Справа № 2а-1751/11/2170
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2014 р. м. Київ
К/800/57375/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко
Я.Л., Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в місті Херсоні до
Приватно-орендного кооперативу «Зоря»
про відшкодування надміру виплачених
пенсійних коштів за касаційною скаргою
Приватно-орендного кооперативу «Зоря»
на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року Управління
Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Херсона,
правонаступником якого є Управління
Пенсійного фонду України в місті
Херсоні, звернулось до суду з вказаним
позовом, в якому просило стягнути з
Приватно-орендного кооперативу
«Зоря» суми надміру виплачених
пенсійних коштів ОСОБА_4 у розмірі 13031,87
грн.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 23 липня 2012
року в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове рішення про
задоволення адміністративного позову.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі судове рішення суду першої
інстанції.

Перевіривши за наявними у справі
матеріалами доводи касаційної скарги
та правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі у межах, встановлених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що пенсіонерка за віком
ОСОБА_4, яка на час виходу на пенсію 13
липня 1993 року перебувала на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Херсона,
працювала в Приватно-орендному
кооперативі «Зоря»
зоотехніком-селекціонером. ОСОБА_4 було
надано до Управління Пенсійного фонду
України в Суворовському районі м.
Херсона довідку про заробітну плату за
1986 - 1990 роки в сумі 30851 руб., на підставі
якої органом пенсійного фонду
проведено розрахунок розміру її
пенсії.

08 серпня 2007 року ОСОБА_4 звернулась до
Управління Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Херсона із
заявою про перерахунок пенсії згідно
постанови Кабінету Міністрів України
«Про реалізацію абзацу другого пункту 2
статті 41 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 306 від 20 квітня 2005 року,
якою затверджено Порядок визначення
заробітної плати (доходу) для
обчислення пенсії особам, що у період
до запровадження обмеження
максимального розміру заробітної
плати (доходу), з якої сплачувалися
внески на державне соціальне
страхування або збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування,
отримували заробітну плату (дохід) за
результатами роботи, строк виконання
якої перевищував календарний місяць та
надала довідку №163, видану
відповідачем, у якій в заробіток для
обчислення її пенсії включено основну
зарплату, додаткову оплату та оплату за
вислугу років (заробіток ОСОБА_4 згідно
зазначеної довідки становив: у 1986 році -
5888,00 руб., у 1987 році - 5920,00 руб., у 1988 році -
5749,00 руб., у 1989 році - 6144,00 руб., у 1990 році -
7150,00 руб.).

В довідці про заробітну плату (дохід)
для обчислення пенсії №162, виданої
Приватно-орендним кооперативом «Зоря»,
були зазначені ті ж суми, що і в довідці
№163, окрім сум основної заробітної
плати ОСОБА_4

На підставі заяви ОСОБА_4 від 08 серпня
2007 року, довідок №163 та №162 позивачем
проведено перерахунок її пенсії із
застосуванням коефіцієнта середньої
зарплати у галузі економіки за 2002 рік
(306,45 грн.).

При подальшому перерахунку пенсії
ОСОБА_4 з 01 січня 2008 року органом
пенсійного фонду застосовано
коефіцієнт середньої заробітної плати
в галузях економіки за 2006 рік (928,81 грн.),
внаслідок чого розмір пенсії останньої
значно збільшився (з 628,39 грн. до
1765,67 грн.).

01 листопада 2010 року Управлінням
Пенсійного фонду України в
Білозерському районі Херсонської
області проведено перевірку
достовірності довідок про заробітну
плату, наданих Приватно-орендним
кооперативом «Зоря» для призначення
(перерахунку) пенсії, за результатами
якої виявлено розбіжність між довідкою
про заробітну плату ОСОБА_4 та довідкою
для призначення їй пенсії.

Управлінням Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Херсона
здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_4 з
дати її первинного призначення, в
результаті чого виявлено переплату
пенсійних коштів у розмірі 13031,87 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
Управління Пенсійного фонду України в
Суворовському районі м. Херсона при
перерахунку пенсії ОСОБА_4, виходячи із
заробітку за 1986 - 1990 роки в сумі 30851 руб.
(згідно довідки №163), помилково провело
розрахунок згідно довідки №162, в
результаті чого здійснено переплату
пенсійних коштів. Враховуючи
відсутність провини
Приватно-орендного кооперативу «Зоря»
у виникненні переплати пенсійних
коштів ОСОБА_4 у розмірі 13031,87 грн., суд
першої інстанції прийшов до висновку
про відсутність підстав для стягнення
даної суми з відповідача.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи
адміністративний позов, суд
апеляційної інстанції, посилаючись на
ст. 101 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», виходив з того, що
оскільки відповідач, видавши у 2007 році
недостовірні довідки про заробітну
плату ОСОБА_4 (про що свідчать, зокрема,
нові довідки Приватно-орендного
кооперативу «Зоря» №399 та №400 від 01
листопада 2010 року, в яких зазначені
суми виплат значно менші, ніж у
довідках №162 та №163, на підставі яких
була перерахована пенсія ОСОБА_4),
внаслідок чого з грудня 2007 року по
березень 2010 року ОСОБА_4 надмірно
виплачувались пенсійні кошти в сумі
13031,87 грн., заподіяв державі шкоду, за що
має понести матеріальну
відповідальність та відшкодувати її.

Однак, вирішуючи спір по суті, суди
попередніх інстанцій не звернули увагу
на наступне.

Відповідно до частин першої та другої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Приписам наведеної норми
кореспондують положення частини
другої статті 21 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якими вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Аналіз припису наведеної норми дає
підстави для висновку про те, що
адміністративними судами можуть
розглядатися вимоги про відшкодування
шкоди лише за наявності таких умов:
вимоги мають стосуватись шкоди,
завданої лише суб'єктом владних
повноважень; такі вимоги мають бути
поєднані з вимогою про визнання
протиправними рішення, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

Аналогічна позиція була висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 18 червня 2013 року у справі № 21-204а13.

За встановлених судами обставин
відповідач у справі - Приватно-орендний
кооператив «Зоря» є господарюючим
суб'єктом і не може виступати суб'єктом
владних повноважень у спірних
правовідносинах, а тому вимоги про
стягнення з нього сум заподіяної шкоди,
заявлені без додаткових вимог про
вирішення публічно-правового спору, не
можуть бути предметом розгляду у судах
адміністративної юрисдикції.

Відповідно до ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

За приписами ч. 3 ст. 22 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»
місцеві господарські суди розглядають
справи, що виникають із господарських
правовідносин, а також інші справи,
віднесені процесуальним законом до їх
підсудності.

Враховуючи суб'єктний склад сторін та
предмет спору, дана справа підлягає
розгляду в порядку господарського
судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157
Кодексу адміністративного судочинства
України суд закриває провадження у
справі, якщо її не належить розглядати
в порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до вимог частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Відповідно до частини 1 статті 228
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
скасовує судові рішення в касаційному
порядку і залишає позовну заяву без
розгляду або закриває провадження у
справі з підстав, встановлених
статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню, оскільки
постановлені з порушенням норм
процесуального права, а провадження у
справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 157, 220, 222, 223, 228, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Приватно-орендного
кооперативу «Зоря» задовольнити
частково.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 23 липня 2012
року та постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 09 жовтня 2013 року скасувати, а
провадження в адміністративній справі
закрити.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: З оригіналом
згідно помічник судді Н.В.
Мостова Я.Л. Іваненко М.І. Мойсюк В.В.
Тракало