Справа № 802/4108/13-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/4108/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.
Суддя-доповідач: Залімський І. Г.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Залімського І. Г.

суддів: Білоуса О.В. Ватаманюка Р.В.

секретар судового засідання: Лукашик
М.О.

за участі:

представника позивача: Готи Н.О.

представника відповідача: Пенської О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства
"Автоелектроапаратура" на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом приватного акціонерного
товариства "Автоелектроапаратура" до
Міністерства доходів та зборів України
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 року приватне акціонерне
товариство "Автоелектроапаратура"
(далі - ПАТ "Автоелектроапаратура",
позивач) звернулось до Вінницького
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Міністерства Доходів і Зборів України
Головного Управління Міндоходів у
Вінницькій області (відповідач) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року скасувати, прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, що призвело до
неповного з'ясування обставин справи і,
як наслідок, невірного вирішення
справи та прийняття необґрунтованої
постанови.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав
у повному обсязі, просив вимоги, що в
ній викладені, задовольнити.

Представник відповідача заперечив
проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, що з'явилися в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржувана постанова -
скасуванню, з прийняттям нової
постанови про задоволення позову, з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
посадовими особами Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області проведено планову виїзну
документальну перевірку стану
дотримання ПАТ "Автоелектроапаратура"
вимог законодавства України з питань
державної митної справи, у тому числі
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати митних платежів.

За результатами перевірки складено акт
№0004/3/00387174/ без дати, (а.с.9-28).

В ході перевірки виявлені та
зафіксовані в акті порушення
позивачем вимог ст.ст. 88, 264, п.5 ч.2-3 ст.267
Митного кодексу України від 11.07.2002р.
№92-IV, п.2 ч.2 ст.52, п.5 ч.10 та п.2 ч.11 ст.58 267
Митного кодексу України від 13.03.2012р.
№4495-IV шляхом поданням до митного
оформлення недостовірних даних щодо
фактичного розміру витрат на
транспортування імпортованих товарів
на умовах EXW, FCA за період з 01.08.2010 року по
31.12.2012 року.

На підставі акту перевірки Головним
Управлінням Міндоходів у Вінницькій
області прийнято податкові
повідомлення - рішення від 18.09.2013 року
форми "Р" №, яким ПАТ
"Автоелектроапаратура" визначено суму
податкового зобов`язання за платежем
"податок на додану вартість з товарів,
увезених на територію України
суб'єктами господарювання" у
загальному розмірі 23374,55 грн., у тому
числі: за основним платежем у розмірі
18699,64 грн., за штрафними санкціями в
розмірі 4674,91,00 грн. та №, яким ПАТ
"Автоелектроапаратура" визначено суму
податкового зобов`язання за платежем
"мито на товари, що ввозяться на
територію України суб'єктами
господарювання" у загальному розмірі
4247,81 грн., у тому числі: за основним
платежем у розмірі 3398,25 грн., за
штрафними санкціями в розмірі 849,56 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ПАТ "Автоелектроапаратура", суд
першої інстанції виходив з того, що
висновки податкового органу, викладені
в акті перевірки є обґрунтованими, а
тому прийняті на їх підставі податкові
повідомлення-рішення є правомірними та
не підлягають скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції
не погоджується із вказаним висновком
суду першої інстанції, виходячи з
наступного.

Підставою прийняття оскаржуваних
рішень слугував висновок відповідача
про подання позивачем недостовірних
відомостей про вартість ввезеного
товару і, як наслідок, сплати останнім
митних платежів та ПДВ у заниженому
розмірі. Так, перевіркою було
встановлено, що в первинних документах
наданих позивачем не зафіксовано
розподіл транспортних витрат до
митного кордону України та після
ввезення на митну територію України, а
до митної вартості оцінюваних товарів
транспортні витрати повинні
включатися в повному обсязі, в тій сумі,
що документально підтверджена
первинними бухгалтерськими
документами.

Відповідно до матеріалів справи, за
період, що підлягав перевірці, позивач
здійснював зовнішньоекономічну
діяльність, а саме імпорт товарів
"сировини та комплектуючих частин для
виготовлення електрообладнання до
автомобілів", та експорт
"електрообладнання та його частини для
автомобілів" на підставі контрактів з
контрагентами.

Доставка вантажів позивачеві
здійснювалась на підставі договорів
про надання транспортно-експедиційних
послуг укладених із: ФОП ОСОБА_4 від
20.12.2010р. №20/12/2010, від 29.06.2010р. №29/06/22010;
ТзОВ «Лео Логістик» від 30.01.2012р. №30/01/2012;
ПП «Скелс» від 15.04.2010р. В даних
договорів встановлено порядок
розрахунків із перевізником, а
вартість кожної партії перевезеного
товару визначалась окремо.

Розрахунки з перевізниками, які
надавали транспортно-експедиторські
послуги позивачу, проводились
відповідно до пред'явлених
перевізником замовнику рахунків та
актів виконаних робіт за надання
послуг на перевезення вантажу.

Для підтвердження витрат на
транспортування декларантом
відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України № 4495-VI
подаються транспортні (перевізні)
документи, якщо за умови поставки
витрати на транспортування не включені
у вартість товару, а також документи, що
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів.

Якщо відсутні будь-які відомості про
фактичні витрати на транспортування
оцінюваних товарів до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України, для розрахунку
зазначених витрат використовуються
тарифи, які застосовуються
перевізниками для відповідного виду
транспорту, що діяли на дату
транспортування товару.

Відповідно до п. 5 частини 10 ст. 58
Митного кодексу України від 13.03.2012 №
4495-УІ (далі - МКУ № 4495) при визначенні
митної вартості до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за оцінювані товари, додаються витрати
на транспортування оцінюваних товарів
до аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України,
якщо вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті.

Частина 3 ст. 267 Митного Кодексу України
від 11.07.2002 № 92 передбачала, що при
визначенні митної вартості до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, додаються
подальші витрати, якщо вони не
включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, в даному
випадку це витрати на транспортування
товарів до місця ввезення на митну
територію України.

При визначенні митної вартості, згідно
п.2 ч.11 ст. 58 МК України № 4495-VI, до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, не допускається включення
ніяких інших витрат, крім тих, що
передбачені у вказаних вище статтях
Митного кодексу України. До митної
вартості не включаються витрати або
кошти за умови виділення їх з ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари, що
документально підтверджені та які
піддаються обчисленню, зокрема витрати
на транспортування після ввезення на
територію України.

Відповідно, витрати на транспортування
після ввезення не включаються
позивачем до митної вартості за умови
дотримання ним вимог виділення з ціни,
документального підтвердження та
можливості обчислення.

Крім того, зі змісту вказаних договорів
про надання транспортно-експедиційних
вбачається, що вартість наданих послуг
узгоджується сторонами договору в
заявках або додатку про тарифи в
кожному випадку окремо. Таким чином, на
момент митного оформлення позивач ще
не поніс витрат на перевезення
конкретної партії товарів на митній
території України, а тому вимога
відповідача щодо надання доказів на
підтвердження цих витрат на момент
митного формлення товарів є
нелогічною.

Наказом Держмитслужби України від
31.01.2007 №74 затверджено Методичні
рекомендації із застосування окремих
положень Митного кодексу України, що
стосуються питань визначення митної
вартості товарів, які імпортуються на
митну територію України. У пункті 2.1
вказаних методичних рекомендацій
зазначено, що відповідно до абзацу 3 ст.
260 Митного кодексу України в редакції
2002 року, для цілей контролю
правильності визначення митної
вартості використовується інформація,
підготовлена у спосіб, сумісний із
загальновизнаними принципами
бухгалтерського обліку, прийнятими у
відповідній країні, які є доцільними
для певного методу визначення митної
вартості. В Україні основні принципи
бухгалтерського обліку та фінансової
звітності викладені в Законі України
від 16.07.99 № 996-XIV "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні".

Відповідно до пункту 8 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 року за № 1766 (Порядок № 1766)
для підтвердження транспортних витрат,
які відповідно до МК України № 92-IV
включаються до ціни товару, декларант
зобов'язаний подати договір (контракт)
про перевезення, транспортні та
страхові документи, а також: або
рахунок-фактуру від виконавця договору
(контракту) про надання
транспортно-експедиційних послуг, що
містить реквізити сторін, суму та умови
платежу, інші відомості, відповідно до
яких встановлюється належність послуг
до товарів; або банківські платіжні
документи, що підтверджують факт
оплати транспортно-експедиційних
послуг відповідно до виставленого
рахунка-фактури; або довідку
підприємства-перевізника, що здійснило
перевезення, яка містить реквізити
товаротранспортного документа,
відомості про маршрут перевезення,
розмір плати за надання
транспортно-експедиційних послуг та
підписи керівника і головного
бухгалтера такого підприємства; або
калькуляцію транспортних витрат (якщо
перевезення товарів здійснюється з
використанням власного транспортного
засобу), що містить відомості про
маршрут перевезення, його протяжність
у кілометрах до місця ввезення на митну
територію України та по митній
території України, розмір тарифної
ставки на перевезення за одиницю
виміру (вагу) товару за 1 кілометр
маршруту.

З введенням в дію МК України № 4495-VI -
Порядок №1766 втратив чинність, а
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.2012 року №599, що зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 18 червня
2012 року за № 984/21296 затверджено Форми
декларації митної вартості та Правил
її заповнення.

Згідно п.1.10. Правил Декларант або
уповноважена ним особа самостійно
заповнює всі графи ДМВ відповідно до
порядку їх заповнення, за винятком
граф, призначених для відміток митного
органу.

У графі 20 Правил заповнення ДМВ
зазначаються витрати на
транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України,
якщо ці витрати відповідно до умов
поставки не були включені до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті.

Пунктом 2.3. Правил встановлено, що запис
щодо рішення, яке прийняте посадовою
особою митного органу за результатами
контролю правильності визначення
митної вартості товарів, учиняється
таким чином: якщо за результатами
аналізу, виявлення та оцінки ризиків
посадовою особою митного органу
встановлено ризик заявлення неповних
та/або недостовірних відомостей про
митну вартість, у тому числі невірне
визначення митної вартості, або якщо за
результатом розгляду поданих
декларантом або уповноваженою ним
особою документів, які підтверджують
митну вартість товарів, встановлені
підстави для запиту документів,
перелік яких визначений частинами
третьою та/або четвертою статті 53
Кодексу, посадова особа митного органу
у графі "Для відміток митного органу"
ДМВ на паперовому носії робить запис
про необхідність подання документів
для підтвердження митної вартості
товарів із складенням переліку таких
документів, зазначає час, дату і
прізвище, ставить свій підпис та
проставляє відбиток особистої
номерної печатки.

Якщо в митного органу відсутні
зауваження щодо заявленої декларантом
або уповноваженою ним особою митної
вартості, відсутні підстави для
прийняття рішення про коригування
митної вартості товарів, то в основному
аркуші ДМВ учиняється запис "митну
вартість визнано".

Під час судового розгляду встановлено,
що в кожному окремому випадку, під час
митного оформлення товарів
імпортованих позивачем в Україну,
митному органу були надані
документальні підтвердження вартості
перевезення товару до місця ввезення
на митну територію України, а саме:

- транспортні (перевізні) документи
(міжнародні товарно-транспортні
накладні) з зазначенням маршруту
перевезення від місця за межами
України до пункту на території України;

- документи, що містять відомості про
вартість перевезення оцінюваних
товарів, а саме, довідки/калькуляції,
видані нашими перевізниками, про
вартість перевезення до місця ввезення
на митну територію України;

- договори та рахунки-фактури на
послуги перевезення, документи про
сплату послуг перевезення, якщо на
момент митного оформлення розрахунки з
перевізником були здійснені.

Оскільки на бухгалтерський та
податковий облік, а також на розрахунки
з виконавцями вартість перевезення до
місця ввезення на митну територію
України не впливає, для надання
інформації митниці перевізниками
позивача були складені спеціальні
документи, а саме, довідки/калькуляції,
що містять всю необхідну інформацію
для митного оформлення товарів та
надання яких передбачене Порядком
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженим
постановою КМУ від 20.12.2006 № 1766 (що був
чинний на момент митного оформлення).

Довідки про вартість перевезення до
місця ввезення на митну територію
України, які були надані відповідачу та
які були надані перевіряючим, містять
всю необхідну інформацію:

- вказаний адресат довідки;

- чітко прописаний зміст довідки
(надання інформації про вартість
перевезення до місця ввезення на митну
територію України), описаний маршрут,
приведені дані про транспортні засоби,
на яких здійснювалося перевезення;

- дата складання довідки;

- підпис керівника, який має право
вчиняти юридичні дії від імені
підприємства.

В кожному окремому випадку, з
урахуванням довідок перевізників про
вартість перевезення до митного
кордону України позивачем
задекларовано митну вартість товару,
про що до них внесено відповідні
відомості у відповідних графах і
митним органом було визнано таку митну
вартість під час митного оформлення
імпортованих позивачем товарів, про що
в них проставлено відповідні відмітки.

Тобто позивач, під час митного
оформлення надав необхідні документи
на підтвердження вартість перевезення
до місця ввезення на митну територію
України, інших документів відповідач
не вимагав, а обов'язковість надання
під час митного оформлення актів
виконаних робіт та податкових
накладних не передбачено діючим
законодавством.

В частині 11 статті 58 МКУ № 4495
встановлено, що при визначенні митної
вартості до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, не
допускається включення ніяких інших
витрат, крім тих, що передбачені у цій
статті. До митної вартості не
включаються витрати на
транспортування після ввезення за
умови виділення їх з ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за оцінювані товари, що документально
підтверджені та які піддаються
обчисленню.

Тобто митне законодавство не
передбачає конкретний спосіб, в який
вартість перевезення від місця за
кордоном до митної границі України
повинна бути виділена з ціни окремим
рядком в акті надання транспортних
послуг, а тільки вказує, що така
вартість повинна бути документально
підтверджена та піддаватися
обчисленню. Крім того, в довідках та
інших документах, які надавалися під
час митного оформлення, ціна за надання
транспортних послуг до митного кордону
України, була виділена, відповідно
наявність наданих документів під час
митного оформлення та первинних
документів (актів виконаних робіт,
податкових накладних) дозволяє
обчислити вартість перевезення від
місця за кордоном до митної границі
України.

Таким чином, аналіз документів наданих
позивачем дає можливість
ідентифікації та виділення витрат на
транспортування імпортованого товару
після ввезення, не включених до ціни, з
загального розміру витрат на
транспортування до митного кордону
України, що в свою чергу не суперечить
загальновизнаним принципам
бухгалтерського обліку та вказує на
безпідставність доводів відповідача.

Посилання представника відповідача на
постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2013
року №802/2689/13-а колегія суддів не бере
до уваги, адже в даних справах
перевезення товарів здійснювалось за
відмінними умовами перевезення за
правилами тлумачення міжнародних
торгових термінів ІНКОТЕРМС.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Згідно пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним, так як прийняте
з порушення норм права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
постанову суду першої інстанції
належить скасувати і прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги ПАТ "Автоелектроапаратура".

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства
"Автоелектроапаратура" задовольнити.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом приватного акціонерного
товариства "Автоелектроапаратура" до
Міністерства доходів та зборів України
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -
скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення-рішення форми
"Р" № від 18.09.2013 року та податкове
повідомлення-рішення форми "Р" №
від 18.09.2013 року.

Присудити на користь приватного
акціонерного товариства
"Автоелектроапаратура" судові витрати
у розмірі 414,35 грн. (судовий збір), які
підлягають обов'язковому стягненню
органами Державної казначейської
служби України із Державного бюджету
України шляхом їх безспірного списання
із рахунка суб'єкта владних
повноважень - відповідача.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі "28" січня 2014 р.

Головуючий
Залімський І. Г.

Судді
Білоус О.В.

Ватаманюк Р.В.