Справа № 808/6265/13-а
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2013 року 16:55Справа №
808/6265/13-а м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі судді Бойченко Ю.П., за
участю секретаря судового засідання
Заболотньої Н.Ю., та представників

позивача: Вишнякової І.О.,
Мішиної І.А.,

відповідача: Карленко Н.Т.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Публічного
акціонерного товариства
Мелітопольське виробничо - торгівельне
швейне підприємство «Елегант»

до Мелітопольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області

про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

16 липня 2013 року Публічне акціонерне
товариство Мелітопольське
виробниче-торгівельне швейне
підприємство «ЕЛЕГАНТ» (далі - позивач)
звернулось до Запорізького окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Мелітопольської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Запорізької області (далі - відповідач,
Мелітопольська ОДПІ), в якій просить
суд (з урахуванням уточнень позовних
вимог) визнати не чинними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
№, №, № та № від
01.07.2013.

Розгляд справи переносився, в судовому
засіданні оголошувалась перерва та
провадження у справі неодноразово
зупинялось за клопотанням сторін.

17.12.2013 провадження у справі поновлено
зі стадії судового розгляду.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що підставою для
безпідставного висновку відповідача
про порушення позивачем норм
податкового законодавства стало те, що,
на думку податкової, позивачем до
валового доходу не віднесені суми від
продажу товару, а саме відходи
(міжлекальні випади), які залишаються
після виготовлення готової продукції
(виготовлення одягу). Проте, позивач мав
всі правові підстави для формування
валових витрат та податкового кредиту
за господарським операціями з
переробки давальницької сировини
(виготовлення одягу). Крім того,
податок з доходів фізичних осіб
перераховано своєчасно та у повному
обсязі. Вважає спірні податкові
повідомлення - рішення протиправними
та такими, що підлягають скасуванню.
Просить позов задовольнити.

В судових засіданнях представники
позивача підтримали вимоги з підстав,
викладених вище, наполягають на
задоволенні позову.

Відповідач позов не визнав. У
запереченнях посилається на те, що за
матеріалами проведеної перевірки
позивача встановлено, що позивачем за
перевіряємий період занижено дохід від
продажу товарів (робіт, послуг), шляхом
не включення до складу валового доходу,
доходу від вартості товарів безоплатно
наданих ПАТ МВТШП «ЕЛЕГАНТ», а також
витрат, які не пов'язані з провадженням
господарської діяльності платника
податку, в результаті чого завищено
витрати, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування. Так,
позивачем у рахунок
зовнішньоекономічних договорів з
переробки давальницької сировини було
отримано тканину для виготовлення
одягу. За результатами перевірки
встановлено, що ПАТ МВТШП «ЕЛЕГАНТ» не
було вивезено частину отриманої
тканини, а саме відходи (міжлекальні
випади). Також, зазначене призвело до
невірного формування показників
податкової звітності з податку на
додану вартість. Вважає, висновки про
порушення позивачем п.3.1 ст.3, пп.4.1.1. п.4.1
ст.4 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28.12.1994
№334/94-ВР, пп.14.1.27, пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.138.8
ст.138, п.206.16 ст.206 п.187.8. ст.187, ст.190.1 ст.190,
п. 200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу
України такими, що ґрунтуються на
законодавстві.

Крім того, відповідач зазначає, що
позивачем порушено пп.8.1.2 п.8.1 ст.8, ст.17,
пп.19.2 ст.19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» №889-ІV від 22.05.2003
та пп.168.1.2, 168.1.4, 168.1.5 п.168.1 ст.168
Податкового кодексу України, в
результаті чого не своєчасно
перераховано податок з доходів
фізичних осіб. Вважає спірні податкові
повідомлення - рішення є законними та
обґрунтованими.

В судових засіданнях представник
відповідача підтримав заперечення з
підстав викладених вище. Просить у
задоволенні позову відмовити у повному
обсязі.

Розгляд справи здійснювався за
допомогою технічних засобів, а саме:
програмно-апаратного комплексу
«Камертон».

У судовому засіданні 17 грудня 2013 року
на підставі ст.160 КАС України судом
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
матеріали справи і з'ясувавши
обставини адміністративної справи,
дослідивши наявні у справі докази у їх
сукупності,

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено матеріалами справи,
фахівцями Мелітопольською ОДПІ на
підставі направлень на перевірку від
15.04.2013 №243 та згідно з підпунктом 20.1.4
пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2
пункту 75.1 статті 75, статті 77
Податкового Кодексу України та
відповідно до плану - графіку
проведення документальних перевірок,
проведена планова виїзна перевірка
Публічного відкритого акціонерного
товариства Мелітопольського
виробничо-торговельного швейного
підприємства «ЕЛЕГАНТ» скорочена
назва (ПАТ МВТШП «ЕЛЕГАНТ») з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2010 по
31.12.2012, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2010 по
31.12.2012, про що складено акт перевірки
№550/22/00309186 від 06.06.2013.

Згідно з висновками акту перевірки,
перевіркою встановлені порушення:

- п.3.1 ст.3, пп.4.1.1. п.4.1 ст.4 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 №334/94-ВР, пп.14.1.27,
пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.138.8 ст.138 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на прибуток на
загальну суму 326 457 грн., у т.ч.:

за 3 кв. 2010 року у сумі 47 073 грн.;

за 4 кв. 2010 року у сумі 62 292 грн.

за 2 кв. 2011 року у сумі: 10676 грн.;

за 4 кв. 2011 року у сумі 52 575 грн.;

за 1 кв. 2012 року у сумі 64 542 грн.;

за 2 кв. 2012 року у сумі 29 979 грн.;

за 3 кв. 2012 року у сумі 4 071 грн.;

за 4 кв. 2012 року у сумі 55 249 грн.;

- п.206.16 ст.206 п.187.8. ст.187, ст.190.1 ст.190, п. 200.1,
п.200.2 ст.200 Податкового Кодексу України,
в результаті чого підприємством:

- занижено податок на додану вартість,
що підлягає сплаті до бюджету на
загальну суму 46 072 грн., в тому числі:

за жовтень 2011 року у сумі 4 778 грн.;

за грудень 2011 року у сумі 5 314 грн.;

за січень 2012 року у сумі 2 568 грн.;

за березень 2012 року у сумі 17 113 грн.;

за квітень 2012 року у сумі 16 299 грн.;

- завищено суму податку на додану
вартість, що підлягала бюджетному
відшкодуванню на рахунок платника у
сумі 31 601 грн., в тому числі у розрізі
періодів:

за липень 2012 року у сумі 17 284 грн.;

за серпень 2012 року у сумі 3 046 грн.;

за жовтень 2012 року у сумі 1 006 грн.;

за грудень 2012 року у сумі 10 265 грн.;

- пп.8.1.2 п.8.1 ст.8, ст.17, пп.19.2
ст.19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» №889-ІV від 22.05.2003
та пп.168.1.2, 168.1.4, 168.1.5 п.168.1 ст.168
Податкового кодексу України, в
результаті чого не своєчасно
перераховано податок з доходів
фізичних осіб у розмірі 702 909 грн. 36 коп.,
у тому числі по періодах: червень 2010
року - 3 017 грн. 81 коп., липень 2010 року - 32
597 грн. 28 коп., серпень 2010 року - 8 112 грн. 65
коп., вересень 2010 року - 34 858 грн. 63 коп.,
жовтень 2010 року - 2 313 грн. 60 коп.,
листопад 2010 року - 13 241 грн. 70 коп.,
грудень 2010 року - 930 грн. 28 коп., січень 2011
року - 1 251 грн. 71 коп., лютий 2011 року - 1 491
грн. 54 коп., березень 2011 року - 32 623 грн. 16
коп., квітень 2011 року - 1 638 грн. 57 коп.,
травень 2011 року - 8 669 грн. 79 коп., червень
2011 року - 9 433 грн. 63 коп., липень 2011 року -
27 103 грн. 32 коп., серпень 2011р. - 36618,81грн.,
вересень 2011р. - 19074,48 грн., жовтень 2011р. -
3295,22, листопад 2011 року - 13 153 грн. 19 коп.,
грудень 2011 року - 35 889 грн. 81 коп., січень
2012 року - 15 321 грн. 28 коп., березень 2012
року - 27 462 грн. 44 коп., квітень 2012 року - 57
322 грн. 91 коп., травень 2012 року - 58 472 грн.
31 коп., червень 2012 року - 68 854 грн. 75 коп.,
липень 2012 року - 54 863 грн. 13 коп., серпень
2012 року - 50 124 грн. 57 коп., вересень 2012
року - 50 875 грн. 60 коп., жовтень 2012 року -
23 821 грн. 60 коп., листопад 2012 року - 9 925
грн. 59 коп.

На підставі матеріалів
перевірки винесені податкові
повідомлення - рішення від 01.07.2013:

- №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на 392 258 грн. 50 коп., у тому числі
326 457 грн. - за основним платежем, 65 801 грн.
50 коп. - за штрафними (фінансовими)
санкціями;

- №, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у 57 590 грн., у тому числі: 46 072
грн. - за основним платежем, 11518 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями;

- №, яким зменшено суму податку на
додану вартість, що підлягає
бюджетному відшкодуванню у розмірі 31 601
грн.;

- №, яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб.

Підприємство не здійснювало
оскарження вищезазначених податкових
повідомлень - рішень за процедурою
адміністративного оскарження
передбаченою ст.56 Податкового кодексу
України та звернулось з даним позовом
до суду.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд вважає, що
адміністративним позов підлягає
задоволенню у повному обсязі, виходячи
з наступного.

І. Щодо встановлених відповідачем
порушень п.3.1 ст.3, пп.4.1.1. п.4.1 ст.4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 №334/94-ВР (далі -
Закон від 28.12.1994 №334/94-ВР), пп.14.1.27, пп.14.1.36
п.14.1 ст.14, п.138.8 ст.138 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток на загальну суму 326
457 грн., у зв'язку з чим винесено
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення - №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на 392 258 грн. 50 коп., у тому числі
326 457 грн. - за основним платежем, 65 801 грн.
50 коп. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

В акті перевірки зазначено (стор.7 акту
перевірки), що на порушення пп.135.5.4 п.135.5
ст.135 Податкового кодексу України ПАТ
МВТШП «ЕЛЕГАНТ» занижено дохід від
продажу товарів (робіт, послуг), шляхом
не включення до складу валового доходу,
доходу від вартості товарів безоплатно
наданих ПАТ МВТШП «ЕЛЕГАНТ».

Так, ПАТ МВТШП «ЕЛЕГАНТ» у рахунок
зовнішньоекономічних договорів з
переробки давальницької сировини було
отримано тканину для виготовлення
одягу. За результатами перевірки
встановлено, що ПАТ МВТШП «ЕЛЕГАНТ» не
було вивезено частину отриманої
тканини, а саме відходи (міжлекальні
випада) на загальну суму 388 364 грн., у
тому числі: за 4 кв. 2011р. у сумі 50 459 грн.;
за 1 кв. 2012 року у сумі 119 401 грн.; за 2 кв.
2012 р. у сумі 142 759 грн.; за 3 кв. 2012 року у
сумі 19 388 грн.; за 4 кв. 2012 р. у сумі 56357 грн.

Також, в ході проведення перевірки
відображеного показника за II-IV
квартали 2011 року у сумі 2 977 780 грн., ІІІ- IV
квартали 2012 року в сумі 10 838 495 грн. на
підставі таких документів:
журналів-ордерів та відомостей до них,
накладних з придбання матеріалів,
товарів, актів виконаних робіт (послуг),
згрупованих у відомості аналітичного
обліку розрахунків з постачальниками
та підрядниками (до балансового
рахунку 63), у відомості аналітичного
обліку розрахунків з різними
дебіторами (до балансового рахунку 37),
встановлено його завищення на 619 217 грн.
у т. числі 2 кв. 2011р. у сумі 46 416 грн.; 4 кв.
2011р. у сумі 178 126 грн.; 1 кв. 2012 р. у сумі 187
943 грн.; 4 кв. 2012р. у сумі 206 732 грн.

Згідно податкової звітності, ПАТ МВТШП
«ЕЛЕГАНТ» віднесено до валових витрат
собівартість реалізованої готової
продукції (рядок 05.1.1 додатку СВ
декларації з податку на прибуток
підприємства) у сумі, що перевищує
дохід від продажу цієї готової
продукції у сумі 619 217 грн., у т. числі: 2
кв. 2011р. у сумі 46 416 грн. (216 810,46 -170 393,99); 4
кв. 2011р. у сумі: 178 126 грн. (307 837 - 129 711,42); 1
кв. 2012 р. у сумі 187943 грн. (676 161,63 - 488 219,01); 4
кв. 2012р. у сумі: 206 732 грн. (485 616,26 - 278 884,5).

Відповідно до п.3.1 п.3 ст.3 закону України
від 28.12.1994 №334/94-ВР об'єктом
оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду, визначеного згідно з
пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових
витрат платника податку, визначених
статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Згідно з п.п.4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України
від 28.12.1994 №334/94-ВР валовий доход -
загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за її межами.

Валовий доход включає: загальні доходи
від продажу товарів (робіт, послуг), у
тому числі допоміжних та обслуговуючих
виробництв, що не мають статусу
юридичної особи, а також доходи від
продажу цінних паперів, деривативів,
іпотечних сертифікатів участі,
іпотечних сертифікатів з фіксованою
дохідністю, сертифікатів фондів
операцій з нерухомістю (за винятком
операцій з їх первинного випуску
(розміщення), операцій з їх кінцевого
погашення (ліквідації) та операцій з
консолідованим іпотечним боргом
відповідно до закону).

Як вбачається з пояснень сторін, спір у
справі у цій частині точиться навколо
правомірності не віднесення позивачем
до валового доходу сум від продажу
товару, а саме відходи (міжлекальні
випади), які залишаються після
виготовлення готової продукції
(виготовлення одягу). При декларуванні
податку на прибуток, позивачем
зазначені суми були включені до складу
валових витрат.

Згідно з п.138.4 ст.138 Податкового кодексу
України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п.138.7 ст.138 Податкового
кодексу України фактична вартість
остаточно забракованої продукції не
включається до складу витрат платника
податку, крім втрат від браку, які
складаються з вартості остаточно
забракованої з технологічних причин
продукції (виробів, вузлів,
напівфабрикатів) та витрат на
виправлення такого технічно
неминучого браку, в разі реалізації
такої продукції.

Платник податку має право самостійно
визначати допустимі норми технічно
неминучого браку в наказі по
підприємству за умови обґрунтування
його розміру. Такі самостійно
встановлені платником податку норми
діють до встановлення таких норм
центральними органами виконавчої
влади у відповідній сфері.

Як пояснив представник позивача,
міжлекальні випади є відходами, які
залишаються після виготовлення одягу.
Крім того, сировина, з якої
виготовляється одяг є давальницькою.

Порядок видалення та утилізації
відходів передбачений наказом
Державної Митної служби України № 609
від 13.09.2003 «Про затвердження Порядку
застосування митних режимів переробки
на митній території України та
переробки за межами митної території
України» із змінами та доповненнями,
Постановою Кабінету Міністрів України
від 13.07.2000 №1120 «Про затвердження
Положення про контроль за
транскордонними перевезеннями
небезпечних відходів та їх
утилізацією/видаленням і Жовтого та
Зеленого переліків відходів» із
змінами та доповненнями та Наказом
Міністерства фінансів України №657 від
31.05.2012 «Про виконання митних
формальностей відповідно до
заявленого митного режиму».

Так, відповідно до Наказу
Міністерства фінансів України №657 від
31.05.2012 «Про виконання митних
формальностей відповідно до
заявленого митного режиму» переробник
- підприємство-резидент, яке за
дорученням заявника режиму переробки
на митній території та з дозволу
митного органу виконує окремі операції
або повний цикл переробки товарів на
митній території України.

Відходи, що утворились унаслідок
переробки товарів, поміщених у режим
переробки на митній території України,
та підлягають видаленню відповідно до
законодавства України з дозволу
митного органу, перебувають під митним
контролем до моменту подання власником
цих відходів або вповноваженою ним
особою документів, які підтверджують
видалення відходів (договорів, актів
приймання-передавання, актів видалення
тощо) шляхом виконання операцій,
зазначених у позиціях D 1-D 15 розділу А
додатка 1 до Положення про контроль за
транскордонними перевезеннями
небезпечних відходів та їх
утилізацією/видаленням, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13 липня 2000 року № 1120 (зі змінами).
Документи, які підтверджують знищення
(утилізацію) відходів, долучаються до
відповідної МД, за якою було здійснено
випуск товарів у митний режим
переробки на митній території.

Підприємством до перевірки були надані
документи, які підтверджують, що такі
відходи від переробки давальницької
сировини були знищені (утилізовані),
про що було повідомлено митному органу
протягом указаного в акті періоду,
тобто з 4 кварталу 2010 року по 4 квартал
2012 року.

Доказами відповідності виконанню умов
законодавства України є: договір з КП
«Мелітополькомунтранс» в 2010 -2012 роках;
накладні; акти видалення; листи -
повідомлення митницю про видалення
міжлекальних випадів, утворених після
розкрою; звіти про виконання заказів по
кількості виробів та розрахунки
кількості текстильних випадів та
макулатури; акти, що підтверджують
кількість відходів та інші документи,
які надані позивачем до позову; акти
переробки або знищення відходів
тканини на виробництво одягу та інші.
Таким чином, підприємство повністю
виконало законодавче оформлення щодо
вивезення отриманих відходів сировини.

Суд зазначає, що специфіка
калькулювання витрат на собівартість
швейної продукції має статтю прямих
матеріальних витрат за мінусом
повернених відходів. Крім цього при
виконанні послуг пошиву одягу в
процесі виробництва є технологічні
втрати, які (як зазначалося вище) згідно
п.138.7 ст.138 Податкового кодексу України,
формують витрати підприємства, а не
доходи від реалізації товарів.

Безоплатно реалізованої продукції
відповідачем не встановлено, тобто
донарахування доходів за перевірені
періоди є безпідставним.

Також, в акті перевірки відображено
порушення пп.14.1.27 пп. 14.1.36 п.14.1 п.138.8
Податкового кодексу України від 02.12.2010,
яке, на думку відповідача, привело до
завищення собівартості реалізованої
готової продукції на вартість запасів,
що використані не у господарській
діяльності, в результаті чого завищено
витрати, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування на
загальну суму 619 217 грн.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України, господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Українським законодавством не
встановлено обмежень щодо визначення
фінансових результатів від
господарської діяльності.
Підприємство може мати як прибуток так
і збиток від господарської діяльності.
Обмеження щодо включення до складу
витрат перелічені в п.139.1 ст.139
Податкового Кодексу України.

Згідно з 12 та 13 сторінок акту перевірки,
податковою підтверджені в повній сумі
всі витрати, які формують собівартість
продукції (заробітну плату робітників,
амортизацію, витрати на матеріали,
послуги сторонніх організацій).

Згідно з п.138.4 ст.138 Податкового кодексу
України витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
визнаються в тому податковому періоду
у якому були визнані доходи від
реалізації таких товарів, виконаних
робіт, наданих послуг. Обмеження, щодо
включення документально підтверджених
витрат дана норма не має.

У судовому засіданні представники
позивача пояснили, що швейне
виробництво має свій підхід до
калькулювання собівартості
виготовленої продукції. Коли партія
замовлення не велика, то
загальновиробничі витрати перевищують
дохід від реалізації продукції та їх не
можна визнавати не господарськими
витратами. Підприємство має всі
необхідні документи, що підтверджують
витрати на організацію та проведення
господарської діяльності в цих
періодах.

В розділі 3.1.3 акту перевірки
інспекторами не було установлено
порушень щодо задекларованих сум
витрат по матеріалам, оплаті праці або
послуг сторонніх організацій. Також не
були описані порушення щодо оформлення
первинних бухгалтерських документів,
таких як: накладні з придбання
матеріалів, актів виконаних робіт та
послуг, розрахункові відомості по
зарплаті, банківські виписки,
податкові накладні та інші документи.

На підставі викладено суд вважає
висновки податкової про заниження
позивачем податку на прибуток на
загальну суму 326 457 грн. недоведеними, а
у зв'язку з чим оскаржуване податкове
повідомлення - рішення - № є
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню.

ІІ. Щодо встановлених порушень п.206.16
ст.206 п.187.8. ст.187, ст.190.1 ст.190, п.200.1, п.200.2
ст.200 Податкового Кодексу України.

Так, перевіркою встановлено заниження
задекларованих ПАТ МВТШП «ЕЛЕГАНТ»
показників 1 (колонка Б) Декларацій з
податку на додану вартість «податкові
зобов'язання по операціях на митній
території України, що оподатковуються
за ставкою 20 відсотків, крім імпорту
товарів» на загальну суму 77 673 грн.

ПАТ МВТШП «ЕЛЕГАНТ» у рахунок
зовнішньоекономічних договорів з
переробки давальницької сировини було
отримано тканину для виготовлення
одягу. За результатами перевірки
встановлено, що ПАТ МВТШП «ЕЛЕГАНТ» не
було вивезено частину отриманої
тканини, а саме відходи (міжлекальні
випади) на загальну суму 388 364 грн. в
результаті чого занижено зобов'язання
з податку на додану вартість у сумі 77673
грн., у т.ч.: жовтень 2011 року у сумі 4 778
грн.; листопад 2011 року у сумі 655 грн.;
грудень 2011 року у сумі 4 659 грн.; січень
2012 року у сумі 2 568 грн.; лютий 2012 року у
сумі 9 570 грн.; березень 2012 року у сумі 11
742 грн.; квітень 2012 року у сумі 21 744 грн.;
червень 2012 року у сумі 6 808 грн.; липень
2012 року у сумі 832 грн.; серпень 2012 року у
сумі 3 046 грн.; жовтень 2012 року у сумі 1 006
грн.; листопад 2012 року у сумі 2 445 грн.;
грудень 2012 року у сумі 7820 грн., шляхом не
віднесення до об'єкту оподаткування
ПДВ операції з нецільового
використання товарів звільнених або
умовно звільнених від оподаткування.

Податкова зазначає, що згідно п.206.16.
ст.206 Податкового Кодексу України у
разі втрати товарів, що перебувають під
митним контролем у митних режимах, в
яких надано звільнення або умовне
звільнення від оподаткування,
нецільового використання цих товарів
або в разі невиконання у строки,
встановлені Митним кодексом України,
заходів щодо завершення таких митних
режимів особа, відповідальна за
дотримання митного режиму, зобов'язана
сплатити суму податкового
зобов'язання, на яку було надане таке
звільнення або умовне звільнення, та
пеню, нараховану відповідно до статті
129 цього Кодексу, розраховану з дня
надання звільнення або умовного
звільнення від оподаткування.

Проте, зведені дані щодо
задекларованих сум підтверджують
обсяг здійсненних операцій по
реалізації послуг по виготовленню
одягу, але інспекторами ДПС були
донараховані податкові зобов'язання на
не вивезені відходи імпортної тканини,
що надходила як давальницька сировина
на підприємство позивача (зазначене
наведено вище).

Відповідно до п.198.2 ст.198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: або
дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг; або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

З наведених норм вбачається, що
підставою для формування валових
витрат та податкового кредиту
підприємства є наявність первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів.

Таким чином, суд вважає, що
донарахування сум податку на додану
вартість є необґрунтованим, а
податкові повідомлення рішення
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у 57 590 грн., у тому числі: 46 072
грн. - за основним платежем, 11518 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями та
№, яким зменшено суму податку на
додану вартість, що підлягає
бюджетному відшкодуванню у розмірі 31 601
грн. є протиправними та такими, що
підлягають скасуванню.

ІІІ. Щодо встановлених
відповідачем порушень пп.8.1.2 п.8.1 ст.8,
ст.17, пп.19.2 ст.19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» №889-ІV
від 22.05.2003 та пп.168.1.2, 168.1.4, 168.1.5 п.168.1 ст.168
Податкового кодексу України, в
результаті чого не своєчасно
перераховано податок з доходів
фізичних осіб у розмірі 702 909 грн. 36 коп.

Так, перевіркою встановлено, що
позивачем несвоєчасно перерахованого
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 702 909 грн. 36 коп. за період 2010
року на суму 141 833 грн. 33 коп.

Відповідно до пп.168.1.2 п.168.1 ст.168
Податкового кодексу України податок
сплачується (перераховується) до
бюджету під час виплати
оподатковуваного доходу єдиним
платіжним документом. Банки приймають
платіжні документи на виплату доходу
лише за умови одночасного подання
розрахункового документа на
перерахування цього податку до
бюджету.

При цьому, згідно податкового
повідомлення - рішення від 01.07.2013
№ штрафні (фінансові) санкції з
податку з доходів фізичних осіб у сумі
141 833 грн. 59 коп. нарахований на підставі
пп.54.3.5 п.54.3 ст.54 гл.4, п.127 ст.127
Податкового кодексу України.

Відповідно до пп.127.1.1 п.127 ст.127
Податкового кодексу України
ненарахування, неутримання та/або
несплата (неперерахування) податків
платником податків, у тому числі
податковим агентом, до або під час
виплати доходу на користь іншого
платника податків, -

тягнуть за собою накладення штрафу в
розмірі 25 відсотків суми податку, що
підлягає нарахуванню та/або сплаті до
бюджету.

Тобто, з наведеної норми вбачається, що
застосування штрафу здійснюється у
випадках ненарахування, неутримання
та/або несплата (неперерахування)
податків платником податків до або під
час виплати доходу на користь іншого
платника податків.

У судовому засіданні представник
позивача пояснив, що на підприємстві
заробітна плата виплачується два рази
на місяць 23 та 7 числа, тобто без
перевищення 16 днів між виплатами, як це
передбачено чинним законодавством про
працю. У 2012 році на підприємстві
склалася скрутна фінансова ситуація,
внаслідок чого підприємством було
порушено норми трудового
законодавства, а саме мало місце
несвоєчасна виплата заробітної плати
(видавалася частинами).

Згідно наданих позивачем
бухгалтерських документів, а саме
виписок з головної бухгалтерської
книги, платіжних доручень та інш.,
підприємство позивача, нарахування
податку з доходів фізичних осіб та його
перерахування здійснювало у
відповідності до п.п.168.1.2 п.168.1 ст.168
Податкового кодексу України, тобто у
день виплати доходу на користь іншого
платника податків.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає застосування штрафних санкцій з
податку з доходів фізичних осіб на
підставі п.п.217.1 ст.127 Податкового
кодексу України в даному випадку є
неправомірним, оскільки, несвоєчасна
виплата заробітної плати є порушенням
вимог трудового законодавства, а факту
не нарахування, неутримання та/або
несплати (неперерахування) податку
станом на дату проведення перевірки
відповідачем не встановлено.
Встановлено факт несвоєчасного
перерахування цього податку. Норма
п.127.1 ст.127 Податкового кодексу України
регламентує відмінні від встановлених
відповідачем відносини.

Отже, позовні вимоги в цій частині
також є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку спірному
рішенню відповідача суд виходить з
приписів ч.3 ст.2 КАС України, відповідно
до яких, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, адміністративні
суди перевіряють: чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач сформував показники
податкової звітності на підставі
даних, що підтверджені документально.

Враховуючи зазначене вище, суд
приходить до висновку про відсутність
податкового правопорушення з боку
позивача, у зв'язку з чим спірні рішення
є необґрунтованими та такими, що
підлягають скасуванню.

Отже, суд приходить до висновку
про наявність підстав для задоволення
позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує
всі здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи вищезазначене, та
керуючись 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства
Мелітопольське виробничо-торгівельне
швейне підприємство «Елегант»
задовольнити.

2.Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Мелітопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області від 01 липня 2013 року за №,
№, №, №.

3.Повернути з Державного бюджету
України на користь Публічного
акціонерного товариства
Мелітопольське виробничо-торгівельне
швейне підприємство «Елегант» судовий
збір у розмірі 2294 (дві тисячі двісті
дев'яносто чотири) гривні 00 копійок.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Ю.П. Бойченко