Справа № 826/16581/13-а
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого суддіПетрика
І.Й.СуддівКлючковича В.Ю., Собківа
Я.М.,При секретарі судового
засіданняВаляєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері зв'язку та
інформатизації на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
акціонерного товариства «МТС Україна»
до Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері зв'язку та
інформатизації про визнання
протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «МТС
Україна» пред'явило позов до
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері зв'язку та
інформатизації про визнання
протиправним та скасування рішення від
15.10.2013 року № 667 «Про відмову приватному
акціонерному товариству «МТС Україна»
в продовженні строку дії ліцензії»,
зобов'язання відповідача прийняти
рішення про продовження з 04.12.2013 року
строку дії ліцензії ПАТ «МТС Україна»
серії АВ №546035 від 12.07.2010 року на строк
не менше 5 років, оформити вказане
рішення на бланку ліцензії та видати
належним чином оформлену ліцензію ПАТ
«МТС Україна».

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
листопада 2013 року позовні вимоги
задоволено повністю.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення
яким у задоволені позовних вимог
позивачу відмовити. В обґрунтування
апеляційної скарги апелянт вказує, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, судове рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері зв'язку та
інформатизації 17.06.2010 року видано
позивачу ліцензію серії АВ № 546035
(переоформлена ліцензія від 29.12.2004 року
серії № 720189) на будівництво і технічне
обслуговування мереж зв'язку з
рухомими об'єктами та надання послуг з
їх використанням на території України.

Строк дії ліцензії встановлено з 24.12.2004
року по 03.12.2013 року.

Особливими умовами ліцензії
передбачено: «ця ліцензія дає право
Ліцензіату розробляти, споруджувати,
володіти та експлуатувати мережі
стільникового зв'язку загального
користування NMT450, Нордик стандарт, GSM-900,
PSN, DCS-1800 та надавати відповідні послуги
зв'язку».

ПАТ «МТС Україна» 10.10.2013 року
звернулось до Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
зв'язку та інформатизації з заявою про
продовження строку дії ліцензії на
здійснення діяльності у сфері
телекомунікацій з надання послуг
мобільного зв'язку, в якій просило
продовжити строк дії ліцензії серії АВ
№ 546035, виданої ПАТ «МТС Україна» згідно
рішення № 267 від 17.06.2010 року.

Рішенням Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
зв'язку та інформатизації від 15.10.2013
року № 667 відмовлено позивачу у
продовженні строку дії ліцензії.

Оскаржуване рішення № 667 від 15.10.2013 року
«Про відмову приватному акціонерному
товариству «МТС Україна» в продовженні
строку дії ліцензії» мотивовано тим, що
вказаний у ліцензії серії АВ № 546035 вид
господарської діяльності не
відповідає видам діяльності,
визначеним у статті 42 Закону України
«Про телекомунікації» та відсутній у
переліку видів діяльності, що
ліцензуються у відповідності до даного
закону.

Відповідачем рекомендовано ПАТ «МТС
Україна» для подальшого здійснення
діяльності у сфері телекомунікацій
звернутись до комісії в порядку,
встановленому статтею 45 Закону України
«Про телекомунікації» із заявою про
отримання ліцензії на здійснення видів
діяльності у сфері телекомунікацій, що
визначені ч. 7 ст. 42 цього Закону.

Вважаючи рішення відповідача про
відмову в продовженні строку дії
ліцензії протиправним, позивач
звернувся до із даним позовом до суду.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, беручи до уваги ту
обставину, що обґрунтованість та
законність прийняття рішення
відповідачем суду не доведена, суд
першої інстанції дійшов висновку про
задоволення позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої
інстанції колегія суддів може
погодитись із огляду на наступне.

Відповідно до Ліцензії, вид діяльності,
що ліцензується - будівництво і
технічне обслуговування мереж зв'язку
з рухомими об'єктами та надання послуг
з їх використанням на території
України. В особливих умовах ліцензії
зазначено «ця ліцензія дає право
Ліцензіату розробляти, споруджувати,
володіти та експлуатувати мережі
стільникового зв'язку загального
користування NMT450, Нордик стандарт, GSM-900,
PSN, DCS-1800 та надавати відповідні послуги
зв'язку».

На момент видачі ліцензії правові,
економічні і організаційні основи
діяльності в галузі зв'язку
регулювались Законом України «Про
зв'язок» від 16.05.1995 року, у
відповідності до вимог якого були
сформульовані види діяльності, які
зазначені в ліцензії.

Разом з тим, 23.12.2003 року Закон втратив
чинність згідно із Законом України від
18.11.2003 року № 1280-IV, який встановлює
правову основу діяльності у сфері
телекомунікацій, визначає
повноваження держави щодо управління
та регулювання зазначеної діяльності,
а також права, обов'язки та засади
відповідальності фізичних і юридичних
осіб, які беруть участь у цій
діяльності або користуються
телекомунікаційними послугами (далі -
Закон України «Про телекомунікації»).

Згідно положень Закону України «Про
телекомунікації» ліцензії на
здійснення діяльності у сфері
телекомунікацій та дозволи на
використання номерного ресурсу, які
були видані до набрання чинності цим
Законом, зберігають чинність протягом
визначеного в них терміну.

Відповідно до частини 7 статті 42 Закону
України «Про телекомунікації»,
ліцензуванню підлягають такі види
діяльності у сфері телекомунікацій:
надання послуг фіксованого
телефонного зв'язку з правом
технічного обслуговування та
експлуатації телекомунікаційних мереж
і надання в користування каналів
електрозв'язку; надання послуг
фіксованого телефонного зв'язку з
використанням безпроводового доступу
до телекомунікаційної мережі з правом
технічного обслуговування і надання в
користування каналів електрозв'язку;
надання послуг рухомого (мобільного)
телефонного зв'язку з правом
технічного обслуговування та
експлуатації телекомунікаційних мереж
і надання в користування каналів
електрозв'язку; надання послуг з
технічного обслуговування та
експлуатації телекомунікаційних
мереж, мереж ефірного теле- і
радіомовлення, проводового
радіомовлення та телемереж.

Таким чином, Законом України «Про
телекомунікації» розмежовано
телефонний зв'язок за видами на
фіксований та рухомий (мобільний).

Згідно Ліцензійних умов здійснення
діяльності у сфері телекомунікацій з
надання послуг рухомого (мобільного)
телефонного зв'язку з правом
технічного обслуговування та
експлуатації телекомунікаційних мереж
і надання в користування каналів
електрозв'язку, затверджених рішенням
Національної комісії з питань
регулювання зв'язку України 26.01.2006 року
№ 179, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 17.02.2006 року за № 145/12019
(із змінами, внесеними згідно з
рішенням Національної комісії з питань
регулювання зв'язку від 12.03.2009 року №
1398) суб'єкти господарювання, які
надають послуги мобільного
телефонного зв'язку, мають право
здійснювати свою діяльність тільки за
наявності ліцензій на здійснення
відповідного виду діяльності в сфері
телекомунікацій, на користування
радіочастотним ресурсом України та
відповідних дозволів на експлуатацію
радіоелектронних засобів.

Суб'єкти господарювання, які надають
послуги мобільного телефонного
зв'язку, мають право здійснювати свою
діяльність тільки за наявності
ліцензій на здійснення відповідного
виду діяльності в сфері
телекомунікацій, на користування
радіочастотним ресурсом України та
відповідних дозволів на експлуатацію
радіоелектронних засобів.

В установчих документах суб'єкта
господарювання - юридичної особи
повинен бути зазначений вид діяльності
у сфері телекомунікацій, який підлягає
ліцензуванню відповідно до Закону
України «Про телекомунікації».

З наявної в матеріалах справи копії
статуту ПАТ «МТС Україна» вбачається,
що основною діяльністю позивача є
надання послуг рухомого (мобільного)
телефонного зв'язку (незалежно від
технології) з правом технічного
обслуговування та експлуатації
телекомунікаційних мереж і надання в
користування каналів
електрозв'язку;проектує (розробляє),
будує (споруджує), володіє, експлуатує
та обслуговує телекомунікаційні
мережі рухомого (мобільного)
телефонного зв'язку з використанням
технічних засобів телекомунікацій та
має статус оператора телекомунікацій,
зокрема - статус оператора рухомого
(мобільного) телефонного зв'язку й
фіксованого телефонного зв'язку з
правом надання відповідних послуг.

Позивачем також надано копію ліцензії
серії АА № 720187 з правом надання послуг
фіксованого телефонного зв'язку з
правом технічного обслуговування та
експлуатації телекомунікаційних мереж
і надання в користування каналів
зв'язку міжміського території України
відповідно до Ліцензійних умов.

Таким чином, здійснення позивачем
діяльності з надання послуг рухомого
(мобільного) телефонного зв'язку із
застосуванням радіотехнологій
відповідає такому виду діяльності як
надання послуг рухомий (мобільний)
зв'язок, як це визначено статтею 42
Закону України «Про телекомунікації».

Крім того, позивач не змінив виду
господарської діяльності, яку здійснює
в межах прав, наданих йому
вищевказаними ліцензіями.

Зважаючи на наведене, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що вид діяльності,
зазначений у ліцензії серії АВ № 546035 є
таким, що відповідає виду діяльності,
передбаченому п.3 ч. 7 ст. 42 Закону
України «Про телекомунікації», а саме:
надання послуг рухомого (мобільного)
телефонного зв'язку з правом
технічного обслуговування та
експлуатації телекомунікаційних мереж
і надання в користування каналів
електрозв'язку.

Позивач здійснює діяльність у сфері
телекомунікацій (будівництво і
технічне обслуговування мереж зв'язку
з рухомими об'єктами та надання послуг
з їх використанням на території
України), який підлягав ліцензуванню
відповідно до Закону України «Про
зв'язок» та підлягає ліцензуванню
відповідно до вимог Закону України
«Про телекомунікації».

Відповідно до частини 6 Глави XIV Закону
України «Про телекомунікації»
ліцензії на здійснення діяльності у
сфері телекомунікацій та дозволи на
використання номерного ресурсу, які
були видані до набрання чинності цим
Законом, зберігають чинність протягом
визначеного в них терміну.

Отже, ліцензія серії АВ № 546035 видана
позивачу є чинною протягом строку її
дії, а саме до 31.12.2013 року. Таким чином,
оскільки позивач на підставі ліцензії
серії АВ № 546035 здійснює той вид
діяльності, який підлягає ліцензуванню
відповідно до Закону України «Про
телекомунікації», до такої ліцензії
має застосовуватись процедура
продовження строку її дії, передбачена
статтею 49 Закону України «Про
телекомунікації».

В матеріалах справи відсутні докази
щодо порушення позивачем ліцензійних
умов та особливих умов, зазначених в
ліцензії, а відтак на підставі ч. 2 ст. 49
Закону України «Про телекомунікації» у
відповідача були відсутні правові
підстави для відмови позивачу у
продовженні строку дії ліцензії.

Крім того, твердження апелянта щодо
неможливості визначення розміру плати,
яку необхідно сплатити позивачу за
продовження строку дії ліцензії є
необґрунтованими з огляду на те, що
постановою Кабінету Міністрів України
від 16.06.2004 року № 773 «Про розміри та
порядок зарахування плати за видачу,
переоформлення, видачу дублікатів,
копії ліцензії на провадження
діяльності у сфері телекомунікацій і
продовження строку її дії», чітко
визначено вартість ліцензії на право
здійснення виду діяльності у сфері
телекомунікацій, яку здійснює позивач.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатніх беззаперечних доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, і не
довів правомірності винесення ним
спірного рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, то
колегія суддів апеляційної інстанції
підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері зв'язку та
інформатизації на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 19
листопада 2013 року залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 19 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
в порядку ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
І.Й. Петрик

Судді:
В.Ю. Ключкович

Я.М. Собків

.

Головуючий суддя
Петрик І.Й.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.