Справа № 823/16/14
Суддя: Л.В.Трофімова
Дата ухвалення: 2014-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

10 січня 2014 року м. Черкаси
справа № 823/16/14

Суддею Черкаського окружного
адміністративного суду Трофімовою Л.В.
перевірено матеріали
адміністративного позову у справі №
823/16/14

за позовом ОСОБА_1

до Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю у Черкаській
області (надалі - ІДАБК у Черкаській
області)

про визнання протиправним і скасування
рішення, та постановлено ухвалу.

ОСОБА_1, звернувшись до суду з
адміністративним позовом до Інспекції
архітектурно - будівельного контролю,
просить визнати протиправним і
скасувати рішення Інспекції ДАБК у
Черкаській області від 31.12.2013 № ЧК
14 про невиконання постанови
Черкаського окружного
адміністративного суду від 21.08.2013 у
справі № 823/2705/13-а шляхом повернення
декларації (відмову у державній
реєстрації декларації) про готовність
до експлуатації об'єкта - будівництво
житлового будинку (літ. А-2) з підвалом,
прибудови (літ. А,а1), гаражу (літ. Б) з
оглядовою ямою, сараю (літ. В) за адресою
АДРЕСА_1

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 107 КАС України
суддя після одержання позовної заяви
з'ясовує чи відповідає позовна заява
вимогам, встановленим ст. 106 цього
Кодексу. Вивчивши матеріали позовної
заяви, суддя встановив, що вона не
відповідає вимогам ст. 106 КАС України.
Згідно ч. 3 п. 1 ст. 106 КАС України у
позовній заяві вказується ім'я
(найменування) відповідача, поштова
адреса, а також номер засобу зв'язку,
адреса ел.пошти, якщо такі відомі.

Позивачем у позовній заяві зазначено
відповідача Інспекцію архітектурно -
будівельного контролю у Черкаській
області, а позовні вимоги сформовано до
«Інспекції ДАБК у Черкаській області»,
скорочена назва Інспекції державного
архітектурно - будівельного контролю у
Черкаській області не є тотожною назві,
визначеній позивачем у позові, тому
згідно ч. 3 п. 1 ст. 106 КАС України
найменування потребує уточнення.
Позивачем не зазначено адресу
електронної пошти відповідача та не
повідомлено чи такі відомості
позивачеві відомі. Відповідно до ч. 2 п. 1
ст. 106 КАС України у позовній заяві
позивачем не повідомлено відомостей
щодо відсутності адреси електронної
пошти.

Відповідно до ч. 2 ст. 106 КАС України на
підтвердження обставин, якими
обґрунтовуються позовні вимоги,
позивач надає докази, а у разі
неможливості - зазначає докази, що не
може самостійно надати із зазначенням
причин неможливості надання таких
доказів.

У позові ОСОБА_1 посилається на заяву
від 10.12.2013, подану з метою виконання
постанови Черкаського окружного
адміністративного суду у справі №
823/2705/13-а для вчинення дій з реєстрації
декларації від 19.06.2013 про готовність до
експлуатації об'єкта - житлового
будинку з підвалом, прибудови, гаражу з
оглядовою ямою та сараю заадресою
АДРЕСА_1 У додатках на обгрунтування
вимог заяви надано копії постанови
Черкаського окружного
адміністративного суду від 21.08.2013 у
справі № 823/2705/13-а без відмітки
«постанова суду набрала законної сили»
та ухвали Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.11.2013 у
справі № 823/2705/13-а.

Постановою КМУ від 30.11.2011 №1242
затверджено Типову інструкцію з
діловодства у центральних органах
виконавчої влади, Раді міністрів
Автономної Республіки Крим, місцевих
органах виконавчої влади, в якій
передбачено порядок видачі копій
документів (далі - Інструкція). Зокрема,
згідно п. 76 Інструкції установа може
засвідчувати копії лише тих
документів, що створюються в ній, а
також у випадках, передбачених в абзаці
другому цього пункту. Копія документа
виготовляється і видається тільки з
дозволу керівника установи, його
заступників або керівника
структурного підрозділу. У разі
підготовки документів для надання
судовим органам установа може
виготовляти копії документів, виданих
іншими установами (копії дипломів,
свідоцтв про одержання освіти тощо).
Пунктом 77 Інструкції визначено, що
напис про засвідчення документа
складається із слів «Згідно з
оригіналом», найменування посади,
особистого підпису особи, яка
засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу
імені) та прізвища, дати засвідчення
копії і проставляється нижче реквізиту
документа «Підпис», що відповідає
національному стандарту (п.5.27) ДСТУ
4163-2003. Позивачем до позовної заяви
додано ксерокопії документів, однак
жодну фотокопію та/або ксерокопію не
завірено належним чином (відсутня дата
засвідчення копії, посади, ініціали
імені та прізвище особи, що засвідчила
копію).

Згідно п. 13.12 Інструкції з діловодства в
апеляційних і місцевих
адміністративних судах, затвердженої
наказом Державної судової
адміністрації України від 5 грудня 2006
року № 155 (у редакції станом на 27.06.2013)
копії судових рішень повинні бути
належним чином оформлені, підписані та
скріплені гербовою печаткою суду, у
верхньому правому кутку
проставляється штамп «Копія», після
тексту судового рішення
проставляються штамп суду «З
оригіналом згідно», дата набрання
судовим рішенням законної сили. У разі,
якщо судове рішення не набрало
законної сили, про це зазначається в
копії, що видається.

Суддя зазначає, що відповідно до ч. 5 п. 3
ст. 108 КАС України позовна заява
повертається позивачеві, якщо у
провадженні цього або іншого
адміністративного суду є справа про
спір між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав.

Враховуючи стадії провадження, а саме:
порушення провадження; розгляд справи
та ухвалення рішення (постанови);
оскарження постанови; виконання
постанови, необхідно зазначити, що
ухвалою Черкаського окружного
адміністративного суду від 02.01.2014
відкрито провадження у
адміністративній справі № 823/4109/13-а за
позовом ОСОБА_1 до Інспекції державного
архітектурно - будівельного контролю у
Черкаській області про зобов'язання
вчинити певні дії. Згідно описової
частини зазначеної ухвали позивач
просить зобов'язати Інспекцію
державного архітектурно - будівельного
контролю у Черкаській області у
триденний термін виконати постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 21.08.2013 у
справі № 823/2705/13-а про вчинення дій з
реєстрації декларації 19.06.2013 про
готовність до експлуатації об'єкта -
житлового будинку з підвалом,
прибудовами, гаражу з оглядовою ямою та
сараю АДРЕСА_1

Натомість, суддя зазначає, що згідно
відомостей бази даних електронного
документообігу суду справу № 823/2705/13-а
за позовом ОСОБА_1 до Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю у Черкаській області про
скасування рішення про відмову у
державній реєстрації декларації про
готовність до експлуатації житлового
будинку з підвалом, прибудови, гаражу з
оглядовою ямою та сараю та зобов'язання
вчинити дії направлено 24.12.2013 до
Київського апеляційного
адміністративного суду у зв'язку із
апеляційним оскарженням за
№823/2705/13-а/4045/13.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 106 КАС України у
позовній заяві зазначається виклад
обставин, якими позивач обґрунтовує
вимоги. У порушення вказаних приписів
позивач не зазначив обставини
(юридичні та фактичні), що
обґрунтовують адміністративний позов
щодо дій (бездіяльності) відповідача
безвідносно до вирішеної (оскарженої)
постанови у справі № 823/2705/13-а чи
розгляду справи № 823/4109/13-а з реєстрації
декларації про готовність до
експлуатації об'єкта - житлового
будинку з підвалом, прибудовами, гаражу
з оглядовою ямою та сараю АДРЕСА_1

Принагідно необхідно зазначити, що
судове рішення, зокрема у справі №
823/2705/13-а - це акт правосуддя, ухвалений
згідно з нормами матеріального та
процесуального права і згідно з
конституційними засадами та
принципами адміністративного
судочинства є обов'язковим до
виконання на всій території України.
Судове рішення не повинно містити
положень, що би суперечили або
виключали одне одного, ускладнювали чи
унеможливлювали його виконання.
Резолютивна частина рішення є
завершальною і відображає результат
вирішення справи адміністративної
юрисдикції, а тому повинна містити
чіткі та вичерпні висновки щодо всіх
вимог, які були предметом позову.
Резолютивна частина судового рішення,
за загальним правилом, повинна містити:
висновок суду про задоволення позову
(клопотання, подання), апеляційної чи
касаційної скарги повністю або
частково чи відмову в його (її)
задоволенні повністю або частково, чи
залишення його (її) без задоволення;
висновок суду по суті вимог; розподіл
судових витрат; інших правових
наслідків ухваленого рішення; строк і
порядок набрання судовим рішенням
законної сили та його оскарження;
встановлений судом строк для подання
суб'єктом владних повноважень -
відповідачем до суду першої інстанції
звіту про виконання постанови, якщо
вона вимагає вчинення певних дій.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 21.08.2013 №
823/2705/13-а, залишену без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.11.2013,
відповідно резолютивної частини якої
адміністративний позов задоволено
повністю: визнано протиправним та
скасовано рішення інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю у Черкаській області «ЧК
82 від 02.07.2013 про повернення ОСОБА_1
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації «будівництво житлового
будинку (А-2) з прибудовами (а,аl) та
підвалом, сараю (В), гаражу з оглядовою
ямою (Б) АДРЕСА_1 зобов'язано інспекцію
державного архітектурно-будівельного
контролю у Черкаській області вчинити
дії, пов'язані з реєстрацією декларації
про готовність об'єкта до експлуатації
на підставі поданого ОСОБА_1 переліку
документів: заяви про прийняття в
експлуатацію об'єкта від 19.06.2013 року,
двох примірників заповненої
декларації, належним чином засвідченої
копії Витягу з Державного реєстру прав
на нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 18.03.2013 про право
власності на земельну ділянку
кадастровий номер :01:008:0195, що
знаходиться в м. Черкаси, вул. Фрунзе,
123/1 та копії технічного паспорта на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок по АДРЕСА_1 виготовлений
Комунальним підприємством «Черкаське
обласне об'єднане бюро технічної
інвентаризації» 14.05.2013; зобов'язано
інспекцію державного архітектурно -
будівельного контролю у Черкаській
області подати звіт до Черкаського
окружного адміністративного суду про
виконання постанови суду протягом 10-ти
робочих днів після набрання законної
сили даною постановою.

Судовий контроль є одним із способів
здійснення судового захисту та
організаційно-правовою формою
здійснення контрольної функції
держави та реалізації судової влади у
сфері публічно-правових відносин.
Невиконання рішення суду є злочином
(ст. 382 КК України).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 109 суддя відмовляє у
відкритті провадження у
адміністративній справі, якщо у спорі
між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав є
постанова суду, що набрала законної
сили. Натомість, заяву від 10.12.2013 подано
з додатком копії постанови Черкаського
окружного адміністративного суду від
21.08.2013 № 823/2705/13-а з відміткою «постанова
суду не набрала законної сили».

Право на судовий захист (ст. 6 КАС
України) має кожна особа у порядку,
встановленому цим Кодексом, якщо
вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси. У цьому контексті
необхідно обгрунтувати вимоги: якою
дією (бездіяльністю), чим порушено і які
права чи інтереси, коли особа
дізналась, як саме обгрунтовує
порушене право, які докази надає на
підтвердження.

Разом з тим, у справі № 823/2705/13-а , у
справі № 823/4109/13-а йдеться про одну і ту
саму декларацію від 19.06.2013 про
готовність до експлуатації об'єкта, що
і у даній справі № 823/16/14. Проте,
позивачу необхідно уточнити строки
обізнаності про порушене право,
оскільки відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. З матеріалів справи
встановлено що порушення прав, свобод
та інтересів позивача відбулося 02.07.2013
прийняттям рішення № ЧК 82 про
повернення декларації від 19.06.2013 про
готовність об'єкта до експлуатації.
Позивачем не надано відомостей коли і
яким чином йому стало відомо про
порушення своїх прав, свобод чи
інтересів у зв'язку із зверненням для
виконання постанови Черкаського
окружного адміністративного суду від
21.08.2013 № 823/2705/13. Шестимісячний строк для
звернення за захистом прав, свобод та
інтересів до адміністративного суду у
даній справі, у випадку коли особа
дізналася про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів 02.07.2013 щодо
реєстрації декларації від 19.06.2013 про
готовність до експлуатації об'єкта
закінчився, проте не вичерпано строки
на таку стадію провадження як
виконання (добровільно, примусово)
постанови у справі № 823/2705/13.

Як зазначено у ч. 5 ст. 124 Конституції
України судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Право на доступ до суду має бути
ефективним. Вимога ефективності
передбачає чіткість законодавчих
положень і прозорість системи судового
контролю. У випадку, коли виконання
оспорюваного акта вже розпочалося,
ефективність права доступу має
передбачати можливість заявника
вимагати припинення чи попередження
його негайного виконання, а у випадку
відхилення такої вимоги - проведення
судового процесу із ретельністю, що
вимагають наявні обставини (рішення
ЄСПЛ від 23.07.2002 у справі Janosevic v. Sweden,
№34619/97). Визнаючи силу прецедентів,
застосовуючи принцип stare decisis («стояти
на вирішеному» - принцип, за яким не
можна відходити від раніше прийнятого
рішення), у рішенні у справі «Кайсин та
інші проти України» Європейський суд
із прав людини ( надалі - ЄСПЛ) розглядає
невиконання судового рішення як
порушення ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ЄКПЛ). Одним з аспектів принципу
верховенства права, на якому базується
право на судовий розгляд, є принцип
правової певності (legal certainty), який,
зокрема, передбачає, що «якщо судом
остаточно вирішено спір, це рішення не
може піддаватись сумніву» (рішення у
справі Brumгrescu v. Romania, № 28342/95, параграф 61
від 28.10.1999).

У випадку невиконання
адміністративним органом судового
рішення у національному законодавстві
передбачено можливість примусового
виконання. У рішенні ЄСПЛ від 19.03.1997 у
справі Hornsby v. Greece заявники
стверджували, що відмова
адміністративних органів підкоритися
рішенням органу адміністративної
юстиції порушила їх право на
ефективний судовий захист своїх
цивільних прав. У своєму рішенні (п. 40)
ЄСПЛ зазначив, що згідно з усталеною
практикою п. 1 ст. 6 ЄКПЛ гарантує
кожному розгляд судом спорів щодо його
цивільних прав і обов'язків; таким
чином реалізується право на суд. Однак,
як зазначив Суд, це право було би
ілюзорним, якби правова система
держави дозволяла, щоб остаточне,
обов'язкове рішення залишалось
недіючим на шкоду однієї зі сторін.
Важко уявити, що ст. 6, детально
визначивши процесуальні гарантії прав
сторін, залишила без захисту
реалізацію судових рішень. Якщо
вважати, що ст. 6 говорить тільки про
доступ до правосуддя та судовий процес,
це призвело би до ситуацій, що є
несумісними із принципом верховенства
права. Виконання рішення, прийнятого
будь-яким судом, повинно таким чином
розглядатись як невід'ємна частина
«суду» у сенсі ст. 6 ЄКПЛ. Дієвий захист
особи та відновлення законності
включає і обов'язок органу управління
діяти відповідно до рішення суду. У
зв'язку із цим ЄСПЛ зауважив, що
державна адміністрація є елементом
правової держави і її інтереси є
ідентичними цілям належного
здійснення правосуддя. Якщо державні
органи відмовляються виконувати або
затримують виконання судових рішень,
гарантії ст. 6 втрачають сенс. На думку
судді Європейського суду із прав
людини Моренілла, яка збігається із
думкою більшості, у справі Hornsby v. Greece
відкрито більш динамічну стадію у
розвитку судової практики
застосування поняття «право на
звернення до суду» у сфері
адміністративного судочинства, що
надає відповідного статусу рішенням
адміністративних судів: «у цьому
рішенні крок у напрямку гармонізації
гарантій адміністративного і
цивільного процесів, що сприяє
забезпеченню більш ефективного
захисту прав особи, коли вона має
справу з органами адміністративної
влади» (пункт 15 думки судді Моренілли,
що збігається з думкою більшості). ЄСПЛ
у рішеннях у справах «Рябих проти
Росії» (заява № 52854/99), «Пономарьов
проти України» констатував, що рішення,
яке набрало законної сили, не може бути
предметом ще одного перегляду тільки
тому, що сторона продовжує сумніватися
у його правильності. У справі (п.40)
«Пономарьов проти України» (заява
№3236/03) ЄСПЛ нагадує, що право на
справедливий розгляд судом, яке
гарантовано п. 1 ст. 6 ЄКПЛ має
розумітися у світлі преамбули
Конвенції, у відповідній частині якої
зазначено, що верховенство права є
спільною спадщиною Високих Договірних
Сторін. Одним із фундаментальних
аспектів верховенства права є принцип
юридичної визначеності, що передбачає
повагу до принципу res judicata - принципу
остаточності рішень суду. Цей принцип
означає, що жодна зі сторін не має права
вимагати перегляду остаточного та
обов'язкового рішення суду просто тому,
що вона має на меті добитися нового
слухання справи та нового її вирішення.
Перегляд не повинен фактично підміняти
собою апеляцію, а сама можливість
існування двох точок зору на один
предмет не є підставою для нового
розгляду. Винятки із цього принципу
можуть мати місце лише за наявності
підстав, обумовлених обставинами
важливого та вимушеного характеру.

У разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про:
1) визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його здійснення
(ст. 162 КАС України). Питання про
ухвалення додаткового судового
рішення може бути заявлено до
закінчення строку на виконання
судового рішення (ч.2 ст.168 КАС України).
Про обов'язковість судових рішень
зазначено, зокрема у ч. 2 ст.14 КАС
України: постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Якщо судове рішення є незрозумілим,
суд, який його ухвалив, за заявою осіб,
які беруть участь у справі, або
державного виконавця ухвалою роз'яснює
своє рішення, не змінюючи при цьому
його змісту (ст. 170 КАС України). Суд
відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог.
Постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду від 20.05.2013 № 7
«Про судове рішення в адміністративній
справ» (п. 10.12) визначено, що з метою
забезпечення судового контролю за
своєчасним і належним виконанням
судового рішення суд у резолютивній
частині рішення повинен повніше
використовувати право покладати
обов'язок на суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
визначений строк звіт про виконання
судового рішення (ч. 1 ст. 267 КАС України).
Згідно ст. 168 КАС України додаткове
судове рішення є невід'ємною складовою
основного судового рішення. Суд, що
ухвалив судове рішення, може за заявою
особи, яка брала участь у справі, чи з
власної ініціативи прийняти додаткову
постанову чи постановити додаткову
ухвалу у випадках, якщо: 1) щодо однієї
із позовних вимог, з приводу якої
досліджувалися докази, чи одного з
клопотань не ухвалено рішення; 2) суд,
вирішивши питання про право, не
визначив способу виконання судового
рішення.

Відповідно до ст. 257 КАС України у разі
необхідності спосіб, строки і порядок
виконання можуть бути визначені у
самому судовому рішенні. Так само на
відповідних суб'єктів владних
повноважень можуть бути покладені
обов'язки щодо забезпечення виконання
рішення. Судове рішення, яке набрало
законної сили або яке належить
виконати негайно, є підставою для його
виконання. Примусове виконання судових
рішень у адміністративних справах
здійснюється у порядку, встановленому
Законом України «Про виконавче
провадження». Процесуальні питання,
пов'язані з виконанням судових рішень в
адміністративних справах, вирішує
суддя адміністративного суду
одноособово, якщо інше не встановлено
цим Кодексом. Згідно ст. 258 КАС України
за кожним судовим рішенням, яке набрало
законної сили або яке належить
виконати негайно, за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, чи
прокурора, який здійснював у цій справі
представництво інтересів громадянина
або держави у суді, видається один
виконавчий лист. Виконавчий лист
видається судом першої інстанції. Якщо
за результатами перегляду справи суд
апеляційної чи касаційної інстанції
залишить прийняте по суті позовних
вимог рішення без змін, ухвалить нове
судове рішення по суті позовних вимог
чи змінить судове рішення, то
виконавчий лист видається судом
апеляційної чи касаційної інстанції,
за умови, що заява особи про видачу
виконавчого листа надійшла до моменту
повернення адміністративної справи до
суду першої інстанції.

Суддя зазначає, що усі документи, що
надаються позивачем до суду, повинні
також містити їх копії відповідно до
кількості відповідачів і третіх осіб.

Згідно ч.1 ст. 108 КАС України суддя,
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, встановлених ст.
106 цього Кодексу, постановляє ухвалу
про залишення позовної заяви без руху з
наданням позивачу строку до 20 січня 2014
року для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 106, 108 КАС України, суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю у Черкаській області про
визнання протиправним і скасування
рішення залишити без руху.

Надати позивачеві строк до 20 січня 2014
року для усунення недоліків позовної
заяви.

Роз'яснити позивачеві, що у разі
невиконання вимог цієї ухвали позовна
заява буде вважатись неподаною та
повернута позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги ухвала,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через Черкаський
окружний адміністративний суд в
порядку, передбаченому статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя

Л.В.Трофімова