Справа № 820/10759/13-а
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2014 р.
№ 820/10759/13-а

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Заічко О.В.

при секретарі судового засідання -
Демченко В.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника першого відповідача та
третьої особи - Тищенко В.В.,

представника другого відповідача - не
прибув,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_3 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області, Харківського
РВ ГУМВС України в Харківській
області, третя особа - начальник ГУМВС
України в Харківській області Демченко
О.М. про визнання неправомірними та
скасування наказів, поновлення на
посаді, стягнення середнього
заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного
адміністративного суду звернувся
позивач, ОСОБА_3 з адміністративним
позовом до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Харківській області, в якому просить
суд: визнати протиправним та скасувати
наказ Головного управління МВС України
в Харківській області від 17.10.2013 № 923;
визнати протиправним та скасувати
наказ Головного управління МВС України
в Харківській області від 29.10.13 № 385 о/с
в частини звільнення з органів
внутрішніх справ України майора
міліції ОСОБА_3, на підставі ст. 64 п. "Є"
"Положення проходження служби рядовим
та начальницьким складом органів
внутрішніх справ України",
затвердженою Постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114; поновити
майора міліції ОСОБА_3 на посаді
старшого повноваженого сектору
карного розшуку Харківського РВ ГУМВС
України в Харківській області з 29.10.2013;
провести позивачу перерахунок і
виплатити заробітну плату з моменту
вимушеного прогулу до поновлення на
посаді старшого оперуповноваженого
сектору карного розшуку Харківського
РВ ГУМВС України в Харківської області.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що вважає оскаржувані накази
неправомірними та прийнятими з
порушенням порядку застосування
дисциплінарних стягнень, у зв'язку з
неналежним проведення службового
розслідування та недоведеності його
провини, через що накази підлягають
скасуванню, а позивач - поновленню на
посаді. Підставою виникнення позовних
вимог з позиції позивача стало його
незаконне звільнення з органів
внутрішніх справ у зв'язку зі
встановленням з боку відповідачів
факту порушення ним 03.10.2013 року
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України.

Ухвалою суду від 25 листопада 2013 року до
участі у справі в якості другого
відповідача залучено Харківський РВ
ГУМВС України в Харківській області та
третю особу - начальника ГУМВС України
в Харківській області Демченко О.М.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
повному обсязі, просив їх задовольнити,
зазначивши, що позивач 03 жовтня 2013
почував себе погано. Це проявлялося у
високому артеріальному тиску,
головному болю, болями в області серця,
легкому запамороченні, хиткості при
ходьбі та розладі речі, у зв'язку із чим
ОСОБА_3 був вимушений випити лікарські
препарати, зокрема, «корвалол» та
«настоянку пустирника», які є
спиртовмісні лікарськими засобами.
Приблизно о 17 години в кабінеті
начальника РВ позивач намагався надати
пояснення, що він погано себе почуває у
зв'язку із тим, що у нього високий
артеріальний тиск, натомість
керівництво РВ не слухало ОСОБА_3 та не
випускало його із приміщення відділу
до того часу, поки не приїхав адвокат
ОСОБА_5, після чого позивач зміг
покинути приміщення відділку. Після
цього, ОСОБА_3 звернувся до Зміївської
Центральної районної лікарні, де йому
було поставлено діагноз - гіпертонічна
хвороба II ступені та призначено
лікування, що підтверджується листком
непрацездатності серії АГА № 521224 (з
03.10.2013 по 10.10.2013 та випискою із історії
лікування № 4539). Одночасно, при
надходженні до стаціонару у позивача
були взяти зразки крові на наявність
будь - якого спирту в крові, згідно
результату лабораторного аналізу
крові № 3061 від 07.10.2013 року в крові
ОСОБА_3 будь - яких спиртів не виявлено.

Представник позивача звернув увагу на
те, що окрім пояснень працівників
Харківського РВ, факт знаходження
ОСОБА_3 на робочому місці в стані
алкогольного сп'яніння є суб'єктивною
думкою лише керівництва Харківського
РВ (з обслуговування Харківського
району та м. Люботин) ГУМВС України в
Харківської області, яка не
підтверджується об'єктивними та
фактичними обставинами.

На підставі наведеного, представник
позивача вважає наказ № 923 в частині
накладення на позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів ОВС України та
наказ № 385 о/с в частини звільнення
ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ
України згідно п. 64 «Є» «Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким составом ОВС України»
незаконними та противоправними, які
підлягають скасуванню.

Представник першого відповідача -
Головного управління Міністерства
Внутрішніх Справ України в Харківській
області у судовому засіданні
зазначила, що в ході проведення
службового розслідування, винесення
наказу та звільнення позивача з ОВС
України порушень допущено не було.
Вважає, що позовні вимоги заявлені
безпідставно та задоволенню не
підлягають.

У судовому засіданні представник
другого відповідача проти задоволення
адміністративного позову заперечував
в повному обсязі, просив відмовити в
його задоволенні з підстав, викладених
в запереченнях проти заявлених
позовних вимог.

Представник третьої особи проти
задоволення позовних вимог
заперечувала, зазначивши, що ОСОБА_3
порушено Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України, що
полягало в порушенні службової
дисципліни.порушені вимоги службової
дисципліни працівників органів МВС.

В ході розгляду адміністративної
справи у якості свідків були допитані
співробітники Харківського РВ (з
обслуговування Харківського району та
м. Люботин): ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9.

Так, свідок ОСОБА_8 повідомив, що 03.10.2013
року при проведенні оперативної наради
при начальникові РВ о 17.30 03.10.2013 під час
доповіді про проведену роботу за день,
позивач вів себе неадекватно, річ була
непевна та незрозуміла. Виходячи з
актової зали, ОСОБА_3 відштовхнув
свідка ОСОБА_8 та намагався втекти, але
його було затримано. Свідок зазначив,
що позивач під час цих подій
висловлювався нецензурною лайкою.

В ході розгляду адміністративної
справи у якості свідка був допитаний
ОСОБА_7, який повідомив, що позивач
характеризується з негативної сторони
по відношенню до служби, підтвердив
обставини, що викладені у висновку
службового розслідування. Крім того
зазначив, що начальником РВ було
запропоновано позивачу пройти медичне
обстеження на предмет встановлення
алкогольного сп'яніння, але ОСОБА_3
відмовився, виражався при цьому
нецензурно. Крім цього, оскільки ОСОБА_3
стверджував, що йому було пошкоджено
руку, керівником РВ викликана бригада
швидкої допомоги для перевірки стану
здоров'я позивача. Однак, від медичного
обстеження та медичної допомоги ОСОБА_3
відмовився.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_9 підтвердили
вищезазначені показання свідків,
підтвердивши обставини, викладені у
висновку службового розслідування.

У судовому засіданні у якості свідка
допитано адвоката ОСОБА_5, який
повідомив суд, що 03.10.2013 року був
присутнім у Харківському РВ (з
обслуговування Харківського району та
м. Люботин). Свідок ОСОБА_5 не помітив, що
ОСОБА_3 перебуває у стані сп'яніння, але
підтвердив, що позивач почував себе
погано. Оскільки ОСОБА_3 потрібно було
їхати за сімє'ю до м. Змійов, ОСОБА_5
повіз його до родини, але по дорозі
позивачу стало ще гірше, у зв'язку із
чим, його було доставлено до Зміївської
клінічної лікарні.

Заслухавши пояснення представників
сторін, представника третьої особи, та
пояснення свідків, дослідивши
матеріали справи та зібрані по справі
докази в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд встановив наступні
обставини.

Правовідносини щодо проходження
служби в органах внутрішніх справ
врегульовано Законом України "Про
міліцію" від 20.12.2990 р. № 565-ХІІІ,
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, яке
затверджено Постановою Кабінету
Міністрів УССР від 29.07.1991 року № 114,
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ, який затверджено
Законом України "Про Дисциплінарний
статут органів внутрішніх справ" від
22.02.2006 року № 3460-ІV та Інструкцією про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ, яка затверджена наказом МВС від
12.03.2013 року № 230.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
міліцію" зазначено, що міліція в
Україні - державний озброєний орган
виконавчої влади, який захищає життя,
здоров'я, права і свободи громадян,
власність, природне середовище,
інтереси суспільства і держави від
протиправних посягань.

З матеріалів справи вбачається, що з 07
травня 1999 року позивач ОСОБА_3 працював
в органах внутрішніх справ на різних
посадах, з 30.05.2002 року працював на
посаді оперуповноваженого відділу
Харківського РВ МВС України в
Харківській області.

Перед звільненням позивач займав
посаду старшого оперуповноваженого
СКР Харківського РВ (з обслуговування
Харківського району та м.Люботин) ГУМВС
України в Харківській області (а.с. 53
зворот, 54).

Наказом ГУМВС України в Харківській
області від 29.10.2013 № 385 о/с позивача було
звільнено з органів внутрішніх справ
на підставі ст. 64 п. «Є» (за порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
ОВС України з 29.10.2013 року (а.с. 14; 71) .

Звільненню передувало проведення
службового розслідування за фактом
порушення службової дисципліни.

Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України (далі - особи
рядового і начальницького складу)
стосовно її дотримання, види заохочень
та дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень
визначає Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України,
затверджений Законом України від 22
лютого 2006 року N 3460-IV (далі -
Дисциплінарний статут).

Згідно до приписів ч. 1 ст. 5 Закону
України "Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України", за
вчинення дисциплінарних проступків
особи рядового і начальницького складу
несуть дисциплінарну відповідальність
згідно з цим Статутом.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України" зазначено, що
з метою з'ясування всіх обставин
дисциплінарного проступку, учиненого
особою рядового або начальницького
складу, начальник призначає службове
розслідування.

Судовим розглядом встановлено, що
начальник СКР Харківського РВ майор
міліції ОСОБА_8 03.10.2013 подав рапорт
начальникові райвідділу про те, що
позивач прибув о 17 год. 20 хв. 03.10.2013 в
розташування райвідділу у стані
алкогольного сп'яніння (а.с. 56 зворот).
Начальник РВ доручив в.о. начальника
сектору кадрового забезпечення
райвідділу Печенежському К.С. провести
службове розслідування, що оформлене
відповідним наказом № 351 від 03.10.2013 року
(а.с.58).

В ході проведення службового
розслідування було встановлено, що
03.10.2013 при проведенні оперативної
наради при начальникові РВ о 17.30 під час
доповіді про проведену роботу за день,
ОСОБА_3 вів себе неадекватно, річ була
непевна та незрозуміла, начальником РВ
на це було звернено увагу та надано
вказівку встановити стан в якому
знаходився позивач. Виходячи з актової
зали, позивач відштовхнув начальника
СКР ОСОБА_8 та намагався втекти, але був
зупинений ОСОБА_8 та заступником
начальника РВ ОСОБА_7 Після чого
позивач став висловлюватись
нецензурною лайкою. Під час цього
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відчули характерний
запах алкоголю з порожнини рота
позивача. Після чого начальнику РВ
доповіли, що у позивача присутні всі
ознаки вживання спиртних напоїв та що
він знаходиться на робочому місці в
стані алкогольного сп'яніння.

Згідно п. 2.1 розділу 2 "Про затвердження
Інструкції про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ України",
затвердженої наказом МВС від 12.03.2013
року № 230, підставами для проведення
службового розслідування є порушення
особами рядового та начальницького
складу (надалі за текстом - РНС)
службової дисципліни, у тому числі
скоєння кримінальних або
адміністративних правопорушень,
знищення або втрата службових
документів, доручених або охоронюваних
матеріальних цінностей, вчинення
особами РНС діянь, які порушують права
і свободи громадян, службову
дисципліну, інші події, пов'язані із
загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх
травмуванням (пораненням), а також
події, які сталися за участю осіб РНС і
можуть викликати суспільний резонанс.

Відповідно до п. 2.6 розділу 2 "Про
затвердження Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України",
затвердженої наказом МВС від 12.03.2013
року № 230, підставою для проведення
службового розслідування є належним
чином письмово оформлений наказ
уповноваженого на те начальника.

Пунктом 3.2 розділу 3 зазначеної
Інструкції передбачено, що службове
розслідування проводиться посадовою
особою, якій воно доручено, чи
декількома особами у складі комісії,
одна з яких за необхідності
призначається головою цієї комісії.

Відповідно до розділу 5 п. 5.2 "Про
затвердження Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України",
затвердженої наказом МВС від 12.03.2013
року № 230, початок службового
розслідування визначається датою
видання наказу про його призначення.

З Висновку службового розслідування за
фактом грубого порушення службової
дисципліни майором міліції ОСОБА_3,
старшим оперуповноваженим СКР
Харківського РВ (з обслуговування
Харківського району та м. Люботин),
складеного В.о. начальника СКЗ
Харківського РВ, майором міліції
печенегським К.С. вбачається, що є
підтвердженим факт грубого порушення
службової дисципліни майором міліції
ОСОБА_3, який виразився у знаходженні
його на службі в стані алкогольного
сп'яніння (а.с. 67-69).

З висновками службового розслідування
ОСОБА_3 ознайомлений 25.10.2013 року, про що
свідчить його власноручний підпис (а.с.
69).

Судом з'ясовано, що 14.10.2013 було
затверджено висновок службового
розслідування, відповідно до якого
пропонувалось за порушення службової
дисципліни, що виразилось у
знаходженні ОСОБА_3 на службі в стані
алкогольного сп'яніння, невиконанні
вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС
України, п.4.1 розділу ІІІ, п. 1.1, 1.2
розділу ІV Правил поведінки та
професійної етики осіб рядового та
начальницького складу ОВС України,
затверджених наказом МВС України від
22.02.2012 № 155, ОСОБА_3 звільнити з органів
внутрішніх справ.

Т.в.о. начальника ГУМВС України в
Харківській області 17.10.2013 було
підписано наказ № 923 про притягнення
ОСОБА_3 до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
з ОВС за вищезазначені порушення (а.с. 70,
70 зворот).

Реалізовано цей наказ шляхом видання
наказу від 29.10.2013 № 385 о/с.

Судом з'ясовано, що згідно з витягу з
наказу по особовому складу № 385 о/с від
29.10.2013, вбачається, що згідно з
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України в
запас Збройних сил за ст. 64 п. «Є» (за
порушення дисципліни) майора міліції
ОСОБА_3 /М-079868/, старшого
оперуповноваженого СКР Харківського
РВ (з обслуговування Харківського
району та м. Люботин), з 29.10.2013 року.
Вислуга років на день звільнення
складає: 17 рок. 10 міс. 17 днів, у
пільговому обчисленні - 23 роки 11 міс. 27
днів. (а.с. 71).

Цього ж дня позивачу було направлено
листа за вих. № 7/4689 з інформацією про
прийняте рішення з додатком витягу з
наказу та пропозицією прибути для
отримання документів.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України", на осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися такі види дисциплінарних
стягнень: 1) усне зауваження; 2)
зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5)
попередження про неповну посадову
відповідність; 6) звільнення з посади; 7)
пониження в спеціальному званні на
один ступінь; 8) звільнення з органів
внутрішніх справ.

Згідно з ст. 64 "Є" Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік): за порушення
дисципліни.

Частиною 1 статті 1 Закону України "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України" встановлено,
що службова дисципліна - дотримання
особами рядового і начальницького
складу Конституції і законів України,
актів Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України"
дисциплінарним проступком є
невиконання чи неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни.

Отже, працівники органів внутрішніх
справ носять особливий статус та на них
покладені обов'язки, дотримання яких є
обов'язковим.

Крім того, згідно з статтею 7 Закону
службова дисципліна базується на
високій свідомості та зобов'язує кожну
особу рядового і начальницького
складу, зокрема з гідністю і честю
поводитися в позаслужбовий час, бути
прикладом у дотриманні громадського
порядку, припиняти протиправні дії
осіб, які їх учиняють. Таким чином,
працівники органів внутрішніх справ
повинні дотримуватися дисципліни як і
під час проходження служби, так і
позаслужбовий час.

Як з'ясовано під час судового розгляду,
при проведенні оперативної наради при
начальникові РВ о 17.30 03.10.2013 під час
доповіді про проведену роботу за день,
позивач вів себе неадекватно, річ була
непевна та незрозуміла, начальником РВ
на це було звернено увагу та надано
вказівку встановити стан, в якому
знаходився позивач. Виходячи з актової
зали, позивач відштовхнув начальника
СКР ОСОБА_8 та намагався втекти, але був
зупинений ОСОБА_8 та заступником
начальника РВ ОСОБА_7 Після чого
позивач став висловлюватись
нецензурною лайкою. Під час цього
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відчули характерний
запах алкоголю з порожнини рота
позивача.

Після чого начальнику РВ доповіли, що у
позивача присутні всі ознаки вживання
спиртних напоїв та що він знаходиться
на робочому місці в стані алкогольного
сп'яніння. На запитання начальника РВ:
де і з ким позивач вживав алкогольні
напої, ОСОБА_3 пояснив, що вжив в ході
робочого дня 300 грамів горілки з
довіреною особою, з метою отримання
інформації, яку саме інформацію
намагався отримати, пояснити не зміг.

Позивачу було запропоновано
начальником РВ пройти медичне
обстеження на предмет встановлення
алкогольного сп'яніння, але позивач
відмовився, знов таки нецензурною
лайкою. Крім цього позивач стверджував,
що йому керівництвом РВ було
пошкоджено руку, після чого начальник
РВ викликав бригаду швидкої допомоги
для перевірки стану здоров'я. Однак, від
медичного обстеження та медичної
допомоги з боку бригади швидкої
допомоги - ОСОБА_3 відмовився.

В присутності адвоката позивача було
складено акт про відмову проходження
медичного обстеження від 03.10.2013 року.
Від написання пояснень про свою
неадекватну поведінку 03.10.2013 року
позивач відмовився, про що було
складено відповідний Акт.

Представник другого відповідача під
час судового розгляду справи зазначив,
що оскільки позивач перебував 03.10.2013р.
на робочому місці у стані алкогольного
сп'яніння, письмові пояснення у нього
були відібрані після протверезіння
05.10.2013 року. Крім того, в ході службового
розслідування встановлено, що факти
неадекватної поведінки, порушення
мови, порушення координації рухів,
висловлювання нецензурною лайкою в
адресу як керівництва РВ так і на
адресу співробітників РВ були
зафіксовані на відеозапис, який
приєднано до матеріалів службового
розслідування.

Щодо дотримання відповідачем ХМУ ГУ
МВСУ в Харківській області процедури
проведення службового розслідування,
судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 10 ст. 14 Закону України
"Про Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України" - при
визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо.

Розділом ІV Інструкції про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України, яка
затверджена наказом Міністерством
внутрішніх справ України від 12.03.2013
року №230, визначено компетенцію
окремих підрозділів МВС при проведенні
службових розслідувань.

Крім того, згідно ч. 5 ст. 14 Закону
України "Про Дисциплінарний статут
органів внутрішніх справ України"
перед накладення дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення.

Згідно п.п.6.3.2 п. 6.3 Інструкції про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України, особа РНС, стосовно якої
проводиться службове розслідування,
вправі брати участь у службовому
розслідуванні, у тому числі давати усні
чи письмові пояснення, робити заяви, в
установленому порядку подавати
документи, які мають значення для
проведення службового розслідування.

Щодо доводів представника позивача, що
після виходу із лікарняного ОСОБА_3
надав копію листа непрацездатності
керівництву РВ та виявив бажання
надати пояснення, щодо подій, які
відбулись 03.10.2013 року, натомість до
ОСОБА_3 ніхто із керівництва РВ не
прислухався, а вже 14.10.2013 року було
закінчено службове розслідування «за
фактом грубого порушення службової
дисципліни майором міліції ОСОБА_3», де
в пункті 2 Висновку - Позивача
безпідставно звинуватили в
зловживанні алкогольними напоями на
робочому місці, пославшись при цьому
лише на пояснення працівників СКР
Харківського РВ (з обслуговування
Харківського району та м. Люботин)
ГУМВС України в Харківської області,
суд з'ясував наступне.

Судом встановлено, що під час
проведення службового розслідування
відносно ОСОБА_3 у нього були відібрані
письмові пояснення 05.10.2013 року, які
містяться в матеріалах справи (а.с. 66).
Крім того, в ході службового
розслідування встановлено, що факти
неадекватної поведінки, порушення
мови, порушення координації рухів,
висловлювання нецензурною лайкою в
адресу як керівництва РВ так і на
адресу співробітників РВ були
зафіксовані на відеозапис, який
приєднано до матеріалів службового
розслідування.

Згідно п.4.1 розділу ІІІ Правил
поведінки та професійної етики осіб
рядового та начальницького складу ОВС
України, затверджених наказом МВС
України від 22.02.2012 №155, передбачено, що
працівник ОВС, керуючись Присягою,
відповідно до службового обов'язку,
дотримуючись професійних честі і
гідності, зобов'язаний бути прикладом
безумовного дотримання вимог законів
та службової дисципліни в професійній
діяльності та приватному житті.

Відповідно п.1.1 розділу ІV вказаних
Правил встановлено, що поведінка
працівника органів внутрішніх справ
завжди і за будь-яких обставин має бути
бездоганною, відповідати високим
стандартам професіоналізму і
морально-етичним принципам стража
правопорядку. Ніщо не повинно
паплюжити ділову репутацію та
авторитет працівника.

З урахуванням п.1.2, п.1.3 розділу ІV
Правил, працівник міліції повинен
поводитись з почуттям власної
гідності, доброзичливо і відкрито,
уважно і ввічливо, викликаючи у
громадян повагу до органів внутрішніх
справ; постійно контролювати свою
поведінку, почуття і емоції, не
дозволяючи особистим симпатіям бо
антипатіям, неприязні, недоброму
настрою, уміти передбачати наслідки
своїх вчинків і дій; поводитись з усіма
категоріями громадян однаково
коректно незалежно від їх службового
або соціального становища; пам'ятати,
що аморальна поведінка,
нерозбірливість і неохайність в
особистих стосунках, відсутність
навичок самодисципліни і розбещеність,
балакучість і незібраність завдають
непоправної шкоди його власній
репутації і авторитету органів
внутрішніх справ в цілому.

При обранні заходу дисциплінарного
впливу було прийнято до уваги, постійне
та грубе порушення позивачем службової
дисципліни, позивачу робились
зауваження з приводу його поведінки,
ненормативної лексики, яка суперечить
правилам поведінки працівників ОВС,
попередня поведінка позивача, а саме за
час служби він 10 разів притягувався до
дисциплінарної відповідальності,
останнє покарання було діюче (а.с. 56-57).

Статтею 14 Дисциплінарного статуту ОВС
України, визначено, що у разі
притягнення до дисциплінарної
відповідальності осіб рядового і
начальницького складу, які мають
дисциплінарне стягнення і знову
допустили порушення службової
дисципліни, дисциплінарне стягнення,
що накладається, має бути більш
суворим, ніж попереднє.

Враховуючи вище викладені обставини
справи, суд приходить до висновку, що
Харківського РВ (з обслуговування
Харківського району та м. Люботин) та
ГУМВС України в Харківській області
при проведенні службового
розслідування та застосуванні
дисциплінарного стягнення до позивача
дотримано усіх вимог діючого
законодавства в межах наявної
інформації на час прийняття рішення
про звільнення працівника.

При цьому суд зазначає, що Інструкція
про порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України містить пряму заборону
на затвердження висновку службового
розслідування без отримання від особи
РНС письмового пояснення або за
відсутності акта про її відмову в
наданні письмового пояснення (п.п.6.3.6 п.
6.3 Інструкції).

Таким чином, в ході розгляду справи не
встановлено порушення процедури
проведення службового розслідування,
оскільки розслідування здійснено
компетентним в даному випадку
підрозділом МВС, відповідачами
забезпечено реалізацію права позивача
брати участь у службовому
розслідуванні, давати пояснення по
суті правопорушення, а також висновок
службового розслідування затверджено
з дотриманням встановленої процедури
його проведення.

Між тим, судом встановлено, що
позивач ОСОБА_3 дійсно звернувся до
Зміївської Центральної районної
лікарні, де йому було поставлено
діагноз - гіпертонічна хвороба II
ступені та призначено лікування, що
підтверджується листком
непрацездатності серії АГА № 521224 (з
03.10.2013р. по 10.10.2013р. та випискою із
історії лікування № 4539). Одночасно, як
зазначив позивач у позовній заяві та
його представник у ході розгляду
справи, при надходженні до стаціонару у
позивача були взяти зразки крові на
наявність будь - якого спирту в крові,
згідно результату лабораторного
аналізу крові № 3061 від 07.10.2013 року в
крові ОСОБА_3 будь - яких спиртів не
виявлено (а.с. 17 ).

Відповідачами у ході судового розгляду
зазначалось, що листок
непрацездатності виданий позивачу про
перебування у лікарняному закладі не
за місцем свого мешкання, не містить
підпису головного лікаря, що свідчить
про його видачу у порушення вимог
чинного заокондавства.

У той же час відповідачі зазначають, що
позивач мешкає за адресою: АДРЕСА_1, але
за медичною допомогою він звернувся до
лікарні не за місцем мешкання, а до
Зміївської ЦРЛ.

Судовим розглядом встановлено, що
позивач залишив приміщення райвідділу,
розташованого за адресою обл.
Харківська, м. Мерефа, вул.
Дніпропетровська, б. 211 близько 20.00 год.
03.10.2013 року, та звернувся за медичною
допомогою у Зміївську клінічну лікарню
у той же день 03.10.2013 року приблизно о 20.30
год., про що є копія виписки з історії
хвороби ОСОБА_3 (а.с. 86 зворот).

Порядок і умови видачі,
продовження та обліку документів, що
засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян, здійснення
контролю за правильністю їх видачі
регулюються Інструкцією про порядок
видачі документів, що засвідчують
тимчасову непрацездатність громадян,
затвердженою наказом Міністерства
охорони здоров'я України

від 13 листопада 2001 р. N 455,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України

4 грудня 2001 р. за N 1005/6196.

Відповідно до п. 1.9. зазначеної
Інструкції, листок непрацездатності
(довідка) в амбулаторно-поліклінічних
закладах видається лікуючим лікарем
(фельдшером) переважно за місцем
проживання чи роботи. У разі вибору
особою лікуючого лікаря і
лікувально-профілактичного закладу не
за місцем проживання чи роботи
документи, що засвідчують тимчасову
непрацездатність, видаються за
наявності заяви-клопотання особи,
погодженої з головним лікарем обраного
лікувально-профілактичного закладу,
або його заступником, засвідченої
підписом та круглою печаткою
лікувально-профілактичного закладу.

Приписами п. 1.11. Інструкції визначено,
що при стаціонарному лікуванні поза
постійним місцем проживання у тому
числі й з інших адміністративних
районів міста, листок непрацездатності
видається з дозволу головного лікаря,
засвідчується його підписом і печаткою
лікувально-профілактичного закладу на
число днів, необхідних для лікування.

За матеріалами справи
встановлено, що листок
непрацездатності ОСОБА_3 відкрито
03.10.2013 року, у той час як із заявою на
обслуговування, згідно наданих
пояснень лікарні, позивач звернувся
04.10.2013. року.

Відповідно до п 3.8. Інструкції про
порядок заповнення листка
непрацездатності затвердженої наказом
Міністерства охорони здоров'я України,
Міністерства праці та соціальної
політики України, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 03.11.2004 N
532/274/136-ос/1406 особам, у яких тимчасова
непрацездатність настала поза
постійним місцем проживання і роботи,
листок непрацездатності видається за
підписом головного лікаря, що
засвідчується круглою печаткою
закладу охорони здоров'я. Запис
здійснюється у графі "Видачу листка
непрацездатності дозволяю" із
обов'язковим записом у медичних картах
амбулаторного чи стаціонарного
хворого.

З огляду копії листка
непрацездатності (а.с. 15) вбачається, що
в порушення вимог вищезазначеної
інструкції його не підписано головним
лікарем цього закладу, та відповідно,
цей підпис не засвідчено круглою
печаткою закладу охорони здоров'я.

Позивач у позовній заяві та його
представник у судовому засіданні
зазначали, що забір крові на алкоголь
ОСОБА_3 було зроблено 03.10.2013 року о 20.40
год. На підтвердження цих обставин до
матеріалів справи представником
позивача наданий результат
лабораторного аналізу про хімічне
обстеження крові, з якого вбачається,
що виданий він 07.10.2013р.

На підтвердження дати здійснення
забору крові судом направлені запити
щодо дати проведення у жовтні 2013 року
хімічного дослідження - забору крові у
ОСОБА_3

З наданої відповіді від 20.12.2013 р. (а.с. 84)
вбачається, що забір крові у позивача
на наявність алкоголю в крові зроблено
03.10.2013 року під час госпіталізації (а.с.
84).

Між тим з наданої відповіді на запит
вбачається, що 03.10.2013 року у ОСОБА_3 був
відібрана кров для аналізу на RW, що
підтверджується записом у журналі,
копія якого міститься в матеріалах
справи. З витягу з історії хвороби
ОСОБА_3 вбачається, що 03.10.2013 року
проведений аналіз крові на RW, 04.10.2013 -
аналіз крові на ВИЧ, 04.10.2013 року -
клінічний аналіз крові, 05.10.2013 - аналіз
крові на цукор (а.с. 89). Про забір крові
на алкоголь не зазначається взагалі.

Порядок направлення громадян для
огляду на стан сп'яніння в заклади
охорони здоров'я та проведення огляду
з використанням технічних засобів було
врегульовано відповідною Інструкцією,
затвердженою наказом Міністерства
внутрішніх справ України, Міністерства
охорони здоров'я України, Міністерства
юстиції України від 24 лютого 1995 року N
114/38/15-36-18, яка втратила чинність на
підставі наказу від 21.04.2009 №81/261/712/5

Відповідно до Кодексу України
про адміністративні правопорушення,
Законів України "Про міліцію", "Про
дорожній рух" та "Про заходи протидії
незаконному обігу наркотичних
засобів, психотропних речовин і
прекурсорів та зловживанню ними",
постанови Кабінету Міністрів України
від 17.12.2008 N 1103 "Про затвердження Порядку
направлення водіїв транспортних
засобів для проведення огляду з
метою виявлення стану алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції, і проведення такого
огляду" наказом Міністерства
Внутрішніх Справ України та
Міністерством охорони здоров'я України
Наказом від 09.09.2009р. N 400/666 затверджено
Інструкцію про виявлення у водіїв
транспортних засобів ознак
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції.

Пунктом 3.9. зазначеної Інструкції
передбачено, що використання в
закладах охорони здоров'я для
проведення лабораторних досліджень
вимірювальної техніки та обладнання,
дозволених МОЗ, підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію,
свідоцтвом про повірку.

Приписами п. 3.21. цієї Інструкції
передбачено, що кожний випадок огляду
на стан сп'яніння у закладі охорони
здоров'я реєструється в журналі
реєстрації медичних оглядів осіб з
метою виявлення стану алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції.

Згідно до п. 3.22. зазначеної Інтрукції,
висновки щодо результатів медичного
огляду осіб на стан сп'яніння, складені
з порушенням вимог цієї Інструкції,
вважаються недійсними.

За таких обставин суд не вважає
належним доказом по справі довідку №3061
від 07.10.2013 року про результати
лабораторного аналізу на виявлення
алкоголю в крові ОСОБА_3 (а.с. 17),
оскільки з неї не вбачається, що дійсно
забір крові на виявлення алкоголю в
крові позивача було здійснено саме
03.10.2013 року.

Крім того, з наданої копії журналу
реєстрації медичних оглядів осіб з
метою виявлення стану алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції, що ведеться у
закладі охорони здоров'я - Зміївської
ЦРЛ (розпочато 23.10.2012 року) взагалі не
має запису про проведення аналізу
крові у ОСОБА_3 на виявлення вживання
алкогольних напоїв.

Тобто наданий результат аналізу крові
від 07.10.2013 року не може бути прийнятий
судом до уваги як належний доказ по
справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС України,
в адміністративних справах про
протиправність рішень суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
свого рішення покладено на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КАС України,
обставини, які за законом повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування.

Відповідно до ст.2 КАС України -
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Таким чином, згідно до вимог частини 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, У справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо
оскарження рішень суб'єктів владних
повноважень, суд зобов'язаний
незалежно від підстав, наведених у
позові, перевіряти оскаржувані рішення
на їх відповідність усім зазначеним
вимогам.

Відповідно до ст.7 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ,
службова дисципліна базується на
високій свідомості та зобов'язує кожну
особу рядового і начальницького складу
дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України. Невиконання чи неналежне
виконання особою рядового або
начальницького складу службової
дисципліни є дисциплінарним
проступком.

Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ, на
осіб рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за порушення
службової дисципліни можуть
накладатися дисциплінарні стягнення,
зокрема, звільнення з органів
внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 14 зазначеного
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ, звільнення осіб
рядового і начальницького складу з
органів внутрішніх справ як вид
стягнення є крайнім заходом
дисциплінарного впливу.

Аналіз вищезазначених норм закону
свідчить про те, що обов'язковою умовою
для притягнення працівників органів
внутрішніх справ до дисциплінарної
відповідальності та накладення на них
дисциплінарного стягнення є наявність
встановленого факту невиконання чи
неналежного виконання особою рядового
або начальницького складу службової
дисципліни, а також наявність
обґрунтованих підстав для
застосування до працівника міліції
такого крайнього заходу
дисциплінарного впливу, як звільнення
з органів внутрішніх справ.

Відповідачами надані суду докази того,
що притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності та
подальше його звільнення з органів
внутрішніх справ України відбулося
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття такого рішення,
безсторонньо, добросовісно, розсудливо
та з дотриманням принципу рівності
перед законом.

Отже, при розгляді адміністративної
справи судом встановлено, що при
прийнятті оскаржуваних наказів
відповідачі діяли обґрунтовано, тобто
з врахування всіх обставин, які мають
значення при прийнятті рішення.

При зазначених обставинах, суд вважає
вимоги позивача не правомірними та
такими, що не ґрунтуються на положеннях
діючого законодавства, не обґрунтовані
та не підтверджені матеріалами справи,
а тому суд відмовляє в задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 9, 11, 128, 159, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до Головного управління
Міністерства Внутрішніх Справ України
в Харківській області, Харківського РВ
ГУМВС України в Харківській області,
третя особа - начальник ГУМВС України в
Харківській області Демченко О.М. про
визнання неправомірними та скасування
наказів, поновлення на посаді,
стягнення середнього заробітку
-відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 28
січня 2014 року.

Суддя
Заічко О.В.