Справа № 2а-1511/11/
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
Справа №
9104/24565/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Довгополова О.М., Шинкар
Т.І.,

з участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 28
листопада 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Контрольно-ревізійного
управління у Львівській області,
головного контролера-ревізора
контрольно-ревізійного управління у
Львівській області Яворської Ольги
Богданівни третя особа на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - Львівський
обласний дитячий
еколого-натуралістичний центр, про
визнання протиправними дій, скасування
акту ревізії, визнання недійсними
актів співбесід,-

В С Т А Н О В И В :

10 лютого 2011 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з адміністративним позовом, в
якому з врахуванням заяви про
уточнення позовних вимог просила
визнати протиправними дії головного
контролера - ревізора КРУ у Львівській
області Яворської Ольги Богданівни
щодо стягнення з керівника гуртків
ОСОБА_1 заробітної плати за період з
01.09.2008 року по 30.11.2011 року в сумі 30983,59
грн.; скасувати акт ревізії
фінансово-господарської діяльності
Львівського обласного дитячого
еколого-натуралістичного центру за
період з 01.09.2008 року по 30.11.2010 року в
частині стягнення з ОСОБА_1 зайво
виплачених коштів в сумі 30983,59 грн.;
визнати недійсними акти співбесід з
учнями СЗШ № 27, № 35, № 49, № 50, № 73, № 82, №
91 м. Львова від 22.12.2010 року та 23.12.2010
року, з учнями НВК ,,Гроно" від 23.12.2010
року; стягнути з КРУ у Львівській
області на користь ОСОБА_1 витрати на
правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2011 року в задоволенні позову
відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, оскільки вважає, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку щодо безпідставності
позовних вимог з тих мотивів, що
предмет спору, щодо вирішення якого
позивач звернувся до
адміністративного суду, не носить
публічно-правового характеру, а дії,
які оскаржуються позивачем не
породжують юридичних наслідків для
нього. Позивач акцентує увагу на тому,
що в силу ч. 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства (КАС)
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень.

Суд першої інстанції не зазначив
порушення стосовно позивача
закріплених в ч. 3 ст. 2 КАС України
принципів, що є підставою для
скасування рішення
Контрольно-ревізійного управління у
Львівської області та визнання
незаконними дій головного
контролер-ревізора КРУ у Львівській
області Яворської Ольги Богданівни,
яка на основі проведених у відсутності
позивача формальних бесід з учнями
різних шкіл м. Львова дійшла
безпідставного висновку про те, що
позивачкою взагалі не проводилась
гурткова робота і що акти співбесід
підтверджують відсутність її як
керівника гуртка на робочому місці
Львівського обласного дитячого
еколого-натуралістичного центру. При
цьому ревізор не врахувала щорічні
відпустки, додаткові відпустки у
зв'язку з навчанням у Львівському
обласному інституті післядипломної
педагогічної освіти з 02.03.2009 року по
26.03.2009 року, а тому висновки ревізора
про безпідставність нарахування у
відповідності до табелів робочого часу
заробітної плати на загальну суму 30983,59
грн. є необґрунтованими.

За таких обставин позивач просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Представник позивача та представник
третьої особи в судовому засіданні
апеляційного суду підтримали вимоги
апеляційної скарги та просять їх
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання апеляційного суду не
з'явився, що не є перешкодою для
розгляду справи у його відсутності на
підставі вимог ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
відповідно до п. 1.2.1 Плану роботи КРУ у
Львівській області на 4 квартал 2010 року
та на підставі направлень на
проведення ревізії, виданих КРУ у
Львівській області за № 1897, № 1899 від
17.11.2010 року, № 1935 від 26.11.2010 року
головний контролер-ревізор відділу
інспектування у сфері освіти і науки
Яворська О.Б., старший
контролер-ревізор цього ж відділу
Хамандяк М.П. та старший
контролер-ревізор відділу
інспектування у сфері будівництва
Ангеленюк Я.Ю. провели ревізію
фінансово-господарської діяльності
Львівського обласного дитячого
еколого-натуралістичного центру за
період з 01.04.2008 року по 31.10.2010 року.

За наслідками ревізії головний
контролер-ревізор Яворська О.Б. склала
Акт № 03-21/3 від 24.12.2010 року, в якому
зафіксувала, що в центрі не вівся
належний контроль за відпрацюванням
робочого часу керівниками гуртків.
Дана обставина, на її думку, призвела до
виплати заробітної плати трьом
керівникам гуртків за
невідпрацьований робочий час в
порушення ст.94 Кодексу Законів про
працю України, ст. 1 Закону України ,,Про
оплату праці" на загальну суму 33578,03
грн., нарахування на яку склали 12210,01
грн.. Зокрема, керівнику гуртків ОСОБА_1
було виплачено заробітну плату за
невідпрацьований час в сумі 30983,59 грн.
(т. а.с. 30).

Такі висновки ревізора базуються на
даних співбесід з учнями шкіл м. Львова,
які були записані в журналах обліку
роботи гуртків ,,Валеологія", ,,Юні
любителі домашніх тварин", ,,Юні друзі
природи". Співбесіди були проведені в
присутності директорів, заступників
директорів шкіл та оформлені актами
співбесід (т.1 а.с. 31-32).

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України
,,Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні" (далі Закон №2939-XII), в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин, головним
завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Згідно ч.5 ст.2 цього Закону
інспектування здійснюється у формі
ревізії та полягає у документальній і
фактичній перевірці певного комплексу
або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Згідно з пунктами 7, 10 статті 10 Закону
№2939-XII за результатами проведених
перевірок працівники
контрольно-ревізійної служби мають
право пред'являти вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства та
звертатися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів.

Пунктом 3 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550, визначено, що акт ревізії це -
документ, який складається особами, що
проводили ревізію, фіксує факт її
проведення та результати.

Пункт 35 вказаного Порядку містить
вимоги щодо форми та змісту акту
ревізії.

З матеріалів справи апеляційний суд
вбачає, що ревізія призначена та
проведена у відповідності до вимог
Закону №2939-XII, акт ревізії складений у
відповідності з приписами Порядку № 550.

За таких обставин апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо відсутності в діях
посадових осіб під час проведення
ревізії перевищення наданих їм
повноважень чи порушення вимог
законодавства.

В силу ч. 1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Суд першої інстанції на підставі
аналізу наведених вище
нормативно-правових актів дійшов
вірного висновку про те, що акт ревізії
не містить обов'язкового характеру,
ознак виконавчого документа, оскільки
містить результати ревізії, він не
створює жодних правових наслідків, не
регулює суспільні чи інші відносини, а
тільки фіксує, констатує факт її
(ревізії) проведення та наслідки.

Таким чином, акт ревізії не породжує
прав і обов'язків у суб'єкта, якому він
адресований, а тому не містить ознак
рішення суб'єкта владних повноважень в
розумінні ч. 1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Акти співбесід з учнями також
не мають ознак рішення суб'єкта
владних повноважень.

За таких обставин апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо безпідставності
позовних вимог, оскільки відсутні
обставини, які б свідчили про порушення
оскарженими діями прав чи інтересів
позивача у сфері публічно-правових
відносин.

Ревізор під час проведення ревізії
вправі робити висновки про порушення
вимог законодавства на свій розсуд.
Оцінка правомірності таких висновків
може бути дана під час оскарження
обов'язкових до виконання вимог щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства чи під час розгляду
справи за позовом КРУ у випадку не
забезпечення виконання цих вимог.

Наведене спростовує доводи
апеляційної скарги про
невідповідність постанови суду першої
інстанції нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1
ст.198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 28
листопада 2011 року у справі № 2а-1511/11 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції, а в разі складення ухвали в
повному обсязі відповідно до статті 160
КАС України - з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Ухвала в повному обсязі складена 23
січня 2014 року.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
О.М. Довгополов

Т.І. Шинкар