Справа № 821/4752/13-а
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" січня 2014 р. Справа № 821/4752/13-а
Херсонський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пекного А.С.,

при секретарі: Осташевському Е.Є.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби
Новокаховського міського управління
юстиції Херсонської області про
визнання рішення неправомірним про
відмову у державній реєтрації прав та
їх обтяжень,

встановив:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до
суду із позовом до Реєстраційної
служби Новокаховського міського
управління юстиції Херсонської
області (далі - відповідач,
Реєстраційна служба Новокаховського
МУЮ), в якому просить визнати
неправомірними дії державного
реєстратора Реєстраційної служби
Новокаховського МУЮ щодо відмови у
державній реєстрації за позивачем
права власності на житловий будинок та
надвірні споруди, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, а також зобов'язати
відповідача провести державну
реєстрацію прав на вказане нерухоме
майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
згідно договору купівлі-продажу від
18.09.1980р. вона є власником житлового
будинку та надвірних споруд, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, який
був придбаний за час знаходження її у
шлюбі із ОСОБА_3, який згодом був
розірваний.

Рішенням Новокаховського міського
суду Херсонської області від 17.03.2006р.
проведено розподіл домобудівлі,
перерозподілено ідеальні частки між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, у зв'язку з чим 26.05.2006р.
Каховським державним бюро технічної
інвентаризації зареєстровано за
позивачем право власності на 63/100
частки вказаного вище будинку.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської
області від 27.10.2009р. скасовано рішення
Новокаховського міського суду
Херсонської області від 17.03.2006р. та
направлено справу до суду першої
інстанції на новий розгляд; при новому
розгляді справи ухвалою
Новокаховського міського суду
Херсонської області від 03.03.2010р. позов
залишено без розгляду.

Позивач звернулась до Реєстраційної
служби Новокаховського МУЮ із заявою
про реєстрацію за нею права власності
на вказаний будинок, однак рішенням
відповідача від 20.09.2013р. у цьому було
відмовлено з тих підстав, що подані
документи не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

ОСОБА_2 вважає це рішення протиправним
з тих підстав, що шлюб із ОСОБА_3
розірвано 20.08.2003р., він не скористався
своїм правом на поділ майна подружжя
протягом установленого законодавством
строку та наразі судовий спір щодо
права власності на будинок відсутній, а
тому у відповідача не було підстав для
відмови у державній реєстрації прав.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги та
наполягала на їх задоволенні з підстав,
викладених у позові.

Відповідач явку свого представника у
судове засідання не забезпечив, про
причини неявки суд не повідомив, про
дату, час та місце судового розгляду
справи повідомлений належним чином.

Згідно із ч.4 ст. 128 КАС України, у разі
неприбуття відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Враховуючи наведене, дану справу
розглянуто без участі представника
відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши та оцінивши
наявні докази, суд приходить до
висновку про те, що позов задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що відповідно до
посвідченого державним нотаріусом
Новокаховської державної нотаріальної
контори і зареєстрованого під №3069
договору купівлі-продажу від 18.09.1980р.,
ОСОБА_2 придбала жилий будинок площею
36,9 кв.м., сарай та надвірні споруди на
земельній ділянці площею 350 кв.м., який
розташовано в АДРЕСА_1

Будинок придбаний позивачем під час
перебування у шлюбі із ОСОБА_3, що
сторони не спростовують.

Рішенням Новокаховського міського
суду Херсонської області від 20.09.2003р. у
справі №2-2365/03 розірвано шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Новокаховського міського
суду Херсонської області від 17.03.2006р. у
справі №2-274/06 за позовом прокурора м.
Нова Каховка в інтересах ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про поділ будинку та визначення
порядку користування земельною
ділянкою та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про поділ майна подружжя - проведено
поділ домобудівлі та перерозподілено
ідеальні частки, в тому числі визнано
за ОСОБА_3 право власності на 37/100
частки, а за ОСОБА_2 - на 63/100 частки
домобудівлі.

На підставі цього судового рішення
Каховським державним бюро технічної
інвентаризації 07.05.2006р. зареєстровано
за ОСОБА_3 право спільної часткової
власності на жилий будинок, який
розташовано в АДРЕСА_1 (розмір частки -
37/100), а 26.05.2006р. - за ОСОБА_2 право
спільної часткової власності на цей
жилий будинок (розмір частки - 63/100), у
тому числі: у жилому будинку літ. «А» -
на коридор 2-1 літ. «а5» площею 3,3 кв.м.,
ванна 2-2 літ. «а3» площею 6,4 кв.м., туалет
2-3 площею 0,9 кв.м., кухня 2-4 літ. «а2»
площею 7,2 кв.м., коридор 2-5 літ. «а»
площею 3,5 кв.м., кімната 2-6 площею 13,5
кв.м., кімната 2-7 площею 12,0 кв.м. -
загальною площею 46,8 кв.м.; з надвірних
будівель: підвал під «А», вхід у підвал
«В», сарай «Б», ганок а1, ганок а6, гараж
«Е», 1 / 2 частина мостіння №1, 1 / 2 частина
огорожі №№ 2, 4, 5, 1 / 2 частина
водопроводу №3.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської
області від 27.10.2009р. скасовано рішення
Новокаховського міського суду від
17.03.2006р. у справі №2-274/06 та направлено
справу на новий розгляд.

При новому розгляді ухвалою
Новокаховського міського суду від
03.10.2010р. залишені без розгляду позовні
заяви прокурора м. Нова Каховка в
інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
будинку та визначення порядку
користування земельною ділянкою та
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя.

13.09.2013р. ОСОБА_2 звернулась до
Реєстраційної служби Новокаховського
МУЮ із заявою про реєстрацію за нею
права власності на вказаний будинок,
однак рішенням відповідача від 20.09.2013р.
у цьому було відмовлено з тих підстав,
що подані документи не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з
наступного.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
визначені Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від 1
липня 2004 року №1952-IV (далі - Закон №1952-IV).

Відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону №1952-IV,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Державна
реєстрація прав є обов'язковою.
Інформація про права на нерухоме майно
та їх обтяження підлягає внесенню до
Державного реєстру прав. Держава
гарантує достовірність зареєстрованих
прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Права на нерухоме майно та їх
обтяження, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.

Порядок державної реєстрації прав та
їх обтяжень визначений ст. 15 Закону
№1952-IV та включає в себе: прийняття і
перевірка документів, що подаються для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; внесення записів до
Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Підстави для державної реєстрації прав
встановлені ст. 19 вказаного Закону і до
них, зокрема, відносяться: договори,
укладені у порядку, встановленому
законом; свідоцтва про право власності
на нерухоме майно, видані відповідно до
вимог цього Закону; свідоцтва про
право власності, видані органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; державні акти на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом;
рішення судів, що набрали законної
сили; інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, подані органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Згідно із ч.5 ст.15 Закону №1952-IV державна
реєстрація прав (надання відмови в ній)
проводиться в строк, що не перевищує
чотирнадцяти робочих днів (крім
випадків, встановлених у частині
сьомій цієї статті) з моменту
надходження до органу державної
реєстрації прав заяви про таку
реєстрацію та передбачених цим Законом
та нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до нього,
документів, необхідних для її
проведення.

Деталізовано процедуру державної
реєстрації прав власності, в тому числі
і особливості державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, визначено Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - Порядок),
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 р. №
703, яка прийнята на виконання вимог ст. 15
Закону №1952-IV.

Згідно із п. 12 Порядку, під час розгляду
заяви про державну реєстрацію і
документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо:
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках); повноважень заявника;
відомостей про нерухоме майно, речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
наявних у Державному реєстрі прав та
поданих документах; наявності
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до закону;
наявності факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Статтею 24 Закону №1952-IV визначено
вичерпний перелік підстав для відмови
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Зокрема, встановлено, що у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо: заявлене
право, обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
із заявою про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень звернулася неналежна
особа; подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; заявником подано ті
самі документи, на підставі яких
заявлене право та обтяження такого
права вже зареєстровано у Державному
реєстрі прав.

За наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Відповідно до п.п. 16, 23 Порядку, за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Зі змісту оскарженого рішення
відповідача видно, що підставою для
відмови у державній реєстрації прав
слугувало те, що подані документи не
дають змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Суд вважає такий висновок відповідача
правомірним, з огляду на таке.

З матеріалів справи видно, що при
зверненні 13.09.2013р. до відповідача
ОСОБА_2 разом із заявою про державну
реєстрацію, окрім інших документів,
надала також дублікат договору
купівлі-продажу від 18.09.1980р., рішення
Новокаховського міського суду
Херсонської області від 17.03.2006р. та
ухвалу Апеляційного суду Херсонської
області від 27.10.2009р. у справі №2-274/06.

При перевірці заяви та доданих до неї
документів державним реєстратором у
відповідності до положень Закону №1952-IV
та Порядку здійснено 20.09.2013р. пошук
відомостей про нерухоме майно, речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
наявних у Державному реєстрі прав та
поданих документах, за наслідками
якого ним отримано інформацію про
реєстрацію на підставі рішення
Новокаховського міського суду
Херсонської області від 17.03.2006р. у
справі №2-274/06 права приватної спільної
часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на житловий будинок та надвірні
споруди, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, яка була вчинена 26.05.2006р. та
07.05.2006р. відповідно у таких частках:
ОСОБА_2 - 63/100, ОСОБА_3 - 37/100 будинку, про що
внесені відповідні записи до Реєстру
прав власності на нерухоме майно.

В той же час, позивач ставить питання
про реєстрацію за нею права власності
на весь будинок у цілому, а не на певну
його частину.

За таких обставин, коли державному
реєстратору подано документи щодо
реєстрації права власності позивача на
весь будинок, а в установленому порядку
таке право зареєстроване за позивачем
та іншою особою як спільна часткова
власність, відповідач дійсно не мав
змоги установити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Наведене є підставою для відмови у
здійсненні державної реєстрації
речового права, передбаченою ст. 24
Закону №1952-IV.

Той факт, що судове рішення, на підставі
якого за ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зареєстровано право спільної
часткової власності на будинок,
скасоване ухвалою суду Апеляційного
суду Херсонської області від 27.10.2009р.,
не усуває розбіжності між заявленими
позивачем правами та документами, які
їх посвідчують, оскільки відповідні
реєстраційні записи в Реєстрі прав
власності на нерухоме майно є чинними і
не скасовані.

Законом №1952-IV та Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень передбачено можливість, а
також визначено порядок і умови
скасування записів про державну
реєстрацію речового права.

Суд відзначає, що відсутні будь-які
докази скасування вказаних
реєстраційних записів.

З огляду на викладене суд дійшов
висновку, що відповідач у повній
відповідності із вимогами Закону №1952-IV
прийняв оскаржене рішення від 20.09.2013р.
про відмову у державній реєстрації
права власності позивача на нерухоме
майно - жилий будинок, що розташований
за адресою: АДРЕСА_1, а відтак його дії
щодо прийняття цього рішення є
правомірними.

При цьому суд враховує, що відповідачем
не було порушено процедури прийняття
рішення за наслідками розгляду заяв
про державну реєстрацію права
власності, яка встановлена Законом
№1952-IV та Порядком державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 р. №
703.

Оскільки прийняте відповідачем
рішення про відмову у державної
реєстрації прав визнається судом
правомірним, то у суду не має достатніх
правових підстав для покладення на
Реєстраційну службу Новокаховського
МУЮ обов'язку вчинити дії, тому що таке
повинно безпосередньо випливати із
факту неправомірної відмови у їх
вчиненні, що у даному випадку відсутнє.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною першою ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що відповідач при розгляді
заяви позивача від 13.09.2013р. та прийнятті
рішення від 20.09.2013р. діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
визначені Конституцією та законами
України.

Враховуючи наведене, суд вважає
позовні вимоги ОСОБА_2
необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 158-163, 167 КАС України,
суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 24 січня 2014 р.

Суддя
Пекний А.С.

кат. 6.3