Справа № 821/4766/13-а
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р. Справа № 821/4766/13-а
Херсонський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Транчуковій О.С.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Тітова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у м.Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області про захист порушених прав та
зобов"язання вчинити певні дії,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі
- позивач, ФОП ОСОБА_3) звернувся з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м.Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області (далі - відповідач,
ДПІ у м.Херсоні), в якому, з урахуванням
заяви про збільшення позовних вимог,
просить захистити порушені права
шляхом скасування податкової вимоги
від 16.12.2013 р. № 217-22 та рішення про опис
майна у податкову заставу від 16.12.2013 р.
№ 50; зобов'язати відповідача списати
безнадійний борг ФОП ОСОБА_3 у сумі 5440
грн., який застосований на підставі
рішень про застосування штрафних
санкцій від 08.02.2008 р. № та №
/0.

Свої вимоги мотивує тим, що в якості
податкового боргу (невиконаного
податкового зобов'язання) податковим
органом позивачу визначено
адміністративного-господарську
санкцію за порушення неподаткового
законодавства, яка була нарахована у 2008
році та до теперішнього часу не
сплачена. Однак штрафні санкції, які
застосовані на підставі Законів
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", "Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності" не є
податковим боргом, а тому на них не
розповсюджується засоби примусового
стягнення, передбачені Податковим
кодексом України. Вказує на те, що
звернувся до ДПІ у м.Херсоні із заявою
про списання податкового боргу в сумі
5440 грн., оскільки він являється
безнадійним податковим боргом. Між тим,
ДПІ у м.Херсоні безпідставно
відмовлено у його списанні.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримала позовні вимоги,
просила їх задовольнити із зазначених
підстав.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позову, так як ФОП
ОСОБА_3 має податковий борг по штрафних
санкціях за порушення норм Закону
України "Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності" та Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" у сумі 5440 грн. Даний борг виник
за рахунок несплати узгодженого
грошового зобов'язання, яке нараховане
згідно акту перевірки ДПІ у м.Херсоні
від 25.01.2008 р. № 21220106/0235/095 та рішень про
застосування штрафних санкцій від
08.02.2008 №№ , /0. Оскільки
позивач не сплатив податковий борг у
сумі 5440 грн., 16.12.2013 р. винесено
податкову вимогу за № 217-22 та
заступником начальника ДПІ у м.Херсоні
правомірно прийнято рішення про опис
майна у податкову заставу. Просить
відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши наявні у справі
докази, суд приходить до висновку про
часткове задоволення позовних вимог
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що посадовими
особами ДПІ у м.Херсоні 25.01.2008 р.
проведено перевірку за дотриманням
вимог чинного законодавства у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг, за результатами якої складено
акт від 25.01.2008 р. № 21220106/0235/095.

Під час перевірки встановлено
порушення позивачем п.п.1, 6, 9, 10, 13 ст.3
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг", п.1 ст.7 Закону
України "Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності".

На підставі акту перевірки
відповідачем стосовно ФОП ОСОБА_3
винесено рішення про застосування
штрафних санкцій від 08.02.2008 р. №
на суму 5350 грн. та № /0 на суму 90
грн.

16.12.2013 р. ДПІ у м.Херсоні сформовано
податкову вимогу № 217-22 на суму 5440 грн.

16.12.2013 р. заступником начальника ДПІ у
м.Херсоні прийнято рішення № 50 про опис
майна ФОП ОСОБА_3 у податкову заставу.

1. Що стосується позовних вимог в
частині скасування податкової вимоги
та рішення про опис майна в податкову
заставу.

Відповідно до пп.14.1.155 п.14.1 ст.14 ПК
України податкова застава - спосіб
забезпечення сплати платником
податків грошового зобов'язання та
пені, не сплачених таким платником у
строк, визначений цим Кодексом.
Податкова застава виникає на
підставах, встановлених цим Кодексом.

Положеннями пп.88.1, 88.2 ст.88 ПК України
визначено, що з метою забезпечення
виконання платником податків своїх
обов'язків, визначених цим Кодексом,
майно платника податків, який має
податковий борг, передається у
податкову заставу. Право податкової
застави виникає згідно з цим Кодексом
та не потребує письмового оформлення.

Згідно з пп.89.1.2 п.89.1 ст.89 ПК України
право податкової застави виникає у
разі несплати у строки, встановлені цим
Кодексом, суми грошового зобов'язання,
самостійно визначеної контролюючим
органом, - з дня виникнення податкового
боргу.

Відповідно до п.93.3 ст.93 ПК України
порядок застосування податкової
застави встановлюється центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику.

Наказом Міністерства доходів і зборів
України від 10.10.2013 р. № 572 затверджено
Порядок застосування податкової
застави органами доходів і зборів, який
зареєстровано у Міністерстві юстиції
України 31.10.2013 р. за № 1841/24373.

Згідно п.1.12 розділу 1 Порядку
повідомлення про виникнення права
податкової застави міститься у
податковій вимозі, яка надсилається
платнику податків відповідно до вимог
статті 59 розділу II Кодексу.

Відповідно до пп.14.1.153 п.14.1 ст.14 ПК
України податкова вимога - письмова
вимога контролюючого органу до
платника податків щодо погашення суми
податкового боргу.

Положеннями п.59.1 ст.59 ПК України
встановлено, що у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, контролюючий
орган надсилає (вручає) йому податкову
вимогу.

Відповідно до п.59.3 ст.59 ПК України
податкова вимога надсилається не
раніше першого робочого дня після
закінчення граничного строку сплати
суми грошового зобов'язання; податкова
вимога повинна містити відомості про
факт виникнення грошового зобов'язання
та права податкової застави, розмір
податкового боргу, який забезпечується
податковою заставою, обов'язок
погасити податковий борг та можливі
наслідки його непогашення в
установлений строк, попередження про
опис активів, які відповідно до
законодавства можуть бути предметом
податкової застави, а також про можливі
дату та час проведення публічних
торгів з їх продажу.

Згідно з п.95.1 ст.95 ПК України
контролюючий орган здійснює за
платника податків і на користь держави
заходи щодо погашення податкового
боргу такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.2 статті 95 ПК України
передбачено, що стягнення коштів та
продаж майна платника податків
провадяться не раніше ніж через 60
календарних днів з дня надіслання
(вручення) такому платнику податкової
вимоги.

З аналізу вказаних норм законодавства
слідує, що для прийняття рішення про
опис майна у податкову заставу
обов'язковими є такі чинники як
наявність податкового боргу та
направлення платнику податку
податкової вимоги. При цьому податкова
вимога надсилається у разі несплати
податкового боргу.

Положеннями пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України
визначено, що податковий борг - сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Підпунктом 1.5 пункту 1 статті 1 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000 р. (який був
чинним на час прийняття рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій) встановлено, що штрафна
санкція (штраф) - плата у фіксованій
сумі або у вигляді відсотків від суми
податкового зобов'язання (без
урахування пені та штрафних санкцій),
яка справляється з платника податків у
зв'язку з порушенням ним правил
оподаткування, визначених
відповідними законами.

Норми аналогічного змісту містить
Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п.14.1.265. п.14.1 ст.14 ПК
України штрафна санкція (фінансова
санкція, штраф) - плата у вигляді
фіксованої суми та/або відсотків, що
справляється з платника податків у
зв'язку з порушенням ним вимог
податкового законодавства та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
яких покладено на контролюючі органи, а
також штрафні санкції за порушення у
сфері зовнішньоекономічної
діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи
штрафні санкції, визначені рішеннями
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 08.02.2008 р. № та №
/0, застосовані до позивача на
підставі Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" та Закону України "Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності".

Тобто, податковим органом штрафні
санкції, визначені рішеннями про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 08.02.2008 р. № та №
/0, застосовані до ФОП ОСОБА_3 не за
порушення вимог Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами", а за
порушення Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" та Закону України "Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності".

З аналізу норм податкового
законодавства вбачається, що до складу
податкового боргу, може бути включено
штрафну санкцію, яка застосована до
платника податків на підставі норм
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" та норм Податкового кодексу
України.

Так як, штрафні санкції застосовані
податковим органом до позивача за
порушення норм патентування та
застосування РРО на підставі Законів
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", "Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності", то вони не
набувають статусу податкового боргу, а
відтак ДПІ у м.Херсоні не могла
застосовувати до боржника заходи
стягнення, визначені Податковим
кодексом України у вигляді прийняття
рішення про опис майна у податкову
заставу та виносити податкову вимогу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позовні вимоги ФОП ОСОБА_3 в частині
скасування податкової вимоги від 16.12.2013
р. № 217-22 та рішення про опис майна у
податкову заставу від 16.12.2013 р. № 50 є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

2. Що стосується позовних в частині
зобов'язання відповідача списати
безнадійний борг ФОП ОСОБА_3 у сумі 5440
грн., який застосований на підставі
рішень про застосування штрафних
санкцій від 08.02.2008 р. № та №
/0 суд зазначає наступне.

Відповідно до п.101.1 ст.101 ПК України
списанню підлягає безнадійний
податковий борг, у тому числі пеня та
штрафна санкції, нараховані на такий
податковий борг.

Згідно з вимогами пп.101.2.3 п.101.2 ст.101 ПК
України під терміном "безнадійний"
розуміється податковий борг платника
податків, стосовно якого минув строк
давності, встановлений цим Кодексом.

Зі змісту ст.102 ПК України слідує, що
податковий борг може бути стягнутий
протягом наступних 1095 календарних днів
з дня виникнення податкового боргу.

Пунктом 101.5 статті 101 ПК України
передбачено, що контролюючі органи
щокварталу здійснюють списання
безнадійного податкового боргу.
Порядок такого списання
встановлюється центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує, державну
податкову і митну політику.

Відповідно до статті 101 глави 9 розділу
II Податкового кодексу України та
пункту 9 Положення про Міністерство
доходів і зборів України,
затвердженого Указом Президента
України від 18.03.2013 р. № 141, розроблено
Порядок списання безнадійного
податкового боргу платників податків
(далі - Порядок), затверджений наказом
Міністерства доходів і зборів України
від 10.10.2013 р. № 577.

Згідно пп.2.1.3 п.2.1 розділу 2 Порядку під
терміном "безнадійний податковий борг"
слід розуміти податковий борг платника
податків, стосовно якого минув строк
давності, встановлений статтею 102 глави
9 розділу II Кодексу.

Пунктом 3.1 розділу 3 Порядку визначено,
що визначення сум безнадійного
податкового боргу, що підлягає
списанню органами доходів і зборів,
здійснюється на підставі даних
інформаційних систем органів доходів і
зборів (далі - ІС) станом на день
виникнення безнадійного податкового
боргу.

З аналізу норм податкового
законодавства вбачається, що до складу
податкового боргу, який підлягає
списанню як безнадійний, може бути
включено штрафну санкцію, яка
застосована до платника податків на
підставі норм Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" та норм
Податкового кодексу України.

Так як, штрафні санкції застосовані до
позивача за порушення законодавства
про патентування та застосування РРО
на підставі Законів України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" та "Про патентування деяких
видів підприємницької діяльності", то
вони не набувають статусу податкового
боргу, а тому не підлягають списанню в
порядку, передбаченому Порядком № 577.

Таким чином, позовні вимоги ФОП ОСОБА_3
щодо зобов'язання відповідача списати
податковий борг по штрафним санкціям
не підлягають задоволенню

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 19, 71, 158-163, 167 КАС
України, суд -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Скасувати податкову вимогу від 16.12.2013 р.
№ 217-22 та рішення про опис майна у
податкову заставу від 16.12.2013 р. № 50.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 28 січня 2014 р.

Суддя

Бездрабко О.І.

кат. 9.2.1