Справа № 2а-1670/11272/11
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/42071/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії: Лосєва А.М., Бившевої
Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Лубенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області

на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
25.01.2012

та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 29.03.2012

у справі № 2а-1670/11272/11

за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Лубенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської

області

про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Полтавського
окружного адміністративного суду від
25.01.2012, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29.03.2012,
задоволено позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 (надалі -
позивач, фізична особа-підприємець
ОСОБА_4) до Лубенської об'єднаної
державної податкової інспекції
Полтавської області (надалі -
відповідач, Лубенська ОДПІ Полтавської
області) про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 07.04.2011 №
.

Вважаючи, що рішення судів попередніх
інстанцій прийнято з порушенням норм
матеріального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 25.01.2012 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29.03.2012 і
постановити нове рішення про відмову у
задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу, в яких наводить
доводи в підтримку оскаржуваних
судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що підставою прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення став акт
перевірки позивача від 17.06.2011 №
1333/17-, яким виявлено, що згідно
реєстраційних даних видами
господарської діяльності позивача
визначено: терміном дії з 01 липня 2008
року по 31 грудня 2010 року - роздрібна
торгівля з лотків на ринку, з 01 січня 2011
року по 01 березня 2011 року -
посередництво в торгівлі товарами
широкого асортименту. Разом із тим,
актом перевірки зафіксовано, що у
період з 01 липня 2008 року по 01 березня 2011
року фізична особа-підприємець ОСОБА_4
фактично надавала посередницькі та
інформаційно-консультаційні послуги,
відомості про які не внесено до
свідоцтва платника єдиного податку.
Представниками відповідача підчас
перевірки встановлено заниження
позивачем податку з доходів фізичних
осіб на суму 19 260,00 грн. внаслідок
заниження оподатковуваного доходу та
порушення вимог ст. 13 розділу IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №
13-92 «Про прибутковий податок з
громадян» (надалі - Декрет Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян»).

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Указу Президента
України від 03.07.1998 № 727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» (надалі - Указ
Президента України № 727/98), що був
чинним на момент виникнення спірних
правовідносин, спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб, та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Згідно положень абзаців 2-3 п. 2 Указу
Президента України № 727/98 ставка
єдиного податку для суб'єктів малого
підприємництва-фізичних осіб
встановлюється місцевими радами за
місцем їх державної реєстрації залежно
від виду діяльності і не може становити
менше 20,00 грн. та більше 200,00 грн. на
місяць. У разі, коли фізична
особа-суб'єкт малого підприємництва
здійснює кілька видів підприємницької
діяльності, для яких установлено різні
ставки єдиного податку, нею
придбавається одне свідоцтво і
сплачується єдиний податок, що не
перевищує встановленої максимальної
ставки.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач у 2008-2011 роках
перебував на спрощеній системі
оподаткування та був платником єдиного
податку за максимальною ставкою - 200,00
грн.

Відповідно до абз. 8 п. 2 Указу
Президента України № 727/98 доходи,
отримані від здійснення
підприємницької діяльності, що
обкладається єдиним податком, не
включаються до складу сукупного
оподатковуваного доходу за підсумками
звітного року такого платника та осіб,
що перебувають з ним у трудових
відносинах, а сплачена сума єдиного
податку є остаточною і не включається
до перерахунку загальних податкових
зобов'язань як самого платника податку,
так і осіб, які перебувають з ним у
трудових відносинах, включаючи членів
його сім'ї, які беруть участь у
підприємницькій діяльності.

Згідно Порядку видачі свідоцтва про
сплату єдиного податку, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 29.10.1999 № 599,
підставою для видачі свідоцтва є
подання суб'єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою письмової
заяви згідно з додатком 1 до
зазначеного Порядку. У рядку 2 вказаної
заяви зазначається вид (види)
діяльності, яким суб'єкт
підприємницької діяльності передбачає
займатися.

Зазначені суб'єктом малого
підприємництва види діяльності
записуються податковим органом у
свідоцтві про сплату єдиного податку.

При цьому, нормами Указу Президента
України № 727/98 не передбачено обмежень
для суб'єкта малого підприємництва,
який бажає перейти на спрощену систему
оподаткування, обирати вичерпний
перелік видів підприємницької
діяльності, якими він планує займатися.

Пункт 7 зазначеного Указу визначає, що
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва не поширюється на:

суб'єктів підприємницької діяльності,
на яких поширюється дія Закону України
«Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності» в частині
придбання спеціального патенту;

довірчі товариства, страхові компанії,
банки, інші фінансово-кредитні та
небанківські фінансові установи;

суб'єктів підприємницької діяльності,
у статутному фонді яких частки, що
належать юридичним особам-учасникам та
засновникам даних суб'єктів, які не є
суб'єктами малого підприємництва,
перевищують 25 відсотків;

фізичних осіб-суб'єктів
підприємницької діяльності, які
займаються підприємницькою діяльністю
без створення юридичної особи і
здійснюють торгівлю
лікеро-горілчаними та тютюновими
виробами, пально-мастильними
матеріалами;

спільну діяльність, визначену пунктом
7.7 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Інших обмежень щодо видів
підприємницької діяльності, під час
здійснення яких може застосовуватися
спрощена система оподаткування, чинне
законодавство на час виникнення
спірних правовідносин не містило.

Пунктом 1 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» встановлено вичерпний
перелік умов, дотримання яких є
необхідним для застосування спрощеної
системи оподаткування.

Ці умови не обмежували суб'єкта малого
підприємництва у виборі
реалізовуваних ним видів діяльності
лише тими, які зазначені у свідоцтві
про сплату єдиного податку чи в
будь-якому іншому документі.

Суб'єкт малого підприємництва мав
право займатися будь-якими видами
підприємницької діяльності, за
винятком тих, що не можуть
здійснюватися з використанням
спрощеної системи оподаткування в силу
прямої законодавчої заборони.

За таких обставин, режим оподаткування
єдиним податком поширювався на всі
доходи суб'єкта малого підприємництва,
що обрав спрощену систему
оподаткування, незалежно від видів
підприємницької діяльності, від яких
ці доходи одержані, в тому числі як
виручка від надання посередницьких та
інформаційно-консультаційних послуг.

Зважаючи на викладене, враховуючи
положення зазначених норм
законодавства, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, що
відповідачем не доведено порушення
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
умов, які є необхідними для
застосування спрощеної системи
оподаткування, встановлених п. 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва», а також не доведено
здійснення позивачем таких видів
діяльності, що не можуть бути здійснені
з використанням спрощеної системи
оподаткування. Відтак, підстав
стверджувати про заниження позивачем
оподатковуваного доходу та, як
наслідок, заниження податку з доходів
фізичних осіб, колегія суддів не
вбачає.

Доводами касаційної скарги наведене не
спростовується.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Лубенської
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області
залишити без задоволення.

2. Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 25.01.2012 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29.03.2012 у
справі № 2а-1670/11272/11 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)А.М. Лосєв
Судді(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна