Справа № 122/23841/13-а
Суддя: Злотніков В. Я.
Дата ухвалення: 2014-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження по справі 2-а/122/36/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2014 року Залізничний районний
суд м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим у складі:

головуючого судді - Злотнікова В.Я.,

при секретарі - Мехтієвій А.Ш.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції міністерства
юстиції України в АР Крим, Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції міністерства
юстиції України в АР Крим про визнання
протиправною та скасування постанови
про закінчення виконавчого
провадження,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
відповідачів Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в АР Крим, Відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в АР Крим,
в якому просила визнати протиправною
та скасувати постанову головного
державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ
Міністерства юстиції України в АР Крим
Пекарської О.В. від 20.06.2012р. про
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа №2а-176/2011, виданого 22.02.2012р.
Залізничним районним судом м.
Сімферополя про зобов'язання УПФУ в
Залізничному районі м. Сімферополя
здійснити стягувачу перерахунок
пенсії з підвищенням її на 30 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та провести відповідні
виплати з урахуванням фактично
виплачених сум за період з 25.05.2010р. по
12.01.2011р. (включно), посилаючись на те, що
судові рішення є обов'язковими до
виконання на всій території України,
для держави є неприпустимим
виправдання неможливості виконання
судового рішення відсутністю
належного фінансування, державним
виконавцем порушено вимоги п.11 ст.49
Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки в матеріалах
виконавчого провадження відсутні
докази внесення подання
правоохоронним органам про
притягнення боржника до
відповідальності за невиконання
судового рішення. Також позивач вказує,
що про винесення державним виконавцем
оскаржуваної постанови вона дізналась
лише 03.12.2013р..

У судовому засіданні представник
позивача по тих же підставах
підтримала заявлені позовні вимоги,
просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, повідомлявся
належним чином відповідно до ч.4 ст.181
КАС України, причин неявки не
повідомив.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази в їх сукупності, суд
дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою
Залізничного районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 12.01.2011р. був частково
задоволений адміністративний позов
ОСОБА_1 до УПФУ в Залізничному районі м.
Сімферополя, останнє, зокрема,
зобов'язано здійснити позивачу
перерахунок пенсії з підвищенням її на
30 % мінімальної пенсії за віком
відповідно до вимог ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
провести відповідні виплати з
урахуванням фактично виплачених сум за
період з 25.05.2010р. по 12.01.2011р. (включно).

22 лютого 2012р. на підставі вищевказаної
постанови Залізничним районним судом
м. Сімферополя був виданий виконавчий
лист №2а-176/2011, який було пред'явлено до
примусового виконання до Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
міністерства юстиції України в АР Крим.

Постановою головного державного
виконавця ВПВР УДВС ГУЮ Міністерства
юстиції України в АР Крим Пекарської
О.В. від 23.03.2012р. відкрито виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа №2а-176/2011.

20 червня 2012р. головним державним
виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ Міністерства
юстиції України в АР Крим Пекарською
О.В. винесена постанова про закінчення
виконавчого провадження на підставі
п.11 ч.1 ст.49 Закону України «Про
виконавче провадження», у постанові
зазначено, що через відсутність
фінансування з Державного бюджету
України боржник на теперішній час не
має можливості виконувати рішення суду
в частині зобов'язання виплатити
заборгованості за рішеннями судів
вищезгаданої категорії.

03 грудня 2013р. позивач звернулась до
відповідача із заявою про видачу їй
копії вищевказаної постанови.

Оцінюючи правомірність дій
відповідача, суд керується критеріями,
закріпленими у частині 3 статті 2 КАС
України, які певною мірою відображають
принципи адміністративної процедури,
які повинні дотримуватися при
реалізації дискреційних повноважень
владного суб'єкта.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено);
5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Стаття 19 Конституції України
зобов'язує орган влади діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Отже «на підставі» означає, що суб'єкт
владних повноважень повинний бути
утворений у порядку, визначеному
Конституцією та законами України та
зобов'язаний діяти на виконання закону,
за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що
суб'єкт владних повноважень повинен
вчиняти дії, не виходячи за межі прав та
обов'язків, встановлених законами.

«У спосіб» означає, що суб'єкт владних
повноважень зобов'язаний
дотримуватися встановленої законом
процедури вчинення дії, і повинен
обирати лише встановлені законом
способи правомірної поведінки при
реалізації своїх владних повноважень.

Суд з'ясовує, чи використане
повноваження, надане суб'єкту владних
повноважень, з належною метою;
обґрунтовано, тобто вчинено через
вмотивовані дії; безсторонньо, тобто
без проявлення неупередженості до
особи, стосовно якої вчиняється дія;
добросовісно, тобто щиро, правдиво,
чесно; розсудливо, тобто доцільно з
точки зору законів логіки і
загальноприйнятих моральних
стандартів; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації, тобто з
рівним ставленням до осіб; пропорційно
та адекватно; досягнення розумного
балансу між публічними інтересами та
інтересами конкретної особи.

Відповідно до вимог частини 5 статті 124,
частини 3 статті 129 Конституції України
встановлено обов'язковість виконання
судових рішень на всій території
України.

Згідно до частини 1 статті 17 Закону
України «Про виконавче провадження»,
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Частиною 1 статті 25 Закону визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби

Частиною 3 статті 27 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що у
разі отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
цим Законом.

Відповідно до вимог пункту 11 частини 1
та частини 3 статті 49 Закону України
«Про виконавче провадження» про
закінчення виконавчого провадження
державний виконавець виносить
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом. Однією з підстав закінчення
виконавчого провадження є повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону.

Крім того, відповідно до частин 1 - 3
статті 75 Закону України «Про виконавче
провадження» - після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною 2 статті
25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закон і не
пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення, повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Якщо рішення не виконано і виконання
може бути проведено без участі
боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом.
При цьому на боржника повторно
накладється штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Зазначена норма Закону чітко, визначає
необхідність вчинення певних дій, які
повинні бути здійснені державним
виконавцем до винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не надано судові належних
та допустимих доказів того, що було
державним виконавцем були здійснені
дії, передбачені частиною 3 статті 75
Закону України «Про виконавче
провадження», також відповідачем не
спростовані доводи позивача про те, що
про оскаржувану постанову вона
дізналася лише 03.12.2013р.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
Європейський суд з прав людини у
рішенні, ухваленому 7 травня 2002 р. у
справі "Бурдов проти Росії" наголосив,
що для держави є неприпустимим
виправдання неможливості виконання
судового рішення відсутністю
належного фінансування.

Також у рішенні від 20 липня 2004 року у
справі "Шмалько проти України"
Європейський суд з прав людини
зазначив, що орган державної влади не
має права посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про виплату боргу.

Відповідно до положень статті 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" суди повинні
застосовувати практику Європейського
суду з прав людини як джерело права та
враховувати положення частини другої
статті 8 КАС України щодо застосування
принципу верховенства права.

З огляду на вищезазначене, суд
приходить до висновку, що оскаржувана
постанова є протиправною, оскільки
прийнята без дотримання встановленої
законом процедури щодо повного та
належного виконання судового рішення,
без врахування практики Європейського
суду з прав людини, у зв'язку з чим, вона
підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.49,75
Закону України «Про виконавче
провадження», ст.ст.8,71,181 КАС України,
суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції міністерства
юстиції України в АР Крим Пекарської
О.В. від 20 червня 2012 року про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа №2а-176/2011,
виданого Залізничним районним судом м.
Сімферополя 22 лютого 2012 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі у
10-денний строк з дня отримання її копії
апеляційної скарги.

Суддя