Справа № 573/1521/13-а
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2013-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2013 р.Справа №
573/1521/13-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючого судді
Старостіна
В.В.

суддів:
Шевцової
Н.В.

Мінаєвої
О.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління пенсійного фонду
України в Білопільському районі на
постанову Білопільського районного
суду Сумської області від 09.08.2013р. по
справі № 573/1521/13-а

за позовом ОСОБА_2

до Відділу примусового виконання
рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Сумській області
третя особа: Управління
пенсійного фонду України в
Білопільському районі

про визнання незаконною та скасування
постанови,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 (надалі по тексту позивач),
звернувся до Білопільського районного
суду Сумської област з позовом до
Відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції в Сумській області (надалі по
тексту відповідач), третя особа:
управління Пенсійного фонду України в
Білопільському районі, в якому просив
суд:

- визнати незаконною і скасувати
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 26.06.2013 року № 36196750.

Постановою Білопільського районного
суду Сумської області від 09.08.2013 року
адміністративний позов ОСОБА_2
задоволено.

Визнано незаконною та скасовано
постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Сумській області
серії ВП № 36196750 від 26.06.2013 року.

Зобов'язано відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Сумській області
відновити виконавче провадження по
примусовому виконанню виконавчого
листа № 2-1759/2010, виданого 23 січня 2013 року
Білопільським районним судом про
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Білопільському районі
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_2 державної пенсії у розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком, виходячи із
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за період з 01 липня 2007 року
по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року
з урахуванням виплачених сум.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Білопільського районного
суду Сумської області від 09.08.2013 року та
прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст. 197 КАС України,
апеляційний розгляд справи проведено
у порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Білопільського районного
суду Сумської області від 30 серпня 2010
року позов ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Білопольському районі Сумської
області про перерахунок основної та
додаткової пенсій задоволений
частково.

Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_2
державної пенсії у розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком, виходячи із
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за період з 01 липня 2007 року
по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року
з урахуванням виплачених сум (а.с. 8-9).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської
області від 20 грудня 2012 року вказане
вище рішення залишено без змін (а.с.10).

На підставі рішення Білопільського
районного суду Сумської області від 30
серпня 2010 року 23.01.2013 року був виданий
виконавчий лист №2-1759/2010 про
зобов'язання управління Пенсійного
фонду України в Білопільському районі
провести перерахунок та виплату ОСОБА_2
державної пенсії у розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком, виходячи із
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за період з 01 липня 2007 року
по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року
з урахуванням виплачених сум.

28 січня 2013 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Сумській області відкрито виконавче
провадження №36196750 з примусового
виконання виконавчого листа за №
2-1759/2010, виданого 23 січня 2013 року.

В ході виконання виконавчого листа
№2-1759/2010 державним виконавцем було
встановлено, що управління Пенсійного
фонду України в Білопільському районі
ОСОБА_2 здійснило перерахунок пенсії та
сума доплати нарахована до виплати, але
кошти з Державного бюджету України на
рахунок УПФ України в Білопільському
районі на виплату заборгованості не
надходили.

26 червня 2013 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Сумській області винесено постанову
про закінчення виконавчого
провадження (а.с.5).

Постанова про закінчення виконавчого
провадження мотивувалась тим, що
боржником (УПФУ в Білопільському
районі) на адресу ДВС Білопільського
РУЮ був наданий лист про інформацію по
виконанню постанови суду, що містить
докази поважності причин невиконання
рішення суду. Зокрема, доплати за
рішенням суду не були виплачені у
зв'язку з відсутністю фінансування з
незалежних від УПФУ обставин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з їх
обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Статтею 11 цього Закону передбачений
обов'язок державного виконавця
здійснювати заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
постанова про закінчення виконавчого
провадження за виконавчим листом №
2-1759/10 винесена на підставі п. 11 ст. 49
Закону України "Про виконавче
провадження".

Відповідно до п. 11 ч. І ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконавче провадження підлягає
закінченню у випадку повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 Закону України
"Про виконавче провадження" у разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Як вбачається з матеріалів справи,
виконавчим органом не вжиті всі
можливі заходи, передбачені Законом
України "Про виконавче провадження "
спрямовані на виконання рішення суду,
а саме відсутні відомості про
накладення на боржника штрафів,
матеріали справи не містять відомостей
про внесення подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.

Крім того, щодо відсутності коштів на
виплату сум пенсій колегія суддів
зазначає наступне.

За приписами ч.1 та 2 ст. 8 КАС України,
суд при вирішенні справи керується
принципом верховенства права,
відповідно до якого зокрема людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави та
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала
Конвенцію про захист прав людини і
основоположних свобод (далі
-Конвенція), яка відповідно до частини 1
статті 9 Конституції України стала
частиною національного законодавства
України.

Відповідно до статті 19 Конвенції для
забезпечення дотримання
державами-учасницями Конвенції взятих
на себе зобов'язань за Конвенцією та
протоколами до неї створюється
Європейський суд з прав людини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному
гарантовано право на звернення до суду
з позовом стосовно його прав та
обов'язків цивільного характеру. У
справі "Горнсбі проти Греції"
Європейський суд з прав людини
зазначив, що виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом, має
розцінюватись як складова частина
судового розгляду. Здійснення права на
звернення до суду з позовом стосовно
його прав та обов'язків цивільного
характеру було б ілюзорним, якби
внутрішня правова система допускала,
щоб остаточне судове рішення, яке має
обов'язкову силу, не виконувалося б на
шкоду однієї зі сторін.

Європейський суд з прав людини в
рішенні від 15 жовтня 2009 року по справі
"Комнацький проти України" визначився,
що держава повинна забезпечити
гарантії, передбачені Конвенцією, і що
протиріччя між органами місцевої влади
не повинні вплинути на права заявника,
гарантовані Конвенцією (від 04
листопада 1950 року № ETS N 005 "Конвенція
про захист прав людини і
основоположних свобод").

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що відсутність коштів у боржника чи у
держави на виконання взятих на себе
зобов'язань не звільняє боржника від
виконання рішення суду, та не є
обставиною, яка ускладнює його
виконання.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про
виконавче провадження " у разі якщо
постанова державного виконавця про
закінчення виконавчого провадження
або повернення виконавчого документа
стягувачу визнана судом незаконною чи
скасована начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

За наявності обставин, передбачених
частиною шостою статті 79 цього Закону,
виконавче провадження підлягає
відновленню у триденний строк з дня
надходження до державного виконавця
відповідної заяви стягувача.

Про відновлення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову, копії якої не
пізніше наступного дня надсилаються до
суду, який визнав незаконною постанову
державного виконавця, сторонам, а також
органу (посадовій особі), який видав
виконавчий документ.

У разі відновлення виконавчого
провадження стягувач, суд або орган
(посадова особа), якому повернуто
виконавчий документ, зобов'язаний у
тримісячний строк з дня надходження
відповідної постанови пред'явити його
до виконання.

На підставі викладеного колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що позов ОСОБА_2 підлягає
задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в
Білопільському районі залишити без
задоволення.

Постанову Білопільського районного
суду Сумської області від 09.08.2013р. по
справі № 573/1521/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Старостін
В.В.Судді(підпис) (підпис) Шевцова Н.В.
Мінаєва О.М. ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ:
Старостін В.В.