Справа № 2а-9511/10/0470
Суддя: Коблова Ольга Дмитрівна
Дата ухвалення: 2011-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2011 р. Справа № 2а-9511/10/0470
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коблової О. Д. при
секретаріТуранській С.О. за участю:
представника відповідача Карпенко О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до відкритого акціонерного
товариства "Дніпрококс" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулося до суду із адміністративним
позовом до відкритого акціонерного
товариства "Дніпрококс" з проханням:
стягнути з відповідача на користь
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 543842,25 грн.; стягнути з
відповідача на користь
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів пеню за порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій у розмірі 15988,70 грн.

В обґрунтування позову позивач
посилається на вимоги ст. 19 Закону
України "Про внесення змін до Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні", в
редакції від 05.07.01 № 2606 - НI, якими для
підприємств, установ, організацій,
незалежно від форм власності і
господарювання, встановлюється
норматив робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі 4 відсотків від
загальної чисельності працюючих, а
якщо працює від 8 до 25 чоловік - у
кількості одного робочого місця.
Стаття 20 зазначеного Закону
встановлює, що підприємства, установи і
організації незалежно від форми
власності і господарювання, де
кількість працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим частиною першою статті 19
цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів штрафні
санкції, сума яких визначається у
розмірі середньорічної заробітної
плати на відповідному підприємстві (в
об'єднанні), в установі, організації за
кожне робоче місце не зайняте
інвалідом. З урахуванням викладеного,
позивач нарахував штрафні санкцій за
порушення відповідачем нормативу
робочих місць у 2009 році, розмір штрафу
склав 543842,25 грн. та пеня за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 15988,70 грн.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, в матеріалах
справи заявлено клопотання про розгляд
справи без участі представника.

Представник відповідача позов не
визнав та пояснив суду, що відповідач
постійно інформував Ленінський
районний центр зайнятості о наявності
на підприємстві вільних вакансій для
працевлаштування інвалідів, надавали
оголошення у засобах масової
інформації щодо працевлаштування
інвалідів на підприємстві, однак, з
різних причин вони відмолись від
працевлаштування на підприємстві.

Суд, заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши надані
сторонами письмові докази, дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Відповідно до звіту про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2009 рік
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу (осіб)
ВАТ "Дніпрококс" становить 1454 осіб, з
них середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність - 37 осіб. Кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог ст. 19
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів" - 58 осіб. Таким
чином, незайнятими інвалідами на
підприємстві було 21 робочих місць.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" підприємства,
установи і організації за рахунок
коштів Фонду соціального захисту
інвалідів або за рішенням місцевої
ради за рахунок власних коштів, у разі
необхідності, створюють спеціальні
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, здійснюючи для цього
адаптацію основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

Частиною 3 ст. 18 Закону передбачено, що
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно ст.20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" підприємства (об'єднання,
установи і організації незалежно від
форми власності і господарювання, де
кількість працюючих інвалідів менша,
встановлено нормативом, передбаченим
ч.1 ст.19 цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів штрафні
санкції, сума яких визначається у
розмірі середньорічної заробітної
плати на відповідному підприємстві (в
об'єднанні), в установі, організації за
кожне робоче місце, не зайняте
інвалідом. Для підприємств (об'єднань),
установ організацій незалежно від
форми власності та господарювання, на
яких працює від 8 до 15 осіб, розмір
штрафних санкцій за робоче місце, не
зайняте інвалідом, визначається в
розмірі половини середньої річної
заробітної платина відповідному
підприємстві (об'єднанні), у
відповідній установі, організації.
Згідно ч.3 ст.20 наведеного Закону сплату
штрафних санкцій підприємства
(об'єднання) установи і організації
провадять за рахунок прибутку, який
залишається їх розпорядженні після
сплати всіх податків і зборів
(обов'язкових платежів).

Відповідно до п. 10 Положення про робоче
місце інваліда і про порядок
працевлаштування інвалідів,
затверджене Постановою Кабінету
Міністрів України від 03.05.1995 року № 314 -
працевлаштування інвалідів
здійснюється державною службою
зайнятості, органами Мінсоцзахисту,
місцевими Радами народних депутатів,
громадськими організаціями інвалідів
з урахуванням побажань, стану здоров'я
інвалідів, їхніх здібностей і
професійних навичок відповідно до
висновків МСЕК. При цьому місцеві
органи соціального захисту населення
виявляють інвалідів, які бажають
працювати і спроможні реалізувати свої
здібності та можливості на підставі
індивідуальних програм реабілітації.

Пунктом 11, 12 Положення місцеві органи
соціального захисту населення:
виявляють інвалідів, які бажають
працювати і спроможні реалізувати свої
здібності та можливості на підставі
індивідуальних програм реабілітації;
щомісячно надсилають державній службі
зайнятості списки інвалідів, які
виявили бажання працювати, із
зазначенням професій, спеціальностей;
подають державній службі зайнятості
заявки на професійне навчання
інвалідів; ведуть інформаційний банк
даних про інвалідів, які працюють і
бажають працювати.

Державна служба зайнятості: веде облік
інвалідів, які звернулися за допомогою
у працевлаштуванні; веде облік робочих
місць підприємств, на які можуть бути
працевлаштовані інваліди; сприяє
працевлаштуванню інвалідів, які
звернулися з таким проханням, з
урахуванням рекомендацій МСЕК;
щоквартально подає місцевим органам
соціального захисту населення
інформацію про працевлаштування
інвалідів.

Із матеріалів справи вбачається,
що ВАТ "Дніпрококс" крім подання до
Ленінського районного центру
зайнятості щомісячних звітів за формою
№ 3-ПН, виконуючи норми ст. 19 Закону (зі
змінами та доповненнями), як
підприємство, яке використовує найману
працю, у 2009 році самостійно розрахувало
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу та приймало безпосередні
заходи щодо працевлаштування
інвалідів на ці робочі місця.

Відповідач письмово звертався до
Ленінського районного центру
зайнятості про наявність на
підприємстві вакантних робочих місць,
на яких можуть працювати інваліди
робочих груп, з проханням сприяти у
працевлаштуванні на підприємстві
Відповідача інвалідів, які перебувають
на їх обліку: лист від 17.06.2009р. вих. № 923-18
(отримано центром зайнятості 17.06.2009р.);
лист від 09.07.2009р. вих. № 1031-18 (згідно
поштового повідомлення про вручення
отримано центром 13.07.2009р.); лист від
15.07.2009р. вих. № 1072-18 (згідно поштового
повідомлення про вручення отримано
центром 21.07.2009р.); лист від 05.08.2009р. вих. №
1203-18 (згідно поштового повідомлення про
вручення отримано центром 14.08.2009р.).

Так, на запит Відповідача від
21.10.2010р. № 1456-20 про надання інформації
щодо направлення на підприємство
Відповідача інвалідів, які перебували
на обліку у 2009 році, Ленінський
районний центр зайнятості листом від
08.11.2010р. за № 01-1556 повідомив, що на
обліку в Ленінському районному центрі
зайнятості протягом 2009 року перебувало
77 інваліда, з них на ВАТ
«Дніпрококс»було направлено 11 особи, з
них працевлаштовані - 2 особи.

Працевлаштовані особи:

- ОСОБА_4 (направлення № 005005 від
15.09.2009р.), працевлаштована (наказ про
прийом на роботу № 100 від 20.10.2009р.) на
посаду кур'єра;

- ОСОБА_5 (направлення № 063001 від
24.02.2009р.), працевлаштований на посаду
слюсар-ремонтник (наказ на прийом на
роботу № 38 від 02.03.2009р.).

Направлені центром зайнятості
особи (інваліди), які не забажали
працевлаштуватись на ВАТ «Дніпрококс»,
відмовлялися від працевлаштування за
власним бажанням або їм робота на
підприємстві була протипоказана за
станом здоров'я.

Таким чином, жодного випадку
невмотивованої чи необґрунтованої
відмови Відповідача в
працевлаштуванні інвалідів, які
направлялись центром зайнятості, не
виявлено.

ВАТ "Дніпрококс" за рахунок
власних коштів були здійсненні
опублікування у місцевих органах СМІ (у
газетах "Нова робота", "Трудові резерви")
оголошення у липні, серпні і вересні 2009
року про наявність вакантних місць
інвалідів робочих груп (з
гарантуванням стабільної заробітної
плати, повного соціального пакету та
проведенням вчення).

Але на оголошення про
працевлаштування інвалідів такі особи
до Відповідача про безпосереднє їх
працевлаштування не звертались.

Також встановлено, що жодного
випадку невмотивованої чи
необґрунтованої відмови Відповідача в
працевлаштуванні інвалідів, які
звернулись на підприємство для
працевлаштування самостійно, не
виявлено.

Отже, на думку суду, чинне
законодавство не зобов'язує
підприємства самостійно займатися
розшуком інвалідів та з'ясовувати які
саме інваліди потребують роботи, якої
відповідної нозології. За таких
обставин, покладати на підприємство
відповідальність у вигляді штрафних
санкцій за неналежне виконання своїх
обов'язків спеціально уповноваженими
органами є неправомірним і суперечить
як загальним принципам права так і ст.19
Конституції України.

З огляду на вищевикладене суд
приходить до висновку, що підприємство
вжило всі можливі заходи щодо
повідомлення про наявність вільних
місць виділених для працевлаштування
інвалідів.

Враховуючи вищевказане, суд приходить
до висновку, що відповідачем було вжито
всіх залежних від нього заходів для
виконання нормативу робочих місць з
метою працевлаштування інвалідів, у
зв'язку з чим у відповідача відсутня
вина за часткову незайнятість робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 72, 86, 159-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити повністю.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна,
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 26.01.11.

Суддя О. Д. Коблова