Справа № 2а/0570/13383/12
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2014 р. м. Київ
К/800/22778/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Ворошиловському районі м.
Донецька Донецької області Державної
податкової служби

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 19.12.2012 року

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06.02.2013 року

у справі № 2а/0570/13383/2012

за позовом Приватного
акціонерного товариства
«Донагроімпекс»

до Державної податкової інспекції
у Ворошиловському районі м. Донецька
Донецької області Державної
податкової служби

про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
«Донагроімпекс» (далі по тексту -
позивач, ПАТ «Донагроімпекс»)
звернулось з позовом до Державної
податкової інспекції у
Ворошиловському районі м. Донецька
Донецької області Державної
податкової служби (далі по тексту -
відповідач, ДПІ) про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 19.12.2012 року
адміністративний позов задоволено у
повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06.02.2013 року
апеляційну скаргу ДПІ залишено без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, відповідно до
вимог ст. 222 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами в порядку письмового
провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
щодо наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ПАТ «Донагроімпекс» щодо
підтвердження відомостей отриманих
від особи, яка мала правові відносини з
платником податків ТОВ
«Донецькагро-Маркет» за період з 01.01.2009
року по 30.11.2009 року, за результатами
якої складено акт від 25.06.2012 року №
210/22-2/25333903.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено ст. 3, пп. 7.2.3, пп. 7.2.4,
пп. 7.2.6 п .7.2, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п.
7.5 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» та п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст.
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ДПІ прийнято податкові
повідомлення-рішення від 27.07.2012 року №
, яким позивачу зменшено суму
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 135966 грн., №, яким ПАТ
«Донагроімпекс» збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
прибуток на суму 764703,75 грн. та № ,
яким ПАТ «Донагроімпекс» зменшено суму
бюджетного відшкодування, у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
податкових періодів по податку на
додану вартість за деклараціями: від
20.08.2009 року звітний період 7 міс. 2009 року
на суму 222207,00 грн.; від 19.10.2009 року
звітний період 9 міс. 2009 року на суму
48162,00 грн.; від 19.11.2009 року звітний період
10 міс .2009 року на суму 169448,00 грн.; від
17.12.2009 року звітний період 11 міс. 2009 року
на суму 46634,00 грн.; від 19.01.2010 року
звітний період 12 міс. 2009 року на суму
2961,00 грн. та застосовано штрафні
фінансові санкції за деклараціями: від
20.08.2009 року звітний період 7 міс. 2009 року
на суму 55551,75 грн.; від 19.10.2009 року
звітний період 9 міс 2009 року на суму
12040,50 грн., від 19.11.2009 року звітний період
10 міс. 2009 року на суму 42362,00 грн.; від
17.12.2009 року звітний період 11 міс. 2009 року
на суму 11658,50 грн.; від 19.01.2010 року
звітний період 12 міс. 2009 року на суму
740,25 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (який був чинний на момент
виникнення спірних правовідносин) під
валовими витратами виробництва та
обігу розуміється сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно пп. 5.2.1 п. 2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» (який
був чинний на момент виникнення
спірних правовідносин) податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підставою для нарахування податкового
кредиту, відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» є податкова накладна, яка
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

Підпунктом 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій:

- або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека)в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

- або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до вимог пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) передбачено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, між ПАТ «Донагроімпекс» та
ТОВ «Донецькагро-Маркет» були
здійсненні господарські операції щодо
придбання товарів.

Реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та вищевказаним
контрагентом підтверджується наявними
в матеріалах справи видатковими
накладними, податковими накладними,
актами прийому - передачі,
товарно-транспортними накладними,
тощо.

Оплата позивачем придбаного товару
підтверджується наявними в матеріалах
справи банківськими виписками по
особовим рахункам

Вищевказані документи оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства, Закону України № 996 «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є документами
первинного обліку.

Отже, з огляду на вищевказані обставини
справи, колегія суду погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанції щодо реальності
господарських операцій, укладених між
позивачем та вищевказаним
контрагентом.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ТОВ
«Донецькагро-Маркет» на час спірних
відносин було зареєстроване як платник
податку на додану вартість (відповідно
до вимог чинного законодавства).

Також, суди обґрунтовано не прийняли до
уваги висновки ДПІ щодо нікчемності
правочинів, з урахуванням всіх
обставин справи та вимог діючого на час
спірних правовідносин законодавства.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняті податковим органом
спірні рішення є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги
не відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищезазначеними нормами права, отже,
відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова Донецького
окружного адміністративного суду від
19.12.2012 року та ухвала Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 06.02.2013 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Ворошиловському районі м.
Донецька Донецької області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 19.12.2012 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду 06.02.2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов