Справа № 810/172/14-а
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2014 року 810/172/14-а

м. Київ

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючий суддя Журавель
В.О., при секретарі судового засідання
Ігнатко Ю.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Миронівської об'єднаної державної
податкової інспекції у Київській
області про визнання протиправними
дій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулась
ОСОБА_1 з позовом до Миронівської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Київській області про
визнання протиправними дії
відповідача про примушування до участі
у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
пенсіонером за віком, який
зареєстрований як фізична
особа-підприємець та обрав спрощену
систему оподаткування.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що він перебуває на спрощеній
системі оподаткування та є пенсіонером
за віком, тому на підставі статті 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" він
звільняється від сплати єдиного
внеску. Вважає дії відповідача щодо
зобов'язування його як фізичну
особу-підприємця до сплати єдиного
соціального внеску протиправними та
такими, що спрямовані на порушення його
прав.

Про дату, час та місце судового
засідання сторони були повідомлені
належним чином. У судове засідання
сторони не прибули. Позивач 17.01.2014 подав
до суду заяву про розгляд справи за
його відсутності. Відповідач 20.01.2014
надав до суду письмові заперечення
проти позовну, у його задоволенні
просив відмовити, а розгляд справи
здійснювати без його участі. Зазначив,
що позивачу призначено пенсію за віком
із застосуванням ст. 55 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи". Отже,
позивач не є пенсіонером за віком в
розмінні ст.4 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», є платником
єдиного соціального внеску та законом
не звільнений від його сплати. Крім
того, наявність у особи пенсійного
посвідчення підтверджує лише право на
одержання пенсії та факт її
призначення, а не статус пенсіонера за
віком.

Дослідивши матеріали справи, надавши
оцінку доказам, суд встановив наступні
обставини справи та правовідносини, що
склалися між сторонами.

ОСОБА_1 має статус фізичної
особи-підприємця, ідентифікаційний код
НОМЕР_1, яка зареєстрована 27.09.2002
Кагарлицькою районною державною
адміністрацією Київської області.
Відповідно до свідоцтва платника
єдиного податку серії НОМЕР_3 від 30.05.2012,
позивач здійснює підприємницьку
діяльність на спрощеній системі
оподаткування та зборів з 01.01.2012 за
ставкою єдиного податку 20%.

Позивач є пенсіонером за віком, що
підтверджується копією пенсійного
посвідчення серії НОМЕР_2 від 06.11.2013, яке
видане довічно.

Відповідач надіслав позивачу рішення
про застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату або
несвоєчасну сплату єдиного внеску №330
від 03.05.2012, згідно з якого вимагав
сплатити штраф та недоїмку зі сплати
єдиного внеску у сумі 48,78 грн. Позивачем
17.05.2012 добровільно сплачено суму,
зазначену в рішенні №330 від 03.05.2012.
Відомостей про оскарження цього
рішення сторонами суду не надано.

24 грудня 2013 року позивач звернувся із
заявою до Миронівської ОДПІ, в якій
повідомив відповідача про відмову від
сплати єдиного внеску та від
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
перебуванням його на спрощеній системі
оподаткування, наявністю статусу
пенсіонера за віком.

Позивачу Кагарлицьким відділенням
Миронівської ОДПІ у листі від 25.12.2013
№47/К/17-17 надано відповідь на вказане
звернення. У цій відповіді
відповідачем наведено норми Законів
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", "Про пенсійне
забезпечення", "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
"Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб", Податкового кодексу
України, інших нормативно-правових
актів, а також надано власне тлумачення
цих норм відповідачем. При цьому
позивачу роз'яснено, що на думку
відповідача він не є пенсіонером за
віком в розумінні п.4 ч1 ст.4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», тому є
платником єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та не
звільняється від його сплати, сплачує
єдиний внесок на загальних підставах.
Зазначено, що при досягненні позивачем
віку 58 років він набуде статус
пенсіонера за віком, отже і єдиний
соціальний внесок за себе матиме право
сплачувати на добровільних умовах, або
не сплачувати.

Позивач вважає направлення йому цього
листа відповідачем примушуванням його
до участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, тому
звернувся до суду з цим
адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати,
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

6 серпня 2011 року набрав чинності Закон
України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" від 07.07.2011
року № 3609-VI, яким статтю 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" доповнено
частиною четвертою, відповідно до якої
фізичні особи-підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності, звільняються від сплати за
себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Із аналізу вищевказаної норми закону
вбачається, що фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування та одночасно є
пенсіонерами, що отримують пенсію за
віком або по інвалідності, можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є фізичною особою-підприємцем,
яка перебуває на спрощеній системі
оподаткування, водночас є пенсіонером
за віком, пенсію призначено зі
зниженням пенсійного віку. Отже, згідно
з наведеними нормами законодавства
позивач може бути платником єдиного
внеску виключно за умови його
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Позивач стверджує, що не дав згоду на
добровільну участь у цій системі
страхування, а відповідач примушує
його до сплати єдиного соціального
внеску. Щодо цього твердження позивача
суд зазначає наступне.

Дослідженням листа відповідача від
25.12.2013 №47/К/17-17 судом встановлено, що в
ньому лише наведено норми
законодавства та надано їх тлумачення
відповідачем, при цьому відсутні
висловлювання, які свідчать про
примушування позивача до сплати
єдиного соціального внеску. Суд
зазначає, що роз'яснення позивачу про
те, що на думку відповідача він не
звільнений від сплати єдиного
соціального внеску не є примушуванням
позивача до сплати цього внеску. Цей
лист надано позивачу виключно за
результатами розгляду його звернення,
а надання відповіді на звернення є
правомірною діяльністю відповідача.
При цьому суд бере до уваги, що в листі
не міститься жодних обов'язкових для
виконання позивачем приписів, він не
породжує для позивача виникнення прав
чи обов'язків, тобто не є рішенням
суб'єкта владних повноважень.

Винесене відповідачем попереднє
рішення про застосування до позивача
штрафних санкцій та нарахування пені
за несплату або несвоєчасну сплату
єдиного внеску було виконано позивачем
добровільно і також не є примушуванням
до сплати єдиного внеску. Прийняття
таких рішень законом віднесено до
компетенції відповідача, а у випадку
незгоди з цими рішеннями позивач їх
може оскаржити в адміністративному
порядку чи до суду.

Разом з тим, надаючи оцінку позовним
вимогам з урахуванням принципу
верховенства права, завдань
адміністративного судочинства та
способів захисту прав позивача, суд
бере до уваги таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України,
справа адміністративної юрисдикції -
це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Із наведених правових норм вбачається,
що позивач на власний розсуд визначає,
чи порушено його права рішеннями, дією
або бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень. Проте, ці рішення, дії або
бездіяльність повинні бути такими, які
породжують, змінюють або припиняють
права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин. Таким
чином, предмет оскарження за правилами
адміністративного судочинства повинен
мати юридичне значення, тобто впливати
на коло прав, свобод, законних
інтересів чи обов'язків, а також
встановлені законом умови їх
реалізації.

Закріплення частиною другою ст.2 КАС
України положення про можливість
оскарження до адміністративних судів
будь-яких рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження, не
означає спростування висновку про
юридичне значення рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень як предмета судового
оскарження, так само як не означає і
нівелювання способу захисту
порушеного права, свобод чи законних
інтересів.

Суд зазначає також, що принцип
верховенства права, встановлений у ч.1
ст. 8 Конституції України, слід розуміти
у взаємозв'язку з положеннями ст. 3
Конституції України. Саме так цей
принцип викладено у ч.1 ст. 8 КАС України,
згідно з якою суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого людина, її
права та свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Отже, оскільки наслідком розв'язання
публічно-правового спору по суті має
бути захист порушеного права позивача,
то у разі незгоди з діями чи рішенням
контролюючого органу, вимога про
визнання протиправними дій
відповідача про примушування до участі
у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
пенсіонера за віком, який
зареєстрований як фізична
особа-підприємець та обрав спрощену
систему оподаткування, не буде мати
своїм правовим наслідком захист прав
позивача, адже таке право підлягає
захисту виключно шляхом пред'явлення
позову з іншим предметом оскарження
(про скасування вимоги, про скасування
рішення про застосування санкцій, про
нарахування пені тощо).

Таким чином, позов про визнання
протиправним дій відповідача про
примушування до участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування пенсіонера за
віком, який зареєстрований як фізична
особа-підприємець та обрав спрощену
систему оподаткування не відповідає
меті заявленого позову і не може
захистити права позивача, оскільки
позивачем обрано неналежний спосіб
захисту порушеного права.

Дослідивши матеріали та
проаналізувавши обставини справи, суд
вважає у цій справі не встановлено дій
відповідача по примушуванню позивача
до участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування пенсіонера за
віком, який зареєстрований як фізична
особа-підприємець та обрав спрощену
систему оподаткування, а направлення
відповідачу вказаного у позові листа
не є таким примушуванням та не призвело
до фактичного порушення прав та
інтересів позивача.

За приписами статті 162 КАС України при
вирішенні справи по суті суд
зобов'язаний зробити висновок щодо
позовних вимог та застосувати спосіб
захисту порушених прав, свобод чи
інтересів. Отже, у разі неправильного
визначення позивачем способу захисту
порушених прав у задоволенні цих
позовних вимог необхідно відмовляти.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що адміністративний позов задоволенню
не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Відповідач не надав суду
доказів понесення ним судових витрат,
тому підстави для присудження на його
користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Журавель В.О.

Дата виготовлення і підписання
повного тексту постанови - 20 січня 2014 р.