Справа № 802/4600/13-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/4600/13-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М.
Залімського І. Г.

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

представника позивача: ОСОБА_2;

представника відповідача: Терепи
Сегргія Вікторовича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Немирівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4, третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - ТОВ
"Нафтопромпостач" до Немирівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Вінницькій області про скасування
податкового повідомлення-рішення з
податку на додану вартість на суму 74152,38
грн. , -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі
- позивач, ФОП ОСОБА_4) звернувся до
Вінницького окружного
адміністративного суду із позовом до
Немирівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Вінницькій області про
скасування податкового повідомлення -
рішення.

Вінницький окружний адміністративний
суд постановою від 06 грудня 2013 року
позов задовольнив.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, у якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги відповідач посилається на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
що, на його думку, призвело до
неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги та просив суд її
задовольнити.

Представник позивача заперечував
проти доводів апеляційної скарги та
просив суд залишити її без задоволенні,
а постанову суду першої інстанції - без
змін.

Представник третьої особи у судове
засідання не з'явився, хоча про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлений завчасно та належним
чином.

Колегія суддів, враховуючи приписи ч. 4
ст. 196 КАС України, визнала за можливе
здійснювати розгляд справи за
відсутності представника третьої
особи.

Заслухавши пояснення представників
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги наявними у матеріалах справи
письмовими доказами, надавши їм оцінку,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
розгляду, що фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 зареєстрований 25.09.1996 року
Тульчинською районною державною
адміністрацією, 26.09.1996 року та взятий на
податковий облік в органах державної
податкової служби.

На підставі направлення від 16.09.2013 року
№ 58 виданого Немирівською ОДПІ,
головним державним
ревізором-інспектором відділу доходів
і зборів з фізичних осіб Проняєвим В.В.
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2011 року по
31.10.2011 року. За результатами вказаної
перевірки складено акт №285/1700/НОМЕР_1
від 27.09.2013 року (а. с. 8-22).

Податковим органом виявлено порушення
п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, в результаті чого, занижено
сплату податку на додану вартість в
сумі 49434,92 грн. За результатами
проведеної перевірки винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 11.10.2013 року на суму 74152,38 грн.
(основний платіж - 49434,92 грн., штрафні
санкції - 24717,46 грн.) (а. с. 7).

Суд першої інстанції задовольняючи
позов виходив із його обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 25.02.2011 року між ФОП
ОСОБА_4 та ТОВ «Нафтопромпостач»
укладено договір №26 на поставку
нафтопродуктів (а.с. 30), на виконання
умов якого, на адресу позивача було
відвантажено нафтопродуктів на суму
296609,50 грн., в тому числі, ПДВ - 49434,92 грн.
(бензин - А-95 7160,00л на суму 55788,33грн., А-92
18350, 00 л. на суму 139918,75 грн., А-80 7140,00л. на
суму 51467,50 грн.)

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України ТОВ «Нафтопромпостач»
надав позивачеві, як покупцю підписану
уповноваженою особою та скріплену
печаткою податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках:
порядковий номер податкової накладної;
дата виписування податкової накладної;
назва підприємства, податковий номер
платника податку; місцезнаходження та
інші істотні дані внесені в податкову
накладну відповідно до законодавства.
А також, відповідно до п. 201.10 цієї ж
статті Податкового кодексу України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Також підставою для віднесення до
податкового кредиту сплачених у ціні
товару сум податку на додану вартість є
факт придбання таких товарів з метою їх
реалізації. Тобто податковий кредит
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість має бути підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Реальність господарських операцій, за
цим правочином, повністю
підтверджується усіма обов'язковими
первинними та іншими необхідними
документами, зокрема: договором
поставки нафтопродуктів №26 від 25.02.2011
року (а.с. 30-31); накладною №1203 від 18.10.2011
року (а.с. 32); податковою накладною №58
від 18.10.2011 року, яка містить всі
необхідні реквізити, передбачені ст. 201
ПК України та Порядком заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом ДПА України №969 від 21.12.2010 року.
(а.с. 33); товарно-транспортною накладною
на відпуск нафтопродуктів (нафти) від
18.10.2011 року №214214 (а.с. 34); платіжними
дорученнями (а.с. 36-48); свідоцтвами на
право власності автозаправних станцій,
що розташовані за адресами: АДРЕСА_1;
АДРЕСА_2; АДРЕСА_3; договором оренди АЗС
с. Рахни-Лісові Шаргородського району
Вінницької області.

Отже, сукупність первинних, платіжних,
звітних та інших документів, які
зазвичай супроводжують такого роду
операції, підтверджує фактичне
здійснення господарських операцій і не
дають підстав для сумніву у їх
реальності та безтоварності. Характер
спірних операцій відповідає звичайній
господарській діяльності позивача та
її основним видам.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що відповідачем
не надано належних і допустимих
доказів, які б об'єктивно ставили під
сумнів фактичне здійснення
господарських операцій. Також, ним не
наведено обставин та доказів, які б
свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності
позивача, збитковості здійснених
операцій або інших обставин, які б
окремо або в сукупності могли свідчити
про їх фіктивність чи про те, що дії
позивача і його контрагента були
спрямовані на отримання незаконної
податкової вигоди.

Податковий орган обґрунтовує
правомірність свого рішення не
реальністю спірних господарських
операцій, а посилається, при цьому,
виключно на порушення, вчинені
контрагентом позивача і які,
зафіксовано актом перевірки від 07.11.12 р.
Світловодською ДПІ.

Колегія суддів зазначає, що
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення та висновки, які зроблено при
перевірці ФОП ОСОБА_4, не містить
будь-яких документальних підтверджень
стосовно фінансово-господарських
відносин позивача по
взаєморозрахунках з контрагентом ТОВ
«Нафтопромпостач», а викладені у ньому
висновки про нікчемність укладених
правочинів, ґрунтуються не на
документах первинного бухгалтерського
та податкового обліку, а на сумнівах і
припущеннях, що є недопустимим при
складанні офіційного документу
органом державної податкової служби.

Відповідно до ст. 201 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. В силу
вимог частини 4 та частини 5 статті 203 ЦК
України правочин має вчинятись у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
За правилами, встановленими у статті 205
ЦК України, правочин вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Статтею 206 ЦК України передбачено, що
усно можуть вчинятися правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких не до держання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Інших підстав визнання правочину
нікчемним чинне законодавство не
передбачає.

Разом і з тим, відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним (презумпція правомірності).

Таким чином, головною підставою
вважати правочин нікчемним є його
недійсність, встановлена законом, а не
актами податкової перевірки. Вказані ж
в актах податкових органів недоліки,
допущені суб'єктами господарювання при
укладенні та виконанні договорів, не є
підставою для визнання правочинів
нікчемними, оскільки чинне
законодавство не встановлює таких
підстав нікчемності правочину.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що договір між ФОП ОСОБА_4 та
ТОВ «Нафтопромпостач» не може
визнаватися нікчемним, в розумінні
положень статті 203 ЦК України, оскільки,
він відповідає волевиявленню та
внутрішній волі його учасників і
спрямований на реальне настання
правових наслідків, а зміст правочину
не суперечить чинним нормам
законодавчих актів та не порушує
моральні засади суспільства.

А отже, твердження відповідача з
посиланням на матеріали перевірки про
те, що діяльність контрагента позивача
була спрямована на здійснення
операцій, пов'язаних з наданням
податкової вигоди у вигляді
безпідставного формування податкового
кредиту, судом оцінюються критично,
оскільки вони ґрунтуються на
припущеннях, які суперечать статті 159
КАС України. Факт наявності у сторін
правочину протиправного умислу при
його укладенні відповідачем не
доведено.

Що стосується поставки позивачу
товару, який не був супроводжений
необхідними документами, які б
підтверджували її реальність, суд
зазначає наступне.

Податковий кодекс України не
встановлює вимог до форми чи виду
документів, які були б належні для
цілей податкового обліку, тобто були б
обов'язковими для підтвердження
віднесення певних витрат до складу
витрат у податковому обліку.

Відтак, підлягають застосуванню
загальні вимоги до первинних
документів, які встановлені ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", зокрема
повинні містити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Пред'явлені позивачем до перевірки
документи (договір, акти, видаткова і
податкові накладні, банківські
документи тощо) є первинними у
розумінні ст. 9 зазначеного Закону та
повністю підтверджують факт
здійснення операції. Усі вони
оформлені належним чином, підписані
повноважними особами та завірені
печатками підприємств.

Підсумовую викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апеляційної
скарги не знайшли свого підтвердження
під час її розгляду, а відтак, відсутні
підстави для її задоволення.

Відповідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Немирівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Вінницькій області залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 06
грудня 2013 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
23 січня 2014 року .

Головуючий
Кузьмишин Віталій Миколайович

Судді
Мельник-Томенко Жанна Миколаївна

Залімський Ігор Геннадійович