Справа № 463/4105/13-а
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2013-09-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2013 року.
Личаківський районний суд м. Львовав

в складі головуючого судді
Леньо С. І.

при секретарі
Станько Р.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Бойка Я.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Личаківської районної
адміністрації Львівської міської ради
про визнання протиправною і скасування
постанови у справі про адміністративне
правопорушення, закриття справи про
адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з
адміністративним позовом до
відповідача, просить прийняти рішення,
яким скасувати постанову
адміністративної комісії Личаківської
районної адміністрації ЛМР № 109 від
25.07.2013р. по справі про адміністративне
правопорушення та закрити провадження
у справі у зв'язку з відсутністю в її
діях події та складу адміністративного
правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 25.07.2013р.
відповідачем винесена постанова № 109,
якою її визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 152 КУпАП та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 1513 грн. Підставою
накладення на неї адміністративного
стягнення у постанові відповідач
зазначив порушення п. 20.1.24 Правил
благоустрою м. Львова в частині
самовільно влаштованого відкритого
літнього майданчика на АДРЕСА_1. У
постанові вказано, що порушення
вчинено на АДРЕСА_1, проте не вказано
населеного пункту, в якому знаходиться
така вулиця, в той час як у м. Львові
наявна лише пл. Підкови. Вказує, що у
відповідності до вимог чинного
законодавства отримання дозвільного
документа на розміщення літнього
майданчика не передбачено, на що
відповідач уваги не звернув, та, на її
думку незаконно виніс оскаржувану
постанову. Претензії стосовно літнього
майданчика завжди адресувались ПП
«Лорелея», і за будь-яких обставин
відповідальність повинен нести
керівник суб'єкта господарювання,
однак постанова винесена відносно
позивача як фізичної особи, і
стягнення, яке накладено такою
постановою є поза межами санкції
статті інкримінованого
правопорушення. Переконана, що вказані
обставини в їх сукупності
підтверджують незаконність постанови
відповідача, внаслідок чого вона
підлягає скасуванню у встановленому
законом порядку, з приводу чого змушена
звернутись до суду із згаданим позовом.

В судовому засіданні представник
позивача за належною довіреністю від
09.09.2013р. ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримав з наведених вище мотивів, дав
пояснення, аналогічні вищенаведеним та
просить позов задовольнити.

Представник відповідача за належною
довіреністю від 05.09.2013р. Бойко Я.А. проти
позову заперечив в повному обсязі.
Повідомив, що оскаржувана постанова
винесена на підставі протоколу про
адміністративне правопорушення, який
складено КП «Адміністративно-технічне
управління» та доданих до нього
матеріалів, серед яких, зокрема,
фотознімок місця вчинення
правопорушення. 10.07.2013р. позивачу було
надіслано повістку про виклик на
засідання адміністративної комісії,
однак у визначений в повістці час
остання не з'явилась та не подала
клопотання про відкладення розгляду
справи, забезпечивши натомість явку
свого представника за довіреністю,
який, не будучи адвокатом або іншим
фахівцем у галузі права, у
відповідності до процесуального
законодавства не має повноважень
приймати участь у розгляді справи про
адміністративне правопорушення. За
наслідком розгляду справи
адміністративною комісією було
одноголосно прийнято рішення про
притягнення ОСОБА_4 до
відповідальності у вигляді штрафу в
розмірі 1513 грн., як посадову особу
підприємства, що є в межах санкції
інкримінованої статті, і що спростовує
мотиви позову про те, що позивач
притягалась до адміністративної
відповідальності як фізична особа.
Підтвердив той факт, що найменування
населеного пункту, де вчинено
правопорушення в постанові зазначено
помилково, і таке правопорушення
дійсно вчинено не на вулиці, а на площі
АДРЕСА_1 у м. Львові, однак така
обставина не тягне за собою
недійсність оскаржуваної постанови,
оскільки сама постанова за своїм
змістом відповідає вимогам чинного
законодавства. Крім того, зазначає, що
позивач помилково вказує на те, що
питання отримання дозвільного
документа на розміщення літнього
майданчика не передбачено чинним
законодавством. Таке питання
врегульовано нормативно-правовими
актами органів місцевого
самоврядування, де чітко передбачено
отримання відповідного паспорта для
встановлення літнього майданчика. За
отриманням такого паспорта позивач не
зверталась, відповідно його не
отримувала, відповідно, влаштування
літнього майданчика, в такому випадку є
самочинним, за що її і було притягнено
до адміністративної відповідальності.
В загальному, мотиви позову, на які
покликається позивач вважає
необґрунтованими, безпідставними і
такими, що мають на меті спробу
уникнути від адміністративної
відповідальності, і як наслідок,
просить в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши долучені
документи, дослідивши матеріали
справи, наявні у справі докази, суд
приходить до висновку, що позов до
задоволення не підлягає виходячи з
таких підстав.

Частиною 1 ст. 6 КАС України передбачено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутись
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

В судовому засіданні встановлено, що
25.07.2013р. адміністративною комісією ЛРА
ЛМР винесено постанову № 109, за якою
позивача визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 152 КУпАП та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі 1513 грн. (а.с.7). Згідно
даної постанови, позивач самовільно
встановила відкритий літній майданчик
на АДРЕСА_1, що є порушенням п. 20.1.24
Правил благоустрою м. Львова.

Пункт 20.1.24 Правил благоустрою м. Львова
встановлює відповідальність громадян
та юридичних осіб за самочинне
встановлення літніх майданчиків,
відгороджень, постійних і тимчасових
огорож, риштувань, дорожніх знаків,
кіосків, яток стаціонарних,
спеціальних конструкцій зовнішньої
реклами та несвоєчасна їх
перереєстрація, самовільне паркування
автомобілів в межах зони паркування.

Об'єктивна сторона правопорушення,
передбаченого ст. 152 КУпАП полягає у
порушенні державних стандартів, норм і
правил у сфері благоустрою населених
пунктів, правил благоустрою населених
пунктів.

Правові, економічні, екологічні,
соціальні та організаційні засади
благоустрою населених пунктів, які
спрямовані на створення умов,
сприятливих для життєдіяльності
людини визначені у Законі України «Про
благоустрій населених пунктів».

Відповідно до ч. 1 ст. 20 цього Закону,
організацію благоустрою населених
пунктів забезпечують місцеві органи
виконавчої влади та органи місцевого
самоврядування, відповідно до
повноважень, установлених законом.

Ухвалою ЛМР № 2452 від 05.03.2009р. «Про
затвердження порядку отримання
дозволів на встановлення відкритих
літніх майданчиків у м. Львові біля
об'єктів ресторанного господарства для
здійснення підприємницької
діяльності», із внесеними змінами
згідно з ухвалою ЛМР № 1266 від 16.02.2012, а
саме п. 2.1 передбачено, що для отримання
паспорту відкритого літнього
майданчика суб'єкт господарювання
подає до управління «Дозвільний офіс»
письмову заяву встановленої форми, у
якій зазначає бажане місце та термін
розміщення, функціональне призначення
і характеристику об'єкта.

Відповідно до ч. 2-1 ст. 11 Закону України
«Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності», дозвільні
центри утворені відповідно до цього
закону є складовою частиною надання
адміністративних послуг, що
створюються відповідно до Закону
України «Про адміністративні послуги».

За правилами ч. 6 ст. 12 Закону України
«Про адміністративні послуги», перелік
адміністративних послуг, які надаються
через центр надання адміністративних
послуг, визначаються органом, який
прийняв рішення про утворення центру
надання адміністративних послуг.

Пунктом 168 Рішення ЛМР № 880 від 23.10.2009р.
«Про затвердження переліку
адміністративних послуг, які надаються
виконавчими органами ЛМР» з наступними
змінами, до повноважень Управління
архітектури департаменту
містобудування віднесено, зокрема,
надання паспорта відкритого літнього
майданчика.

Таким чином, як вірно вказує
представник відповідача, позивач
неправильно тлумачить норми чинного
законодавства, якими передбачена така
адміністративна послуга, як надання
паспорта відкритого літнього
майданчика за встановленою
законодавством процедурою та
помилково вказує на відсутність в
законодавстві вказівки на отримання
відповідного дозволу для встановлення
літнього майданчика. Врегулювання
такого питання законодавець відносить
до повноважень органів місцевого
самоврядування, нормативно-правовими
актами яких регламентовано чіткий
обов'язок суб'єкта господарювання щодо
отримання паспорта для встановлення
літнього майданчика. Без отримання
такого паспорта, встановлення літнього
майданчика є самовільним.

За таких обставин, враховуючи те, що
позивач не заперечує факту
встановлення відкритого літнього
майданчика без відповідного паспорта,
слід вважати встановленим, що його
облаштування є самочинним, що вірно
було встановлено адміністративною
комісією, і як наслідок, правомірно
притягнено позивача до
адміністративної відповідальності.

Що стосується покликань позивача на те,
що в постанові невірно зазначено
найменування населеного пункту де
вчинено правопорушення та притягнено
ОСОБА_3 до адміністративної
відповідальності як фізичну особу, то
суд їх до уваги не приймає. По першому
питанню, помилка в назві населеного
пункту не може бути підставою для
скасування постанови, оскільки така
помилка не змінює суті правопорушення
та не виключає події його вчинення, а по
другому питанню, позивач знову ж таки,
помилково тлумачить зміст
оскаржуваного процесуального
документу. В самій постанові, а також в
протоколі про адміністративне
правопорушення від 25.06.2013р. (а.с.28) чітко
вказано, що позивач працює на посаді
директора ПП «Лорелея». Притягнення до
відповідальності суб'єктів
господарювання слід розуміти як
притягнення фізичних осіб - керівників
підприємства. Як вказує сама ОСОБА_4,
претензії щодо літнього майданчика
завжди адресувались ПП «Лорелея»,
керівником якого вона є. У
відповідності до вимог КУпАП,
адміністративну відповідальність за
діяльність підприємства несе її
керівник. Санкція статті, за якою
позивача притягнено до
адміністративної відповідальності
передбачає накладення штрафу на
громадян від двадцяти до вісімдесяти
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян і на посадових осіб, громадян -
суб'єктів підприємницької діяльності
від п'ятдесяти до ста неоподаткованих
мінімумів доходів громадян. Штраф на
позивача накладено в розмірі 89
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян, що дозволяє зробити висновок
про те, що адміністративна комісія,
притягнула ОСОБА_4 до адміністративної
відповідальності не як фізичну особу, а
як громадянина - суб'єкта
підприємницької діяльності, і наклала
адміністративне стягнення в межах, які
визначенні санкцією статті. Тобто, в
діях відповідача відсутні порушення
вимог ст. 33 КУпАП.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що постанова про притягнення позивача
до адміністративної відповідальності
винесена правомірно, відтак підстав
для задоволення позову немає, про що
суд приймає рішення.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 2, 17-19, 128, 160-163 КАС України, ст. ст. 9,
152, 287-289 КУпАП, п. 12.1, 20.1.24 Правил
благоустрою м. Львова, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3
до Личаківської районної
адміністрації Львівської міської ради
про визнання протиправною і скасування
постанови від 25.07.2013 року № 109 у справі
про адміністративне правопорушення,
закриття справи про адміністративне
правопорушення відносно ОСОБА_3.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя:
Леньо С. І.