Справа № 805/1083/14
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі

27 січня 2014 року
Справа № 805/1083/14

Приміщення суду за адресою: 83052, м.
Донецьк, вул. 50-Гвардійської Дивізії,
буд.17

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Кравченко Т.О.,
ознайомившись з адміністративним
позовом ОСОБА_1, від імені якого діє
ОСОБА_2, до Прокуратури Донецької
області про зобов'язання вчинити певні
дії, а також з матеріалами, доданими до
нього, перевіривши дотримання вимог
ст.ст.105-106 Кодексу адміністративного
судочинства України, -

встановив:

23 січня 2014 року ОСОБА_1, від імені якого
на підставі договору про надання
правової (юридичної) допомоги від 06
листопада 2013 року № 0/214/2013/А/Ф ОСОБА_2,
звернувся до Донецького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Прокуратури Донецької області, в якому
просив зобов'язати відповідача як
суб'єкта владних повноважень вчинити
певні дії - вирішити питання про
зобов'язання відповідних органів
України провести вилучення у
підсудного ОСОБА_3 всю наявну у нього
зброю та боєві припаси.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1
зазначив, що Ворошиловським районним
судом м. Донецька розглядається
кримінальна справа № 255/2417/13
провадження № 1/255/218/2013 (номер справи на
досудовому слідстві - № 02-11-01-180, орган
досудового слідства - СВ
Ворошиловського РВ Донецького МУ ГУМВС
України в Донецькій області) за
обвинуваченням підсудного ОСОБА_3 у
скоєнні побиття лікаря ОСОБА_1 та
нанесення йому легких тілесних
ушкоджень в лікарні в публічному місці,
хуліганським способом, в присутності
громадськості.

За цією подією порушено лише
кримінальну справу за ч.1 ст.296
Кримінального кодексу України
(хуліганство) щодо дій відносно
потерпілого лікаря ОСОБА_1, однак факт
нанесення легких тілесних ушкоджень
ігнорується і слідством (не порушено
кримінальну справу), і прокуратурою
(справу передано до суду без належної
кваліфікації злочину та обвинувачення
в суді не ставить питання щодо
злочинів, яким не надано оцінки),
незважаючи на проведену слідством
судово-медичну експертизу, яка довела
наявність легких тілесних ушкоджень,
відеозапис злочин та речовий доказ у
вигляді спеціально пристосованого
заздалегідь виготовленого предмета -
печатки, тобто за ч.4 ст.296 Кримінального
кодексу України.

Посилаючись на ст.5 Закону України «Про
прокуратуру» та п.12.21 Інструкції про
порядок виготовлення, придбання,
зберігання, обліку, перевезення та
використання вогнепальної,
пневматичної і холодної зброї,
пристроїв вітчизняного виробництва
для відстрілу патронів, споряджених
гумовими чи аналогічними за своїми
властивостями метальними снарядами
несмертельної дії, та зазначених
патронів, а також боєприпасів до зроби
та вибухових матеріалів, затвердженої
наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 21 серпня 1998 року № 622,
позивач стверджує, що прокуратура
Донецької області не виконує свої
функції щодо нагляду за додержанням
законів при застосуванні заходів
примусового характеру - запобіжного
заходу до підсудного ОСОБА_3, тобто
порушує приписи ст.5 Закону України
«Про прокуратуру» шляхом своєї
бездіяльності надає можливість
підсудному не однократно порушувати
заходи примусового характеру.

Гарантоване ст.55 Конституції України
та ст.6 Конвенції про захист прав людини
та основоположних свобод право на суд,
крім іншого, передбачає право особи на
розгляд її справи судом, до компетенції
якого віднесено вирішення
відповідного спору.

Згідно з прецедентною практикою
Європейського суду з прав людини фраза
«встановленого законом», крім іншого,
поширюється на дотримання таким судом
певних норм, які регулюють його
діяльність; у разі перевищення судом
повноважень, які чітко викладені в
процесуальному законі, такий суд не
може вважатися «судом, встановленим
законом» у значенні п.1 ст.6 Конвенції
(справа «Сокуренко і Стригун проти
України»).

Відповідно до п.4. ч.1 ст.107 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), суддя після
одержання позовної заяви, крім іншого,
з'ясовує чи належить розглядати справу
в порядку адміністративного
судочинства.

За приписами ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, їхніх посадових і службових осіб
при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень
шляхом справедливого, неупередженого
та своєчасного розгляду
адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Ч.1 ст.6 КАС України визначено, що кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності; 2) спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; 3) спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень; 4)
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів; 5) спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України; 6)
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму, що передбачено ч.2 ст.17 КАС
України.

В той же час, відповідно до ч.3 ст.17 КАС
України юрисдикція адміністративних
судів не поширюється на
публічно-правові справи: 1) що віднесені
до юрисдикції Конституційного Суду
України; 2) що належить вирішувати в
порядку кримінального судочинства; 3)
про накладення адміністративних
стягнень; 4) щодо відносин, які
відповідно до закону, статуту
(положення) об'єднання громадян
віднесені до його внутрішньої
діяльності або виключної компетенції.

Згідно з правовою позицією
Конституційного Суду України,
викладеною в абз.2-3 п.4.2. рішення у
справі № 1-29/2011 про оскарження
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень щодо заяв про злочини від 14
грудня 2011 року № 19-рп/2011, вичерпний
перелік публічно-правових справ, на які
не поширюється юрисдикція
адміністративних судів, визначено в ч.3
ст.17 КАС України. Отже, КАС України
регламентує порядок розгляду не всіх
публічно-правових спорів, а лише тих,
які виникають у результаті здійснення
суб'єктом владних повноважень
управлінських функцій і розгляд яких
безпосередньо не віднесено до
підсудності інших судів.

Відповідно до ст.2 Кримінального
процесуального кодексу України (далі -
КПК України) завданнями кримінального
провадження є захист особи,
суспільства та держави від
кримінальних правопорушень, охорона
прав, свобод та законних інтересів
учасників кримінального провадження, а
також забезпечення швидкого, повного
та неупередженого розслідування і
судового розгляду з тим, щоб кожний, хто
вчинив кримінальне правопорушення, був
притягнутий до відповідальності в міру
своєї вини, жоден невинуватий не був
обвинувачений або засуджений, жодна
особа не була піддана необґрунтованому
процесуальному примусу і щоб до
кожного учасника кримінального
провадження була застосована належна
правова процедура.

Системний аналіз положень КПК України,
зокрема тих, які визначають його
завдання та унормовують порядок
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
кримінально-процесуальних
повноважень, дає підстави для висновку
про можливість оскарження до суду не
тільки рішень і дій прокурора,
слідчого, органу дізнання, але й їхньої
бездіяльності.

Згідно з ч.1 ст.21 КПК України кожному
гарантується право на справедливий
розгляд та вирішення справи в розумні
строки незалежним і неупередженим
судом, створеним на підставі закону.

Ч.1 ст.24 КПК України гарантоване право
кожного на оскарження процесуальних
рішень, дій чи бездіяльності суду,
слідчого судді, прокурора, слідчого в
порядку, передбаченому цим Кодексом.

Протягом кримінального провадження
потерпілий має право, крім іншого,
заявляти клопотання, оскаржувати
рішення, дії чи бездіяльність слідчого,
прокурора, слідчого судді, суду в
порядку, передбаченому цим Кодексом, що
передбачено п.п.4, 7 ч.1 ст.56 КПК України.

Ст.131 КПК України визначає види заходів
забезпечення кримінального
провадження.

Так, відповідно до ч.2 ст.131 КПК України
заходами забезпечення кримінального
провадження є: 1) виклик слідчим,
прокурором, судовий виклик і привід; 2)
накладення грошового стягнення; 3)
тимчасове обмеження у користуванні
спеціальним правом; 4) відсторонення
від посади; 5) тимчасовий доступ до
речей і документів; 6) тимчасове
вилучення майна; 7) арешт майна; 8)
затримання особи; 9) запобіжні заходи.

Таким чином, тимчасове вилучення майна,
а також арешт майна є заходами
забезпечення кримінального
провадження.

За приписами ч.ч.1-2 ст.132 КПК України
заходи забезпечення кримінального
провадження застосовуються на
підставі ухвали слідчого судді або
суду, за винятком випадків,
передбачених цим Кодексом. Клопотання
про застосування заходів забезпечення
кримінального провадження на підставі
ухвали слідчого судді подається до
місцевого суду, в межах територіальної
юрисдикції якого знаходиться орган
досудового розслідування.

При цьому суд відзначає, що відповідно
до п.12.21. Інструкції про порядок
виготовлення, придбання, зберігання,
обліку, перевезення та використання
вогнепальної, пневматичної, холодної і
охолощеної зброї, пристроїв
вітчизняного виробництва для
відстрілу патронів, споряджених
гумовими чи аналогічними за своїми
властивостями метальними снарядами
несмертельної дії, та патронів до них, а
також боєприпасів до зброї, основних
частин зброї та вибухових матеріалів,
затвердженої наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 21 серпня
1998 року № 622, в редакції від 20 вересня 2013
року, при проведенні кримінального
провадження тимчасове вилучення чи
накладення арешту на вогнепальну зброю
(на основні частини зброї - за
наявності), бойові припаси до неї,
пневматичну, холодну і охолощену зброю,
пристрої та патрони до них, а також
нагородну зброю, що належать особам,
здійснюється в порядку, установленому
ст.ст.167-175 Кримінального
процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.167 КПК України
тимчасовим вилученням майна є фактичне
позбавлення підозрюваного або осіб, у
володінні яких перебуває зазначене у
частині другій цієї статті майно,
можливості володіти, користуватися та
розпоряджатися певним майном до
вирішення питання про арешт майна або
його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у
вигляді речей, документів, грошей тощо,
щодо яких є достатні підстави вважати,
що вони: 1) підшукані, виготовлені,
пристосовані чи використані як засоби
чи знаряддя вчинення кримінального
правопорушення та (або) зберегли на
собі його сліди; 2) призначалися
(використовувалися) для схиляння особи
до вчинення кримінального
правопорушення, фінансування та/або
матеріального забезпечення
кримінального правопорушення або
винагороди за його вчинення; 3) є
предметом кримінального
правопорушення, у тому числі
пов'язаного з їх незаконним обігом; 4)
одержані внаслідок вчинення
кримінального правопорушення та/або є
доходами від них, а також майно, в яке їх
було повністю або частково
перетворено.

Порядок тимчасового вилучення майна
визначений ст.168 КПК України.

В свою чергу правові норми, що
містяться у ст.ст.170-175 КПК України,
визначають підстави для арешту майна,
клопотання про арешт майна та порядок
його розгляду, вирішення питання про
арешт майна, скасування цього арешту, а
також виконання ухвали про арешт майна.

Відповідно до п.1 ч.1, ч.2 ст.303 КПК України
на досудовому провадженні можуть бути
оскаржені такі рішення, дії чи
бездіяльність слідчого або прокурора,
зокрема як бездіяльність слідчого,
прокурора, яка полягає у нездійсненні
процесуальних дій, які він зобов'язаний
вчинити у визначений цим Кодексом
строк. Такі рішення, дії чи
бездіяльність можуть бути оскаржені
заявником, потерпілим, його
представником чи законним
представником, підозрюваним, його
захисником чи законним представником,
володільцем тимчасово вилученого
майна.

Скарги на інші рішення, дії чи
бездіяльність слідчого або прокурора,
ніж ті, що перелічені у ч.1 ст.303 КПК
України, не розглядаються під час
досудового розслідування і можуть бути
предметом розгляду під час
підготовчого провадження у суді згідно
з правилами ст.ст.314-316 цього Кодексу.

Аналіз положень КПК України зумовлює
висновок, що правовідносини, пов'язані
з тимчасовим вилученням майна та його
арештом, зокрема щодо зброї та бойових
припасів, мають публічно-правовий
характер і врегульовані нормами
кримінального процесуального закону.

Правовідносини, пов'язані з вилученням
зброї та бойових припасів у підсудного,
мають публічно-правовий характер.
Проте, у цих правовідносинах прокурор
не здійснює управлінські функції, в
даному випадку рішення, дії чи
бездіяльність прокурора мають
кримінальний процесуальний характер.

Таким чином, захист порушених прав,
свобод та інтересів позивача, який має
статус потерпілого, порушених
внаслідок рішень, дій чи бездіяльності
прокурора, допущених в рамках
кримінального провадження, має
здійснюватися за правилами
кримінального судочинства, що з огляду
на приписи п.2 ч.3 ст.17 КАС України
свідчить про неналежність справи №
805/1083/14 до адміністративного
судочинства.

Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.109 КАС
України суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.109 КАС України про
відмову у відкритті провадження в
адміністративній справі суддя
постановляє ухвалу.

Копія ухвали про відмову у відкритті
провадження в адміністративній справі
невідкладно надсилається особі, яка
подала позовну заяву, разом із позовною
заявою та усіма доданими до неї
матеріалами; у разі відмови у відкритті
провадження в адміністративній справі
з підстави, встановленої п.1 ч.1 цієї
статті, суд повинен роз'яснити
позивачеві, до юрисдикції якого суду
віднесено розгляд такої справи, що
передбачено ч.ч.4, 6 ст.109 КАС України.

Згідно з п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про
судовий збір» сплачена сума судового
збору повертається за ухвалою суду в
разі відмови у відкритті провадження у
справі.

Враховуючи вищенаведене та керуючись
ст.2, п.2 ч.3 ст.17, ст.107, ст.109, ст.160, ст.165,
ст.185, ст.186, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ухвалив:

1. Відмовити у відкритті
провадження в адміністративній справі
№ 805/1083/14 за адміністративним позовом
ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_2, до
Прокуратури Донецької області про
зобов'язання вчинити певні дії.

2. Повернути ОСОБА_2
(ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий
збір в сумі 73 (сімдесят три) гривні 08
копійок.

3. Роз'яснити особі, яка звернулася
із позовною заявою, що повторне
звернення тієї ж особи до
адміністративного суду з таким самим
адміністративним позовом, щодо якого
постановлена ухвалу про відмову у
відкритті провадження, не
допускається.

4. Роз'яснити особі, яка звернулася
із позовною заявою, що захист прав,
свобод та інтересів позивача,
порушених внаслідок рішень, дій чи
бездіяльності посадових осіб та
органів прокуратури, допущених в
рамках кримінального провадження,
належить до кримінального судочинства
та має здійснюватися в порядку,
визначеному Кримінальним
процесуальним кодексом України.

5. Копію ухвали про відмову у
відкритті провадження в
адміністративний справі невідкладно
надіслати особі, яка подала позовну
заяву, разом із позовною заявою та
усіма доданими до неї матеріалами.

6. Ухвала постановлена, складена і
підписана у нарадчій кімнаті.

7. Ухвала може бути оскаржена
особою, яка подала позовну заяву, в
апеляційному порядку шляхом подання
апеляційної скарги до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд протягом п'яти
днів з дня отримання копії ухвали.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

8. Ухвала набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого
Кодексом адміністративного
судочинства України, якщо таку скаргу
не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Кравченко Т.О.