. покрити за рахунок осіб, які
допустили використання земель в межах
населених пунктів Косівщинської
сільської ради без укладання договорів
оренди та сплати плати за землю, в
порядку та розмірах, встановлених
ст.ст. 130-136 Кодексу законів про працю.

Відповідно до п.14 листа - вимоги, в
порушення ст.144 Конституції України,
ст.59 Закону України «Про місцеве
самоврядування» проводилось
використання земельних ділянок площею
0,0318 га громадянкою ОСОБА_2 та площею 0,001
га громадянином ОСОБА_3 в межах
населеного пункту сільської ради
згідно укладених договорів оренди від
11 грудня 2009 р. та 07 грудня 2005 р.
відповідно без урахування змін
нормативної грошової оцінки землі,
внаслідок чого Косівщинським
сільським бюджетом недоотримано
коштів в загальній сумі 3851,92 грн. в
зв'язку з чим, зокрема, зобов'язано
стягнути з громадянки ОСОБА_2 до
Косівщинського сільського бюджету
кошти в сумі 3674,94 грн.; стягнути з
громадянина ОСОБА_3 до Косівщинського
сільського бюджету кошти в сумі 176,98
грн.; в іншому випадку - шкоду в сумі
3851,92 грн. покрити за рахунок осіб, які
допустили використання земель в межах
населених пунктів Косівщинської
сільської ради з заниженими розмірами
орендної плати по укладеним ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 договорам оренди, в порядку та
розмірах, встановлених ст.ст. 130-136
Кодексу законів про працю.

Пунктом 15 листа - вимоги визначено, що в
порушення вимог ст.125, ч.6. ст. 126 та ст. 206
Земельного кодексу України ТОВ АФ
«Косівщинська» користувалось
земельною ділянкою площею 37,3013 га під
господарськими будівлями та спорудами
за межами населених пунктів сільської
ради без укладення договору оренди та
сплати плати за землю, внаслідок чого
Косівщинським сільськім бюджетом
недоотримано коштів загальній сумі
25023,50 грн., у зв'язку з чим: вжити заходів
щодо стягнення з ТОВ АФ «Косівщинська»
до Косівщинського сільського бюджету
коштів в сумі 25023,50 грн.

Відповідно до п.п. 9.1.10 ст.9 Податкового
кодексу України, плата за землю
належить до загальнодержавних
податків. Підпунктом 14.1.147 Податкового
кодексу України визначено, що плата за
землю - це загальнодержавний податок,
який справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Підпунктом 14.1.137ст.14 Податкового
кодексу України визначено, що орган
стягнення - державний орган,
уповноважений здійснювати заходи щодо
забезпечення погашення податкового
боргу в межах повноважень,
встановлених цим Кодексом та іншими
законами України.

Згідно ст. 191 Податкового кодексу
України, контролюючі органи, зокрема,
виконують такі функції: здійснюють
адміністрування податків, зборів,
платежів; забезпечують визначення в
установлених цим Кодексом, іншими
законами України випадках сум
податкових та грошових зобов'язань
платників податків, застосування і
своєчасне стягнення сум передбачених
законом штрафних (фінансових) санкцій
(штрафів) за порушення податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.41.1. ст.41 Податкового
кодексу України, контролюючими
органами є органи доходів і зборів -
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування єдиної
державної податкової, державної митної
політики в частині адміністрування
податків і зборів, митних платежів та
реалізує державну податкову, державну
митну політику, забезпечує формування
та реалізацію державної політики з
адміністрування єдиного внеску,
забезпечує формування та реалізацію
державної політики у сфері боротьби з
правопорушеннями при застосуванні
податкового та митного законодавства,
а також законодавства з питань сплати
єдиного внеску (далі - центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), його
територіальні органи.

Згідно пункту 41.2 ст. 41 Податкового
кодексу України, органами стягнення є
виключно контролюючі органи,
уповноважені здійснювати заходи щодо
забезпечення погашення податкового
боргу та недоїмки зі сплати єдиного
внеску у межах повноважень, а також
державні виконавці у межах своїх
повноважень.

Відповідно до п.41.4. ст.41 Податкового
кодексу України, інші державні органи
не мають права проводити перевірки
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, у тому числі на запит
правоохоронних органів.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно того, що органами до
повноважень яких належить контроль за
повнотою, достовірністю та
своєчасністю нарахування та сплатою
податків є виключно органи доходів і
зборів (центральний та територіальні).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.
198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Сумській
області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 30.09.2013р. по
справі № 818/6135/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.Судді
Курило Л.В. Русанова В.Б.