Справа № 805/16713/13-а
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шинкарьова
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
справа №805/16713/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого Геращенка І.В.

суддів Арабей Т.Г., Губської Л.В.

секретар судового засідання Борисова
А.А.

за участю представників сторін:

від позивача - Панкова Г.С. - за довір.
від 21.01.2014 року

від відповідача - Стасенко О.В. - за
довір. від 25.09.2013 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Куйбишевському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 17
грудня 2013 року у справі № 805/16713/13-а за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробниче
підприємство «Комбінат харчових
продуктів» до Державної податкової
інспекції у Куйбишевському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання недійсними податкові
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю Виробниче
підприємство «Комбінат харчових
продуктів» звернулось до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Державної
податкової інспекції у Куйбишевському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання недійсними
податкові повідомлення-рішення від 14
листопада 2013 року № , № .

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року у справі № 805/16713/13-а (суддя
Шинкарьова І.В.) позовна заява
задоволена.

Визнано недійсним податкове
повідомлення рішення від 14 листопада
2013 року №, яким збільшено суму
грошових зобов'язань з податку на
прибуток на загальну суму 838594,50 грн., з
яких за основним платежем - 559063,00 грн.,
за штрафними санкціями - 279531,50 грн.

Визнано недійсним податкове
повідомлення рішення від 14 листопада
2013 року №, яким збільшено суму
грошових зобов'язань з податку на
додану вартість на загальну суму 966740,50
грн., в тому числі за основним платежем -
700520,00 грн., за штрафними санкціями -
297569,50 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробниче
підприємство «Комбінат харчових
продуктів» витрати по сплаті судового
збору у розмірі 4588,00 грн.

Відповідачем подана апеляційна скарга,
в якій він просить скасувати постанову
суду та прийняти нову постанову, якою
відмовити в задоволені позовних вимог
у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує
невірним застосуванням судом першої
інстанції норм процесуального та
матеріального права.

Вважає, що постанова суду прийнята при
неповному та невсебічному досліджені
усіх матеріалів справи, висновки суду
не відповідають фактичним обставинам
справи.

Зазначає, що акт перевірки від 31 жовтня
2013 року був складений на підставі акту
Державної податкової інспекції у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві від 25
червня 2013 року № 170/22-409/34429449 про
результати документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«Світ Олії» з питань правомірності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість за період з 01 березня
2012 року по 31 травня 2012 року.

Також зазначає, що судом першої
інстанції не було досліджено об'єм
придбаної олії соняшникової з об'ємами
олії соняшникової використаної
господарської діяльності ТОВ ВП
«Комбінат харчових продуктів», не
досліджено наявність ліцензій на
перевезення вантажу та необхідних умов
для транспортування вантажу.

Товар, а саме олія соняшникова, що був
придбаний Товариством з обмеженою
відповідальністю «Світ олії» у ТОВ
«Вікойл» за період з 01.03.2012 року по
31.05.2012 року, був реалізований на ТОВ «ВП
«Комбінат харчових продуктів» () на загальну суму 532441 грн.

Таким чином, зазначає, що вбачається
проведення транзитних фінансових
потоків, спрямованих на здійснення
операцій надання податкової вигоди
переважно з контрагентами, які не
виконують свої податкові зобов'язання,
з метою штучного формування валових
витрат та податкового кредиту, які не
мають реального товарного характеру.

Наголошує на тому, що ТОВ «Світ Олії»
здійснювало діяльність спрямовану на
здійснення операцій пов'язаних з
наданням податкової вигоди третім
особам.

З огляду на вищевикладене, відповідач
вважає правомірними оскаржувані
позивачем податкові
повідомлення-рішення.

У судовому засіданні представник
відповідача підтримав доводи
апеляційної скарги, проти чого
заперечував представники позивача.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
встановила.

Товариство з обмеженою
відповідальністю Виробниче
підприємство «Комбінат харчових
продуктів», ідентифікаційний код 30250190,
зареєстроване як юридична особа 02
грудня 1998 року Виконавчим комітетом
Донецької міської ради під записом №
0001970.

Перебуває на податковому обліку в
Державної податкової інспекції у
Куйбишевському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області.

17 лютого 2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю ВП
«Комбінат харчових продуктів», як
покупцем, та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Світ Олії», як
продавець, був укладений Договір
постачання № 1702ЧС (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1 зазначеного Договору
продавець зобов'язується поставити, а
покупець прийняти та оплатити в строк
на умовах, передбачених цим договором,
товар - олія соняшникова рафінована
дезодорована виморожена, кількість та
ціна попередньо погоджені по телефону
або факсу і зазначені в видаткових
накладних, які мають бути підписані
обома сторонами.

Загальна сума даного договору є сума
вартості усіх видаткових накладних у
термін дії договору.

Згідно Додаткової угоди № 1 до Договору
постачання № 1702ЧС від 17.02.2010 року
Договір діє до 31 грудня 2012 року, але в
будь-якому разі до повного виконання
сторонами взятими на себе зобов'язань.

На виконання вказаного Договору
позивачем надано податкові накладні:

- № 3 від 01 березня 2012 року на товар -
олія соняшникова раф.дез. у кількості
27,350 т. вартістю 309055,00 грн., в тому числі
ПДВ 51509,17 грн.;

- № 37 від 18 березня 2012 року на товар -
олія соняшникова раф.дез. у кількості
27,745 т. вартістю 323229,25 грн., в тому числі
ПДВ 53871,54 грн.;

- № 7 від 03 квітня 2012 року на товар - олія
соняшникова раф.дез. у кількості 27,890 т.
вартістю 324918,50 грн., в тому числі ПДВ
54153,08 грн.;

- № 22 від 09 квітня 2012 року на товар - олія
соняшникова раф.дез. у кількості 27,455 т.
вартістю 319850,75 грн., в тому числі ПДВ
53308,46 грн.;

- № 38 від 13 квітня 2012 року на товар - олія
соняшникова раф.дез. у кількості 27,320 т.
вартістю 318278,00 грн., в тому числі ПДВ
53046,33 грн.;

- № 43 від 22 квітня 2012 року на товар - олія
соняшникова раф.дез. у кількості 28,640 т.
вартістю 333656,00 грн., в тому числі ПДВ
55609,33 грн.;

- № 6 від 06 травня 2012 року на товар - олія
соняшникова раф.дез. у кількості 27,305 т.
вартістю 318103,25 грн., в тому числі ПДВ
53017,21 грн.;

- № 12 від 12 травня 2012 року на товар - олія
соняшникова раф.дез. у кількості 26,980 т.
вартістю 317015,00 грн., в тому числі ПДВ
52835,83 грн.;

- № 24 від 20 травня 2012 року на товар - олія
соняшникова раф.дез. у кількості 27,920 т.
вартістю 315496,00 грн., в тому числі ПДВ
52582,67 грн.;

- № 27 від 23 травня 2012 року на товар - олія
соняшникова раф.дез. у кількості 27,880 т.
вартістю 315044,00 грн., в тому числі ПДВ
52507,33 грн.

Також, позивачем були надані: платіжні
доручення, рахунки на оплату, видаткові
накладні, товарно-транспортні
накладні, оборотно-сальдові відомості,
картки рахунків.

В період з 18 жовтня 2013 року по 24 жовтня
2013 року Державною податковою
інспекцією у Куйбишевському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області згідно
з підпунктами 20.1.4, 20.1.6 пункту 20.1 статті
20, підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75,
підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78,
пунктом 79.2 статті 79 Податкового
кодексу України проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ ВП «Комбінат харчових
продуктів» з питань дотримання
податкового законодавства,
правильності визначення, повноти,
нарахування та своєчасності сплати
податку на додану вартість та податку
на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ
«Світ Олії» () за період
березень, квітень, травень 2012 року.

За результатами зазначеної перевірки
податковим органом був складений акт
№760/05-66-15-01/30250190 від 31 жовтня 2013 року та
встановлені порушення:

1) відсутність об'єктів оподаткування у
ТОВ ВП «Комбінат харчових продуктів»
при придбанні товарів у березні 2012 року
на суму 105381 грн., у квітні 2012 року на
суму 216117 грн., у травні 2012 року на суму
210943 грн.

2) п.138.1, п.138.2 ст.138 Податкового кодексу
України, внаслідок чого завищено
витрати, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування за
півріччя 2012 року, що призвело до
заниження податку на прибуток, що
підлягає сплаті до бюджету на загальну
суму 559063 грн. за 2 квартал 2012 року;

3) п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, внаслідок
чого завищено податковий кредит, що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість у березні, квітні,
травні 2012 року, яка підлягає до сплати в
бюджет на загальну суму 700520 грн., у тому
числі у березні 2012 року - 105381 грн., у
квітні 2012 року - 384196 грн., у травні 2012
року - 210943 грн.

Як вбачається з акту перевірки,
встановлені порушення обґрунтовані на
підставі акту Державної податкової
інспекції у Подільському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві від 25 червня 2013 року № 170/22-409/34429449
про результати документальної
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«Світ Олії» з питань правомірності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість за період з 01 березня
2012 року по 31 травня 2012 року.

У висновках акту вказано, що перевіркою
встановлено порушення ТОВ ВП «Комбінат
харчових продуктів» по
взаємовідносинам із ТОВ «Світ Олії»
(), у якого відсутні
ознаки реальності вчинення
господарських операцій за березень,
квітень, травень 2012 року.

14 листопада 2013 року Державною
податковою інспекцією у
Куйбишевському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області на підставі акту
перевірки, згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54
Податкового кодексу України, п. 123.1 ст.
123 Податкового кодексу України
прийняті податкові
повідомлення-рішення форми "Р":

- № , яким збільшено суму грошових
зобов'язань з податку на прибуток на
загальну суму 838594,50 грн., в тому числі за
основним платежем - 559063,00 грн., за
штрафними санкціями - 279531,50 грн.;

- № , яким збільшено суму грошових
зобов'язань з ПДВ на загальну суму 966740,50
грн., в тому числі за основним платежем -
700520,00 грн., за штрафними санкціями -
297569,50 грн.

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої інстанції, податкова інспекція
вказує на порушення норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів вважає такий висновок
помилковим, а апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України Суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України;

2) суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України..

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені конституцією та
законами України.

Підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41
Податкового органу визначено, що
органи державної податкової служби є
контролюючими органами щодо податків,
які справляються до бюджетів та
державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Статтею 61, 62 Податкового кодексу
України встановлено, що органи
державної податкової служби межах їх
повноважень, встановлених цим
Кодексом, здійснюють податковий
контроль - систему заходів, що
вживаються контролюючими органами з
метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
регулювання обігу готівки, проведення
розрахункових та касових операцій,
патентування, ліцензування та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
шляхом ведення обліку платників
податків; інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби; перевірок
та звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Тобто, відповідач у справі - орган
владних повноважень, який виконує
контролюючі функції у сфері
оподаткування відносно інших
суб'єктів.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
органу державної податкової служби і
проводиться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні органу державної
податкової служби.

Відповідно до пп. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54
Податкового кодексу України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків, заявлених
у податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках.

Пунктом 58.1 ст. 58 Податкового кодексу
України передбачено, що у разі коли
сума грошового зобов'язання платника
податків, передбаченого податковим або
іншим законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, розраховується
контролюючим органом відповідно до
статті 54 цього Кодексу (крім
декларування товарів, передбаченого
для громадян), або у разі коли за
результатами перевірки контролюючий
орган встановлює факт невідповідності
суми бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, або
зменшує розмір задекларованого
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість, розрахованого
платником податків відповідно до
розділу V цього Кодексу, такий
контролюючий орган надсилає (вручає)
платнику податків податкове
повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення
містить підставу для такого
нарахування (зменшення) податкового
зобов'язання та/або зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість; посилання на норму
цього Кодексу та/або іншого закону,
контроль за виконанням якого покладено
на контролюючі органи, відповідно до
якої був зроблений розрахунок або
перерахунок грошових зобов'язань
платника податків; суму грошового
зобов'язання, що повинен сплатити
платник податку; суму зменшеного
(збільшеного) бюджетного відшкодування
та/або зменшення від'ємного значення
результатів господарської діяльності
або від'ємного значення суми податку на
додану вартість; граничні строки
сплати грошового зобов'язання та/або
строки виправлення платником податків
показників податкової звітності;
попередження про наслідки несплати
грошового зобов'язання або внесення
виправлень до показників податкової
звітності в установлений строк;
граничні строки, передбачені цим
Кодексом для оскарження податкового
повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення
додається розрахунок податкового
зобов'язання та штрафних (фінансових)
санкцій.

Форма та порядок надіслання
податкового повідомлення-рішення і
розрахунку грошового зобов'язання
визначається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної фінансової
політики.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства; первинний документ -
документ, який, зокрема, містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Пунктом 2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого
складено документ;

- зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції;

- посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Інформація, що міститься у прийнятих до
обліку первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Операції в
іноземній валюті відображаються також
у валюті розрахунків та платежів по
кожній іноземній валюті окремо.

Дані аналітичних рахунків повинні бути
тотожні відповідним рахункам
синтетичного обліку на перше число
кожного місяця.

Регістри бухгалтерського обліку
повинні мати назву, період реєстрації
господарських операцій, прізвища і
підписи або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати осіб, які брали участь у
їх складанні.

Господарські операції повинні бути
відображені в облікових регістрах у
тому звітному періоді, в якому вони
були здійснені.

За приписами пп. 134.1.1 п. 134 ст. 134 ПК
України у цьому розділі об'єктом
оподаткування є: прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу;
дохід (прибуток) нерезидента, що
підлягає оподаткуванню згідно зі
статтею 160 цього Кодексу, з джерелом
походження з України.

Згідно п. 135.1, п. 135.2 ст. 135 ПК України
доходи, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, включаються до
доходів звітного періоду за датою,
визначеною відповідно до статті 137, на
підставі документів, зазначених у
пункті 135.2 цієї статті, та складаються
з: доходу від операційної діяльності,
який визначається відповідно до пункту
135.4 цієї статті; інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу.

Доходи визначаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
отримання платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138, п. 138.2 ст. 138
ПК України витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; витрати банківських
установ, до яких відносяться:

а) процентні витрати за
кредитно-депозитними операціями, в
тому числі за кореспондентськими
рахунками та коштами до запитання,
цінними паперами власного обігу;

б) комісійні витрати, в тому числі за
кредитно-депозитними операціями,
розрахунково-касове обслуговування,
інкасацію та перевезення цінностей,
операціями з цінними паперами,
операціями на валютному ринку,
операціями з довірчого управління;

в) від'ємний результат (збиток) від
операцій з купівлі/продажу іноземної
валюти та банківських металів;

г) від'ємне значення курсових різниць
від переоцінки активів та зобов'язань у
зв'язку зі зміною офіційного курсу
національної валюти до іноземної
валюти відповідно до підпункту 153.1.3
пункту 153.1 статті 153 цього Кодексу;

ґ) суми страхових резервів, сформованих
у порядку, передбаченому статтею 159
цього Кодексу;

д) суми коштів (зборів), внесені до Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб;

е) витрати з придбання права вимоги на
виконання зобов'язань у грошовій формі
за поставлені товари чи надані послуги
(факторинг);

є) витрати, пов'язані з реалізацією
заставленого майна;

ж) інші витрати, прямо пов'язані зі
здійсненням банківських операцій та
наданням банківських послуг;

з) інші витрати, передбачені цим
розділом.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
правил інших країн.

Згідно п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу
України об'єктом оподаткування є
операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

в) ввезення товарів (супутніх послуг) на
митну територію України в митному
режимі імпорту або реімпорту (далі -
імпорт);

г) вивезення товарів (супутніх послуг) у
митному режимі експорту або реекспорту
(далі - експорт);

ґ) з метою оподаткування цим податком
до експорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг),
які перебувають у вільному обігу на
території України, до митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України;

д) з метою оподаткування цим податком
до імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України, для їх подальшого
вільного обігу на території України;

е) постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Відповідно до п. 186.3 ст. 186 ПК України
місцем постачання зазначених у цьому
пункті послуг вважається місце, в якому
отримувач послуг зареєстрований як
суб'єкт господарювання або - у разі
відсутності такого місця - місце
постійного чи переважного його
проживання. До таких послуг належать:

а) надання майнових прав
інтелектуальної власності, створення
за замовленням та використання
об'єктів права інтелектуальної
власності, у тому числі за ліцензійними
договорами, а також надання (передача)
права на скорочення викидів парникових
газів (вуглецевих одиниць);

б) рекламні послуги;

в) консультаційні, інжинірингові,
інженерні, юридичні (у тому числі
адвокатські), бухгалтерські,
аудиторські, актуарні, а також послуги
з розроблення, постачання та
тестування програмного забезпечення, з
оброблення даних та надання
консультацій з питань інформатизації,
надання інформації та інших послуг у
сфері інформатизації, у тому числі з
використанням комп'ютерних систем;

г) надання персоналу, у тому числі якщо
персонал працює за місцем здійснення
діяльності покупця;

ґ) надання в оренду (лізинг) рухомого
майна, крім транспортних засобів та
банківських сейфів;

д) телекомунікаційні послуги, а саме:
послуги, пов'язані з передаванням,
поширенням або прийманням сигналів,
слів, зображень та звуків або
інформації будь-якого характеру за
допомогою дротових, супутникових,
стільникових, радіотехнічних, оптичних
або інших електромагнітних систем
зв'язку, включаючи відповідне надання
або передання права на використання
можливостей такого передавання,
поширення або приймання, у тому числі
надання доступу до глобальних
інформаційних мереж;

е) послуги радіомовлення та
телевізійного мовлення;

є) надання посередницьких послуг від
імені та за рахунок іншої особи або від
свого імені, але за рахунок іншої особи,
якщо забезпечується надання покупцю
послуг, перерахованих у цьому
підпункті;

ж) надання транспортно-експедиторських
послуг.

Пунктом 198.1. статті 198 ПК України
передбачено право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.2. ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За приписами п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.4 ст. 198 ПК України
якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

Згідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Підпунктом 200.1 та пп. 200.2 ст. 200
Податкового кодексу України
передбачено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
України.

Згідно п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу
України право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

За приписами п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття
його податкової накладної та/або
розрахунку коригування до Єдиного
реєстру податкових накладних є
квитанція в електронному вигляді у
текстовому форматі, яка надсилається
протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової
накладної та/або розрахунку
коригування в електронному вигляді до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну податкову
політику, є дата та час, зафіксовані у
квитанції.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, на момент складання податкових
накладних позивач та ТОВ «Світ Олії»
був зареєстрований як платники податку
на додану вартість та мав Свідоцтво
платника податків на додану вартість.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що податковий орган не мав
законних підстав для винесення
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, оскільки
здійснення господарської діяльності
між позивачем та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Світ
Олії» підтверджується первинними
бухгалтерськими документами, тобто з
боку позивача виконано усі передбачені
законом умови щодо отримання
податкового кредиту.

Згідно частини 1 статті 216 Цивільного
кодексу України, недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.
Правочин, який вчинено з метою завідомо
суперечною інтересам держави та
суспільства, водночас суперечить
моральним засадам суспільства, а тому
згідно з частиною 1 статті 203, частиною 2
статті 215 ЦК України є нікчемним,
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно із статтею 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства,волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Статтею 228 ЦК України передбачено, що
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.
Відповідно до ст. 208 Господарського
кодексу України якщо господарське
зобов'язання визнано недійсним як таке,
що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру в
обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 67 Господарського
кодексу України відносини
підприємства з іншими підприємствами,
організаціями, громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі договорів.

Підприємства вільні у виборі предмета
договору, визначенні зобов'язань, інших
умов господарських взаємовідносин, що
не суперечать законодавству України.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського
кодексу України при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі:

- вільного волевиявлення, коли сторони
мають право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству;

- примірного договору, рекомендованого
органом управління суб'єктам
господарювання для використання при
укладенні ними договорів, коли сторони
мають право за взаємною згодою
змінювати окремі умови, передбачені
примірним договором, або доповнювати
його зміст;

- типового договору, затвердженого
Кабінетом Міністрів України, чи у
випадках, передбачених законом, іншим
органом державної влади, коли сторони
не можуть відступати від змісту
типового договору, але мають право
конкретизувати його умови;

- договору приєднання, запропонованого
однією стороною для інших можливих
суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі
вступу в договір не мають права
наполягати на зміні його змісту.

Частиною 2 ст. 180 Господарського кодексу
України передбачено, що господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 8 статті 181 Господарського
кодексу України передбачено, що у разі,
якщо сторони не досягли згоди з усіх
істотних умов господарського договору,
такий договір вважається неукладеним
(таким, що не відбувся). Якщо одна із
сторін здійснила фактичні дії щодо
його виконання, правові наслідки таких
дій визначаються нормами Цивільного
кодексу України.

Відповідачем не надано суду першої
інстанції та апеляційному суду доказів
наміру позивача порушити публічний
порядок при укладені договорів з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Світ Олії» або
наявності вироку суду у кримінальній
справі щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо при укладенні та виконанні таких
договорів.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що податковий орган не мав
законних підстав для винесення
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, оскільки
здійснення господарської діяльності
між позивачем та ТОВ «Світ Олії»
підтверджується первинними
бухгалтерськими документами.

Норми Правил перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 року № 363
та зареєстрованих в Міністерстві
юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568,
передбачають обов'язкову наявність
товарно-транспортних накладних у разі
укладення договорів про перевезення
вантажів з перевізником.

Дана норма кореспондується з
Постановою Кабінету Міністрів України
від 25 лютого 2009 року № 207 «Про
затвердження Переліку документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні», якою
затверджений перелік документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні. Так, для водія
юридичної особи або фізичної особи -
підприємця, що здійснює вантажні
перевезення на договірних умовах таким
документом є товарно-транспортна
накладна; для водія юридичної особи або
фізичної особи - підприємця, що
здійснює вантажні перевезення для
власних потреб це - накладна або інший
документ, який підтверджує право
власності на вантаж.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем надані товарно-транспортні
накладні по договорам з ТОВ «Світ
Олії».

Аналізуючи приведене законодавство та
нормативні акти, які врегульовують
спірні правовідносини та встановлені
обставини справи, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, щодо скасування
оскаржуваних податкових повідомлень -
рішень.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач не довів правомірність
прийнятих податкових повідомлень -
рішень відповідно до пункту 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України.

За таких підстав апеляційний
адміністративний суд вважає, що
постанова суду першої інстанції
прийнята при вірному застосуванні норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду відповідають обставинам
справи, тому не вбачає підстав для
скасування постанови.

На підставі викладеного керуючись ст. 19
Конституції України, Податковим
кодексом України, Цивільним кодексом
України, Господарським кодексом
України, ст. 2, ст. 9, ст. 160, ст. 167, ст. 195, ст.
196, п.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст.
212, ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Куйбишевському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 17
грудня 2013 року у справі № 805/16713/13-а -
залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року у справі № 805/16713/13-а за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю Виробниче
підприємство «Комбінат харчових
продуктів» до Державної податкової
інспекції у Куйбишевському районі м.
Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
визнання недійсними податкові
повідомлення-рішення - залишити без
змін.

Ухвала Донецького апеляційного
адміністративного суду за наслідками
апеляційного перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
визначених Кодексом адміністративного
судочинства України, а в разі
складення в повному обсязі відповідно
до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

У судовому засіданні 22.01.2014 року
проголошена вступна та резолютивна
частина ухвали, повний текст ухвали
виготовлений 27.01.2014 року.

Головуючий

І.В.Геращенко

Судді

Т.Г.Арабей

Л.В.Губська