Справа № 820/10177/13-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 р.Справа № 820/10177/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Бутенко Ю.О.

представника відповідача Супрун В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Індустріальної об`єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 06.11.2013р.
по справі № 820/10177/13-а

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

до Індустріальної об`єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 06.11.2013 року
позовні вимоги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Індустріальної об»єднаної державної
податкової інспекції м.Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення-рішення -
задоволено в повному обсязі.

Скасовано податкове
повідомлення-рішення Індустріальної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області від 17.10.2013 року №,
прийняте відносно фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2.

Стягнуто з Державного бюджету
України (УДКСУ в Червонозаводському
районі м. Харкова, код: 3799628, р/р 4011,
МФО 851011) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (код: НОМЕР_1)
судові витрати зі сплати судового
збору в розмірі 114,71 (сто чотирнадцять)
грн. 71 коп.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати вказану постанову
суду першої інстанції та постановити
нове рішення, яким повністю відмовити
позивачу в задоволенні позову.
Скаржник зазначає, що приймаючи
зазначену постанову суд першої
інстанції дійшов до помилкових
висновків, які призвели до
неправильного вирішення справи,
неповно з»ясував всі обставини справи,
що мають значення при вирішенні спору,
не вірно застосував до спірних
правовідносин вимоги ст.ст. 198,200
Податкового Кодексу України та норми
ст.159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо повноти та
об»єктивності розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу в межах доводів апеляційної
скарги відповідно до вимог ст.195 КАС
України та керуючись ч.1 ст.41 КАС
України.

Колегія суддів, вислухавши суддю
доповідача, представника відповідача,
вивчивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
фахівцями Індустріальної об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області була
проведена документальна планова
виїзна перевірка дотримання вимог,
податкового, валютного та іншого
законодавства ФОП ОСОБА_2 за період з
01.01.2011 р. по 31.12.2012 р., за результатами
якої 04.10.2013 р. був складений акт за №
1113/20-36-17-02-11/НОМЕР_1, де було зафіксовано
порушення вимог податкового
законодавства, а саме:

- п. 198.3, ст. 198 Податкового кодексу
України, в частині включення до складу
податкового кредиту сум ПДВ у зв'язку з
придбанням послуг, який
непідтверджений актами виконаних
робіт, що призвело до порушення п. 200.1
ст. 200 ПКУ, та заниження суми ПДВ, що
підлягає сплаті до бюджету. За
результатами перевірки донараховано
суму ПДВ в розмірі 7307,00 грн.

За наслідками вказаного акту перевірки
17.10.2013 року відповідачем стосовно
позивача було прийняте податкове
повідомлення-рішення № про
донарахування йому грошового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість на загальну суму 10969
грн.

Не погодившись з прийнятим податковим
органом податковим
повідомленням-рішенням позивач
оскаржив його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що в
ході судового розгляду знайшов
підтвердження факт порушення спірним
податковим повідомленням-рішенням
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача у сфері публічно-правових
відносин. Висновки перевіряючих,
викладені в акті перевірки носять
характер суб»єктивних припущень та не
підтверджені жодними належними та
допустимими доказами.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що
згідно договору №29/08 від 29 серпня 2012
року про перевезення вантажів
автомобільним транспортом, укладеного
між ТОВ "Агро-Крокус" та ФОП ОСОБА_2,
перевізник зобов'язався приймати, а
замовник пред'явити для перевезення
вантаж, здача-приймання виконаних
робіт підлягала оформленню актом,
підписаним обома сторонами.

Як свідчать письмові докази у справі,
на виконання вимог даного договору
були виписані акти наданих послуг та
податкові накладні.

Пунктом 198.1 ст. 198. Податкового кодексу
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво,
спорудження, створення) необоротних
активів, у тому числі при їх
ввезенні на митну територію України (у
тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого
вести облік результатів спільної
діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, - датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Також, відповідно до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

При судовому розгляді встановлено, що
укладений між позивачем та
вищевказаним контрагентом правочин є
дійсними, виконаним сторонами в
повному обсязі, без претензій та
зауважень, ні ким не оскарженими та у
судовому порядку не визнаний не
дійсним.

Виконання умов договору
підтверджується наданими до
матеріалів справи первинними
документами, бухгалтерської та
податкової звітності, які виписані
відповідно до п. 9.2. ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік і фінансової
звітності в Україні" і п. 2.4. ст. 2
"Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку".

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" дається поняття
первинного документу - це документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо-безпосередньо
після її закінчення.

В даному випадку позивачем такі
документи в повному обсязі були надані
як до перевірки так і до суду. При цьому
відповідна сторона жодних зауважень до
них не мала. А від так, суд не має
підстав піддавати сумніву реальність
вчинення позивачем господарських
операцій в періоді, що перевірявся.

Також, суд звертає увагу, що чинним
законодавством України на сторону
цивільно-правової угоди, яка є
платником податків, не покладено
обов'язку перевірки відповідності
законодавству установчих документів
постачальників товару та дотримання
ними вимог податкового законодавства.

Навіть якщо контрагент позивача не
виконав своїх зобов'язань по сплаті
податку, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи.

Чинне податкове законодавство не
ставить в залежність право позивача на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентами
податку до бюджету. Питання
податкового кредиту поширюється
тільки на окремо взятого платника
податків і не ставить цей факт у
залежність від розрахунку з бюджетом
третіх осіб.

Таким чином, в даному випадку
відповідна сторона не дотримала вимоги
закону про захист охороняємих прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин, на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а тому її оскаржуване
рішення, як суб'єкта владних
повноважень, є неправомірним, з чим
погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про порушення судом першої інстанції
під час розгляду справи вимог ст.ст.
198,200 Податкового Кодексу України та
норм ст.159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо повноти та
об»єктивності розгляду справи
висновків суду не спростовують,
оскільки при розгляді справи суд
першої інстанції, відповідно до вимог
ст.. 159 КАС України повно і всебічно, в
межах заявлених вимог, з"ясував дійсні
обставини справи, дав належну оцінку
наявним у справі доказам, правильно
вирішив питання щодо правовідносин,
зумовлених встановленими фактами, та
вирішив справу на підставі норм
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини.

З огляду на вищевикладене,
постанова суду першої інстанції
ухвалена з дотриманням норм
процесуального права, у відповідності
до вимог норм матеріального права, тому
колегія суддів вважає, що підстав для
її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Індустріальної
об`єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 06.11.2013р. по
справі № 820/10177/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін
О.А.Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І.
Любчич Л.В.

Повний текст ухвали виготовлено
20.01.2014р.