Справа № 138/2893/13-а
Суддя: Цибульський О. Є.
Дата ухвалення: 2014-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 138/2893/13-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
м.
Могилів-Подільський

Могилів - Подільський міськрайонний
суд Віницької області в складі:

головуючого, судді
Цибульського О.Є.,

з участю секретаря
Спічко А.В.,

позивача:
ОСОБА_1,

представника ОСОБА_1

та ОСОБА_2 :
ОСОБА_3.,

представника відповідача:
Покими І.О.,

представника третьої особи,

яка не заявляє самостійних вимог

на стороні відповідача:
ОСОБА_5,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Могилів-Подільського міськрайонного
суду адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Могилів-Подільської
міської ради, третя особа яка не
заявляє самостійних вимог на стороні
відповідача - ОСОБА_6, про визнання
рішення міської ради неправомірним та
скасування його, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися в
Могилів-Подільський міськрайонний суд
з позовом до Могилів-Подільської
міської ради, третя особа яка не
заявляє самостійних вимог на стороні
відповідача - ОСОБА_6, про визнання
рішення міської ради неправомірним та
скасування його, мотивуючи тим, що вони
є власниками 100% домоволодіння НОМЕР_1
яке знаходиться за адресою, АДРЕСА_1,
згідно договору купівлі-продажу від 09
червня 1988 року, посвідченого державним
нотаріусом Могилів-Подільської
міської державної нотаріальної
контори Фроімчук Н.М. реєстр №2678. Даний
будинок був розміщений не земельній
ділянці розміром 835 кв.м.

Як зазначено в позовній заяві, сусідом
позивачів та суміжним
землекористувачем є ОСОБА_6, яка
проживає за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_2. З
даною сусідкою у них виник земельний
спір в частині відновлення проїзду до
її домоволодіння НОМЕР_2, який було
буцімто зменшено за рахунок земель
їхнього домоволодіння НОМЕР_1. Даний
спір був предметом розгляду на
земельній комісії, де позивачі
намагались довести, що ніякого
захоплення проїзду до домоволодіння
ОСОБА_6 з їхнього боку не було.

Рішенням №846 від 8 жовтня 2013 року 35
сесії 6 скликання «Про затвердження
Висновків земельної комісії при
виконкомі міської ради від 9 липня 2013
року» Могилів-Подільська міська рада
вирішила земельний спір між ними -
власниками обох домоволодінь,
наступним чином: п. 2.1 «В результаті
ознайомлення з наданими документами та
вислухавши обидві сторони членами
земельної комісії було прийнято
рішення про відновлення проїзду,
згідно ДБН за рахунок земель які
знаходяться в користуванні ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

Позивачі вважають рішення №846 35 сесії 6
скликання Могилів-Подільської міської
ради від 08 жовтня 2013 року незаконним та
таким, що суттєво порушує їхні права,
оскільки кожне рішення міської ради
повинно прийматись з таким
формулюванням, щоб його можливо було
виконати в майбутньому. Однак, міська
рада, затверджуючи 8 жовтня 2013 року
Висновки земельної комісії від 9 липня
2013 року, не звернула уваги на те, що її
рішення не можливо буде виконати в
майбутньому за жодних обставин, бо воно
не конкретне, а саме: ставиться питання
про відновлення проїзду до
домоволодіння ОСОБА_6, але якого
розміру не зазначено; вказано що за
рахунок земель домоволодіння
позивачів, але тоді виникає питання,
якою площею земельної ділянки вони
користуються і який розмір земельної
ділянки у них повинні будуть вилучити
для відновлення вищевказаного проїзду
та на кого таке зобов'язання
покладається.

Позивачі вважають, що ніякого захвату
проїзду до домоволодіння ОСОБА_6 та
приєднання його до своєї земельної
ділянки з їхнього боку не було, це
голослівні твердження ОСОБА_6, бо
ніякого проїзду не існувало взагалі. А
тому позивачі просять суд, визнати
протиправними та скасувати п.2 та п.2.1
рішення №846 від 08 жовтня 2013 року 35 сесії
6 скликання Могилів-Подільської
міської ради Вінницької області «Про
затвердження Висновків земельної
комісії при виконкомі міської ради від
09.07.2013 року».

Позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_3, яка також представляє інтереси
позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі та просили суд їх задовольнити,
викладене в позовній заяві
підтвердили.

Представник відповідача
Могилів-Подільської міської ради
Покима І.О. в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала, просила
відмовити в їх задоволенні. Суду
пояснила, що оскаржуване позивачами
рішення Могилів-Подільської міської
ради приймалось на підставі рішення
земельної комісії при виконкомі
міської ради, враховуючи ту обставину,
що не має жодних підтверджень того, що
позивачам, чи попереднім власникам
надавалась земельна ділянка в
користування для обслуговування
домоволодіння НОМЕР_1, яке знаходиться
за адресою, АДРЕСА_1.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог, на стороні
відповідача ОСОБА_5 в судовому
засіданні заперечувала щодо
задоволення позовних вимог. Пояснила,
що домоволодіння НОМЕР_2 яке
знаходиться за адресою, АДРЕСА_1
належить двом власникам: ОСОБА_6 та
ОСОБА_10 по 1/2. Зі сторони ОСОБА_6 проїзду
до частини її будинку не має.

Свідок ОСОБА_11, пояснив в суді, що він
працює начальником відділу земельних
ресурсів при управлінні
містобудування та архітектури
виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради. За
зверненням ОСОБА_6 земельна комісія
вирішила спір між нею та позивачами по
справі щодо відновлення проїзду до її
домоволодіння. При виході на місце було
встановлено, що такий проїзд відсутній.
При вивчені інвентарних справ, шляхом
співставлення схематичних планів меж
домоволодінь НОМЕР_1 та НОМЕР_2, які
знаходяться за адресою, АДРЕСА_1, було
встановлено, що проїзд до будинку
ОСОБА_6 було зменшено за рахунок
земельної ділянки, якою користуються
позивачі.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що працює
інженером в Могилів-Подільському КП
МБТІ. В 2013 році нею проводилися заміри
земельної ділянки позивачів для
проведення приватизації. Під час
проведення замірів встановлено, що
розмір земельної ділянки зазначений в
інвентаризаційній справі 835 кв.м. не
змінився.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивачів, представника
відповідача, представника третьої
особи, свідків, дослідивши матеріали
справи, матеріали інвентаризаційних
справ, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги слід задовольнити,
виходячи із наступного:

відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується,
зокрема, принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Крім того, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несправедливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. Вказані приписи
закріплені ч. 3 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні», до
виключної компетенції міської ради
належить вирішення відповідно до
закону питань регулювання земельних
відносин, які розглядаються на
пленарному засіданні ради - сесії.

Як вбачається з п.2 та п.2.1. рішення №846
від 08 жовтня 2013 року 35 сесії 6 скликання
Могилів-Подільської міської ради
Вінницької області «Про затвердження
Висновків земельної комісії при
виконкомі міської ради від 09.07.2013 року»,
земельний спір між ОСОБА_6 та ОСОБА_1,
ОСОБА_2 вирішено наступним чином: в
результаті ознайомлення з наданими
документами та вислухавши обидві
сторони, членами земельної комісії
було прийнято рішення про відновлення
проїзду згідно ДБН за рахунок земель,
які знаходяться в користуванні гр..
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.4).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Земельного
кодексу України земельні відносини - це
суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.

Підстави припинення права
користування земельною ділянкою
передбачені ст. 141 Земельного кодексу
України. Підстави для примусового
припинення прав на земельну ділянку
встановлені ст. 143 Земельного кодексу
України.

Як вбачається з договору
купівлі-продажу (а.с.5-6) після придбання
житлового будинку з надвірними
будівлями у 1988 році до ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перейшло право користування
присадибною земельною ділянкою у
розмірі 835 кв.м. на якій розташоване
домоволодіння, що також
підтверджується матеріалами
інвентаризаційної справи оглянутої в
судовому засіданні, згідно якої даний
розмір земельної ділянки було
визначено в 1979 році. Після придбання
позивачами вказаного домоволодіння
було проведено інвентаризацію та
визначено поточні зміни, та в 1997 році
виготовлено викопіровку з
схематичного плану кварталу, а саме:
присадибної земельної ділянки, де
вказано, що загальна площа становить 835
кв.м. (а.с.7). Тобто розмір земельної
ділянки з 1979 року не змінився.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 Земельного
кодексу УРСР 1970 року, який діяв на
момент набуття позивачами права
власності на жилий будинок, при
переході права власності на будівлю
переходить право користування
земельною ділянкою. Крім того, ч.5 ст. 20
Земельного кодексу УРСР 1970 року,
передбачено, що право
землекористування громадян, які
проживають в містах і селищах міського
типу, засвідчується записами в
реєстрових книгах виконавчих
комітетів міських, селищних Рад
народних депутатів.

Пункт 5 Постанови Верховної Ради УРСР
"Про порядок введення в дію Земельного
кодексу УРСР" від 18 грудня 1990 року
передбачав, що громадяни, які мають в
користуванні земельні ділянки, надані
їм до введення в дію цього Кодексу,
зберігають свої права на користування
до оформлення ними у встановленому
порядку прав власності на землю або
землекористування.

Пункт 6 Перехідних положень Земельного
кодексу України 2001 року з урахуванням
Рішення Конституційного Суду України N
5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року також
передбачає збереження права
користування земельними ділянками, які
на час введення в дію цього Кодексу
громадяни та юридичні особи мали у
постійному користуванні.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 142 ЗК України
2001 року припинення права користування
земельною ділянкою у разі добровільної
відмови землекористувача проводиться
за його заявою на підставі рішення
відповідної ради.

Примусове припинення права
користування земельною ділянкою,
вилучення (викуп) земельної ділянки
могло відбуватись у судовому порядку,
передбаченому ст. 143, ч. 10 ст. 149 ЗК
України 2001 року.

Як встановлено в судовому засіданні, ні
добровільної відмови позивачів від
права користування земельною ділянкою,
ні примусового припинення її права
землекористування не відбулось,
будь-яких доказів цього відповідач не
надав. Крім того, ні відповідачем, ні
земельною комісією не було встановлено
чи дана земельна ділянка знаходиться в
користуванні позивачів на правових
підставах, чи дійсно відноситься до
земель міської ради, оскільки з
інвентаризаційних справ та показів
сторін вбачається, що земельною
ділянкою попередні власники
домоволодіння користувалися з 1934 року.
При цьому, земельна ділянка була значно
більшого розміру ніж на даний час.
Свідоцтво про право власності на
домоволодіння було втрачено під час
війни та відновлено в 1955 році на
підставі ухвали суду. Однак документи
щодо права користування земельною
ділянкою в інвентарній справі
відсутні, а відповідачем не
перевірялися записи в реєстрових
книгах виконавчих комітетів міських,
селищних Рад народних депутатів під
час винесення оскаржуваного рішення.
Крім того, при винесенні оскаржуваного
рішення відповідач посилався лише на
ДБН, однак які саме не вказано, не
зазначено розмір земельної ділянки
необхідний для відновлення проїзду, не
вмотивовано чому саме за рахунок
земель, які знаходяться в користуванні
позивачів. Також, з інвентаризаційної
справи домоволодіння НОМЕР_2 по
АДРЕСА_1, 1/2 частина якого належить
третій особі ОСОБА_6, вбачається, що до
даного домоволодіння є інший проїзд, що
також не заперечується сторонами по
справі та не було взято до уваги
земельною комісією та відповідачем при
винесенні оскаржуваного рішення.
Тобто, відповідачем не доведено
наявність підстав для припинення права
позивачів на користування земельною
ділянкою та не надано суду доказів, що
земельна ділянка не належить їм на
праві постійного користування. Таким
чином, оскаржувана частина рішення
відповідача не відповідає приписам
земельного законодавства України, є не
вмотивованою, була прийнята без
урахування всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи
зібрані в судовому засіданні докази,
суд вважає, що слід визнати п.2 та п.2.1.
рішення №846 від 08 жовтня 2013 року 35 сесії
6 скликання Могилів-Подільської
міської ради Вінницької області «Про
затвердження Висновків земельної
комісії при виконкомі міської ради від
09.07.2013 року» протиправними та скасувати
рішення в цій частині.

Керуючись ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»; ст.
20, 90 Земельного кодексу УРСР 1970 року; ст.
142, 143, 149 Земельного кодексу України; ст.
2, 7, 9, 69-71, 86, 158 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати п.2 та п.2.1. рішення №846 від 08
жовтня 2013 року 35 сесії 6 скликання
Могилів-Подільської міської ради
Вінницької області «Про затвердження
Висновків земельної комісії при
виконкомі міської ради від 09.07.2013 року»
протиправними та скасувати рішення в
цій частині.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Могилів-Подільський міськрайонний суд.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя: