Справа № К/9991/27664/11-С
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року м.
Київ К/9991/27664/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т. Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 07.09.09р. та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 29.03.2010р. у
справі №2а-5985/09/1/0170 за позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в АР Крим,
Сімферопольського міського управління
Головного управління МВС України в АР
Крим, Головного управління Державного
казначейства України в АР Крим про
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в АР Крим,
Сімферопольського міського управління
Головного управління МВС України в АР
Крим, Головного управління Державного
казначейства України в АР Крим з
позовом, в якому, з урахуванням
уточнень позовних вимог, просив:

- стягнути з Сімферопольського
міського управління Головного
управління МВС України в АР Крим
грошову суму в розмірі 16631,19 грн. в
якості компенсації за весь час
затримки фактичного розрахунку;

- зобов'язати Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в АР Крим видати довідку про те, що
позивач та члени його сім'ї мають право
на 50% знижку з оплати комунальних
послуг в межах норм, передбачених
законодавством довічно;

- стягнути з Сімферопольського
міського управління Головного
управління МВС України в АР Крим та
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в АР Крим
моральну шкоду в сумі 50000,00 грн.
солідарно;

- стягнути з Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в АР Крим грошову компенсацію за речове
майно.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 07.09.09р., залишеною
без змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 29.03.2010р., в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду
першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_4
звернувся з касаційною скаргою, у якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати ухвалені судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій і ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

В запереченнях на касаційну скаргу
Сімферопольське міське управління
Головного управління МВС України в АР
Крим та Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в АР Крим просили залишити касаційну
скаргу без задоволення, а рішення судів
першої та апеляційної інстанцій без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 з 06.07.1987р. по
30.04.2008р. проходив публічну службу в
органах внутрішніх справ.

Згідно наказу №23 о/с від 25.04.2008р. в.о.
начальника Сімферопольського міського
управління Головного управління МВС
України в АР Крим, позивача звільнено з
посади міліціонера спецприймальника
для утримання осіб, підданих
адміністративному арешту при
Сімферопольському міському управлінні
Головного управління МВС України в АР
Крим з 30.04.2008р. в запас за п.63 «в» (через
обмежений стан здоров'я).

Відповідно до ст.22 Закону України «Про
міліцію» держава гарантує працівникам
міліції соціальний захист. Працівники
міліції користуються пільгами при
розподілі житла, встановленні
квартирних телефонів, влаштуванні
дітей у дошкільні заклади, вирішенні
інших питань соціально-побутового
забезпечення у порядку, передбаченому
законодавством України. Жила площа
працівникам міліції, в тому числі
працюючим на транспорті, надається
місцевими радами, відповідними
міністерствами та відомствами у
першочерговому порядку. Працівникам
міліції та членам їх сімей надається
50-процентна знижка по оплаті жилої
площі, комунальних послуг, а також
палива. Працівники міліції, які живуть
і працюють у сільській місцевості та в
селищах міського типу, і члени їх сімей,
які проживають з ними, забезпечуються
безплатно житлом з опаленням і
освітленням за встановленими нормами,
а також користуються іншими пільгами,
передбаченими законодавством. За
працівниками міліції, звільненими зі
служби за віком, хворобою або вислугою
років, зберігається право на пільги за
цим Законом.

Так, як підстава звільнення позивача з
військової служби не входить до
переліку підстав, які дозволяють при
звільненні працівників міліції
зберігати право на пільги за Законом
України «Про міліцію», то колегія
суддів погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що позовні
вимоги в частині зобов'язання
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в АР Крим
видати довідку про право позивача та
членів його сім'ї на отримання 50% знижки
з оплати комунальних послуг в межах
норм, передбачених законодавством
довічно, задоволенню не підлягають.

Так само, колегія суддів вказує на
обґрунтованість висновків судів
першої та апеляційної інстанцій щодо
відмови в задоволенні позовних вимог в
частині стягнення грошової
компенсації за речове майно, з огляду
на наступне.

Згідно статті 16 Закону України «Про
міліцію» особовий склад міліції
складається з працівників, що
проходять державну службу в
підрозділах міліції, яким відповідно
до чинного законодавства присвоєно
спеціальні звання міліції.

Працівники міліції мають єдиний
формений одяг, зразки якого
затверджуються Кабінетом Міністрів
України, що видається безплатно, і
відзнаки.

Відповідно до ч. 1 ст.18 Закону України
«Про міліцію», порядок та умови
проходження служби в міліції
регламентуються Положенням про
проходження служби особовим складом
органів внутрішніх справ, затвердженим
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 12 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ УРСР,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29.07.1991р. №114 (з
подальшими змінами), особи рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ одержують грошове і
речове забезпечення за нормами,
встановленими законодавством.

На виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 17.11.2001р. №1515 «Про
формений одяг осіб начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ, військовослужбовців
спеціальних моторизованих військових
частин міліції внутрішніх військ
Міністерства внутрішніх справ та осіб
начальницького складу податкової
міліції» Міністерством внутрішніх
справ України було видано Наказ №1489
від 05.12.2003р., яким затверджено Положення
про забезпечення речовим майном осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ і
військовослужбовців внутрішніх військ
МВС України та форми обліку речового
майна. Зміни та доповнення до названого
наказу МВС були внесені наказом МВС
№1265 від 30.12.2005р.

В попередній редакції Положення було
передбачено право на одержання
грошової компенсації за недоотримане
речове майно, проте у редакції, що діяла
на час звільнення позивача 30.04.2008 року
компенсація за речове майно після
звільнення співробітника з органів
внутрішніх справ передбачалася лише
для працівників, що використовували
цивільний одяг, який зашифровує особу.

Таким чином, враховуючи те, що позивач
до осіб, які мають право на компенсацію
за речове майно після звільнення зі
служби не відносився, то судами
попередніх інстанцій вірно зроблено
висновок, що грошова компенсації за
речове майно після звільнення позивачу
не передбачена.

Стосовно відмови в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
грошової компенсації в сумі 16631,19 грн.
за затримання виплати грошової
допомоги при звільненні, то колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно довідки-розрахунку
Сімферопольського міського управління
ГУ МВС України в АРК. Від 10.06.2009р.,
позивачу при звільненні була
нарахована грошова допомога в розмірі
13871,50 грн., яка на день розгляду справи
виплачена у повному обсязі трьома
платежами: 10.12.2008р. - 1739,14 грн., 17.03.2009р. -
12090,45 грн. та 16.04.2009р. - 41,91 грн., що
підтверджується довідкою
Сімферопольського міського управління
ГУ МВС України в АРК від 10.06.2009р.,
відомостями на виплату вихідної
допомоги, розрахунками на виплату
вихідної допомоги.

Щодо відмови в задоволенні позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача моральної шкоди у сумі
50000,00 грн., то колегія суддів зазначає
наступне.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті. Згідно з п.3 ч.2 цієї статті
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала в інших
випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 23
ЦК України моральна шкода полягає,
зокрема, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Отже, під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, оскільки вимога про
стягнення моральної шкоди у даному
випадку є похідною від решти позовних
вимог, в задоволенні яких відмовлено,
колегія суддів погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій
про їх безпідставність та необхідність
відмови в позові в цій частині.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судами попередніх
інстанцій повно і правильно
встановлені фактичні обставини справи,
характер правовідносин сторін і вірно
застосовані до них норми матеріального
права. Доводи касаційної скарги
висновків суду не спростовують. За
таких обставин підстав для задоволення
касаційної скарги судова колегія не
вбачає.

Згідно із ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
07.09.09р. та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 29.03.2010р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: