Справа № 2а-3515/10/0870
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 року м.
Київ К/9991/23718/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Бившевої Л.І.

Голубєвої Г.К.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12 квітня 2011 року

у справі № 2а-3515/10/0870

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю проектно-виробничої
фірми «Фасад»

до Державної податкової інспекції у
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю проектно-виробнича
фірма «Фасад» (позивач) звернулось до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя (відповідач) про
скасування податкового
повідомлення-рішення № /0/7131 від 09
квітня 2010 року.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 27 вересня
2010 року в задоволенні позову
відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що господарські
зобов'язання між позивачем та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Преста Гранд»
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави та
суспільства.

Вказаний висновок зроблено судом з
посиланням на постанову
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 10 червня 2009 року у справі
№ 1-528/2009р., якою встановлено факт
створення фізичними особами
підприємств, зокрема, ТОВ «Преста
Гранд» без мети фактичного здійснення
господарської діяльності.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12 квітня 2011 року апеляційну
скаргу ТОВ ПВФ «Фасад» задоволено.
Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 27 вересня
2010 року скасовано та прийнято нову
постанову, якою адміністративний позов
задоволено. Податкове
повідомлення-рішення № /0/7131 від 09
квітня 2010 року визнано протиправним та
скасовано.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням у справі, відповідач оскаржив
його в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
ставиться питання про скасування
постанови Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12 квітня 2011 року та залишення
в силі постанови Запорізького
окружного адміністративного суду від 27
вересня 2010 року.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну невиїзну
перевірку ТОВ ПВФ «Фасад» з питань
дотримання вимог Закону України від 28
грудня 1994 року № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) та Закону
України від 03 квітня 1997 року № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
168/97-ВР) при здійсненні
фінансово-господарських операцій з ТОВ
«Преста Гранд» за період з 01 січня 2007
року по 30 червня 2009 року, за
результатами якої складено акт №
52/23-509/31707941 від 02 квітня 2010 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0/7131 від 09 квітня 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 46 011,00 грн.
(30 674,00 грн. - основний платіж, 15 337,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 1.7 статті 1,
підпункту 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР у
зв'язку з неправомірним віднесенням до
складу податкового кредиту сум податку
на додану вартість на підставі
податкових накладних, виписаних на
його адресу
ТОВ «Преста Гранд», з
підстав нікчемності правочину,
вчиненого між ТОВ
ПВФ «Фасад» та вказаним контрагентом.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд апеляційної інстанції виходив з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
№ 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону № 168/97-ВР датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків
з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України від 16
липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, необхідною умовою
для віднесення сплачених в ціні робіт
(послуг) сум податку на додану вартість
до складу податкового кредиту є факт
реального здійснення відповідної
господарської операції та
підтвердження вказаної обставини
належним чином оформленими первинними
документами, які, в свою чергу, є
підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Поряд з цим, як встановлено судом
апеляційної інстанції та не
заперечується відповідачем, фактичне
виконання господарських операцій з
придбання позивачем у контрагента
робіт з реконструкції нежитлових
приміщень підтверджується належним
чином складеними первинними та
платіжними документами.

При цьому слід враховувати, що
податкове законодавство не ставить в
залежність податковий облік (стан)
певного платника податку від інших
осіб.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісним
постачальником з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями контрагента
може слугувати підставою для висновку
про неправомірне формування даних
податкового обліку.

Проте, в постанові
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 10 червня 2009
року у справі № 1-528/2009р. відсутні
посилання на незаконність або
фіктивність діяльності ТОВ «Преста
Гранд» за господарськими операціями з
позивачем в охоплений перевіркою
період. Будь-які інші належні та
допустимі докази, які підтверджували б
відсутність фактичного виконання
господарських операцій з придбання
позивачем робіт з реконструкції
нежитлових приміщень у контрагента,
узгодженість дій позивача з ТОВ
«Преста Гранд» з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаність з такими діями
постачальника, в матеріалах справи
відсутні.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12 квітня 2011 року такою, що прийнята
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до її зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя відхилити, а постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12 квітня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Бившева Л.І.

Голубєва Г.К.