Справа № 801/11184/13-а
Суддя: Сидоренко Д.В.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2014 р. (15:54) Справа №801/11184/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого судді Сидоренка Д.В., при
секретарі Леоновій В.В.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1, нотаріально посвідчена
довіреність за №2813 від 26.07.2013 року,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Феодосійського міського управління
юстиції Філіппової Олександри
Євгенівни,

Реєстраційної служби Феодосійського
міського управління юстиції,

про визнання протиправним та
скасування рішення, спонукання до
виконання певних дій,

Обставини справи: ОСОБА_2 звернулась до
Окружного адміністративного суду АР
Крим з адміністративним позовом до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Феодосійського міського управління
юстиції Філіппової Олександри
Євгенівни, Реєстраційної служби
Феодосійського міського управління
юстиції, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати
рішення Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Феодосійського міського управління
юстиції Філіппової Олександри
Євгенівни від 19.11.2013 року №8102774 про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень та від
26.11.2013 року №8339126 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень,

- зобов'язати Реєстраційну службу
Феодосійського міського управління
юстиції зареєструвати право власності
ОСОБА_2 на житловий будинок з
відповідними надвірними будівлями, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі рішення Феодосійського
міського суду АР Крим від 28.07.2008 року по
цивільній справі №2-2302/2008р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» не передбачено
обов'язкового надання державному
реєстратору договору, який є підставою
виникнення, переходу та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно або рішення суду про
визнання права власності на це
нерухоме майно. Законом передбачена
можливість подачі будь-яких
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно. Згідно з позицією
позивача, документом, що посвідчує за
ним право власності на нерухоме майно
(АДРЕСА_1) є рішення Феодосійського
міського суду АР Крим від 28.07.2008 року
(цивільна справа №2-2302/2008р.), яким
визнано дійсними договори
купівлі-продажу будинку. З огляду на це,
на думку позивача, відповідач не мав
підстав для відмови у державній
реєстрації права власності на нерухоме
майно, так як мав усі необхідні
правовстановлюючі документи.

Присутній у судовому засіданні 15.01.2014
року представник позивача підтримав
позовні вимоги у повному обсязі з
підстав, викладених у
адміністративному позові.

Відповідач Реєстраційна служба
Феодосійського міського управління
юстиції явку свого представника в
судове засідання не забезпечив, про
час, дату та місце його проведення
повідомлений шляхом направлення на
його адресу судової повістки. Раніше
відповідачем суду були надані письмові
заперечення на позовну заяву, в яких
він з позовними вимогами не погодився
та просив відмовити у їх задоволенні.
Позиція відповідача заснована на тому,
що позивачем для реєстрації прав
власності на нерухоме майно всупереч
вимогам законодавства не були надані
правовстановлюючі документи - договори
купівлі-продажу. При цьому, рішення
Феодосійського міського суду АР Крим
від 28.07.2008 року не може бути підставою
для реєстрації права власності,
оскільки вказаним рішенням не
визначено право власності на нерухоме
майно. У запереченні на позовну заяву
відповідач також просив суд розглянути
справу за відсутності свого
представника.

Відповідач Державний реєстратор прав
на нерухоме майно в судове засідання не
з'явився, про час, дату та місце його
проведення повідомлений шляхом
направлення на його адресу судової
повістки. Заперечення на позову заяву,
а також клопотання про відкладення
розгляду справи або розгляд справи за
його відсутності відповідач до суду не
надав, про причини неявки суд не
повідомив.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представника позивача,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України
дано визначення суб'єктів владних
повноважень, до яких належать орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Вимоги позивача у даній справі
звернені до Реєстраційної служби,
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно та стосуються рішення
останнього щодо відмови у державній
реєстрації прав на нерухоме майно.

У відповідності до частини 1 статті 6
Закону України від 01.07.2004 року №1952-IV
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі
- Закон №1952) систему органів державної
реєстрації прав
становлять:Міністерство юстиції
України; центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державної реєстрації прав;
органи державної реєстрації прав,
утворені Міністерством юстиції
України в установленому
законодавством порядку (далі - органи
державної реєстрації прав).

Згідно із статтею 8 Закону №1952 орган
державної реєстрації прав проводить
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.
За змістом статті 9 цього Закону
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав
приймає Державний реєстратор.
Державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації.

Враховуючи зазначене, відповідачі,
здійснюючи свої повноваження у спірних
відносинах є суб'єктами владних
повноважень, спір що виник між
сторонами пов'язаний із захистом прав
позивача у сфері публічно-правових
відносин і є справою адміністративної
юрисдикції, його належить розглядати в
порядку, встановленому КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи,
11.11.2013 року ОСОБА_1 від імені ОСОБА_2
звернулась до Реєстраційної служби
Феодосійського міського управління
юстиції з заявою про державну
реєстрацію права приватної власності
на житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням №8102774 від 19.11.2013 року (а.с.21)
Державним реєстратором прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Феодосійського міського управління
юстиції Філіпповою Олександрою
Євгенівною розгляд заяви від 11.11.2013
року за реєстраційним номером 3904720 було
зупинено у зв'язку з відсутністю у
повному обсязі документів, необхідних
для проведення державної реєстрації
прав та їх обтяжень, а саме: договору
купівлі-продажу Ѕ частки будинку
АДРЕСА_1 з відповідними надвірними
будівлями, укладений 01.12.2007 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_7, та договору
купівлі-продажу Ѕ частки будинку
АДРЕСА_1 з відповідними надвірними
будівлями, укладений 01.12.2007 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_8.

Рішенням №8339126 від 26.11.2013 року (а.с.22)
Державним реєстратором відмовлено у
державній реєстрації прав на нерухоме
майно за заявою ОСОБА_2 від 11.11.2013 року
внаслідок того, що після завершення
п'ятиденного строку з дня отримання
заявником письмового повідомлення
щодо зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав не було
усунено обставини, що були підставою
для прийняття такого рішення, а саме: не
надано договір купівлі-продажу Ѕ
частки будинку АДРЕСА_1 з відповідними
надвірними будівлями, укладений 01.12.2007
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7, та договір
купівлі-продажу Ѕ частки будинку
АДРЕСА_1 з відповідними надвірними
будівлями, укладений 01.12.2007 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_8.

Не погодившись з рішеннями Державного
реєстратора прав на нерухоме майно,
позивачем було їх оскаржено в судовому
порядку.

Під час розгляду справи судом оцінено
правомірність прийнятих відповідачем
рішень, їх обґрунтованість,
відповідність вимогам чинного
законодавства та встановлено наступне.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти на
підстава, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
органу власних повноважень, суд
керується критеріями, закріпленими у
ст. 2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури, які
повинні дотримуватися при реалізації
дискреційних повноважень владного
суб'єкта, встановлюючи чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): 1) на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
визначено, що державна реєстрація прав
є обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема право власності на нерухоме
майно (пункт 1 частини 1 статті 4 Закону
№1952).

Згідно з частиною 4 статті 15 Закону №1952
державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна
визначені Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, що затверджений Постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
року № 703 (далі - порядок №703).

Згідно з пунктом 7 Порядку №703 для
проведення державної реєстрації прав
заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву про
державну реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Відповідно до пункту 10 Порядку №703
заявник разом із заявою про державну
реєстрацію подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові необхідні
для такої реєстрації документи,
визначені цим Порядком, їх копії,
документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав, та документ про сплату
державного мита.

Пунктом 13 Порядку № 703 передбачено, що у
разі подання не в повному обсязі
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав, державний
реєстратор приймає рішення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію, яке містить рекомендації
щодо усунення обставин, що були
підставою для його прийняття.

Орган державної реєстрації прав,
нотаріус у день прийняття рішення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію видає або надсилає
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення заявникові таке рішення.

Державний реєстратор зупиняє розгляд
заяви про державну реєстрацію на строк,
що не перевищує п'яти робочих днів з
моменту отримання заявником рішення
про зупинення розгляду такої заяви.

Вказані норми містять обов'язок
державного реєстратора прийняти
рішення про зупинення державної
реєстрації прав у випадку, якщо
заявником не у повному обсязі подані
документи для проведення державної
реєстрації прав.

Як вбачається із змісту позовної заяви
та наданих представником позивача в
судовому засіданні пояснень, до заяви
від 11.11.2013 року про державну реєстрацію
права власності на об'єкт нерухомого
майна ним були додані належним чином
засвідчені копії рішень
Феодосійського міського суду АР Крим
від 28.07.2008 року (цивільна справа
№2-2302/2008р.), копія технічного паспорту
№213671 на АДРЕСА_1.

Проте, за висновками державного
реєстратора вказаних документів
виявилося недостатньо для проведення
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно, що стало підставою
для прийняття відповідачем рішення від
19.11.2013 року про зупинення державної
реєстрації прав та надання строку для
представлення позивачем необхідних
документів, а саме: договорів
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1.

Суд зазначає, що рішення про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень прийнято державним
реєстратором в межах повноважень,
визначених пунктом 2 частини 2 статті 9
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» та пункту 13
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Що ж стосується наявності підстав для
зупинення розгляду заяви ОСОБА_2 від
11.11.2013 року, то суд зазначає наступне.

Підстави для державної реєстрації прав
та їх обтяжень визначені статтею 19
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Частиною 1 статті 19 Закону № 1952
передбачено, що державна реєстрація
прав проводиться на підставі: 1)
договорів, укладених у порядку,
встановленому законом; 2) свідоцтв про
право власності на нерухоме майно,
виданих відповідно до вимог цього
Закону; 3) свідоцтв про право власності,
виданих органами приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді; 4) державних актів на право
власності або постійного користування
на земельну ділянку у випадках,
встановлених законом; 5) рішень судів,
що набрали законної сили; 6) інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Згідно з частиною 3 статті 17 Закону № 1952
документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Таким чином, із змісту наведених норм
слідує, що з метою державної реєстрації
права власності заявником в
обов'язковому порядку мають бути
надані документи, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно. Такими документами
можуть бути договір, рішення суду тощо.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав на те, що право власності на
об'єкт нерухомості - будинок АДРЕСА_1,
виникло у нього на підставі
цивільно-правових угод:

- договору купівлі-продажу Ѕ частки
будинку АДРЕСА_1 з відповідними
надвірними будівлями, укладений 01.12.2007
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7,

- договору купівлі-продажу Ѕ частки
будинку АДРЕСА_1 з відповідними
надвірними будівлями, укладений 01.12.2007
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_8.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Отже, належними доказами наявності у
позивача права власності на будинок
АДРЕСА_1, а також згідно з вимогами
статті 19 Закону № 1952 підставами для
реєстрації за позивачем права
власності на вказаний об'єкт
нерухомості є відповідні договори
купівлі-продажу.

Однак, договори купівлі-продажу не були
надані позивачем державному
реєстратору для проведення державної
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомості.

Що стосується посилання позивача на те,
що підставою для реєстрації за ним
права власності на спірний об'єкт
нерухомості є рішення суду, яке набрало
законної сили, то суд зазначає
наступне.

Рішенням Феодосійського міського суду
АР Крим від 28.07.2008 року по цивільній
справі №2-2302/2008 р., що набрало законної
сили 08.08.2008 року (а.с.19-20), за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_8, ОСОБА_7 визнано
дійсними договори купівлі-продажу Ѕ
частки будинку АДРЕСА_1 з відповідними
надвірними будівлями, укладені 01.12.2007
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 і між ОСОБА_2
та ОСОБА_8.

Як було встановлено вище, підставою для
державної реєстрації права власності є
документи, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно.

Проте, рішенням суду у цивільній справі
№2-2302/2008 р. за позивачем право власності
на об'єкт нерухомості не визнавалось,
предметом розгляду у цивільній справі
були обставини щодо дійсності
договорів купівлі-продажу.

За таких умов, рішення Феодосійського
міського суду АР Крим від 28.07.2008 року по
цивільній справі №2-2302/2008 р. не є
підставою у розумінні статті 19 Закону
№ 1952 для державної реєстрації за
позивачем права власності на об'єкт
нерухомості.

Підсумовуючи зазначене, суд дійшов
висновку, що відповідачем правомірно
рішенням №8102774 від 19.11.2013 року зупинено
розгляд заяви позивача про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень у
зв'язку з відсутністю у повному обсязі
документів, необхідних для проведення
державної реєстрації прав та їх
обтяжень.

Враховуючи вищенаведене, рішення №8102774
від 19.11.2013 року є таким, що прийнято
відповідачем правомірно, внаслідок
чого відсутні підстави для його
скасування й задоволення позовних
вимог в зазначеній частині.

Що стосується вимог позивача в іншій
частині, то суд зазначає наступне.

Пунктом 5-4 частини 1 статті 24 Закону №
1952 передбачено, що у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено у разі, якщо після
завершення п'ятиденного строку з дня
отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав не
усунено обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем у встановлений строк не було
усунено обставини, що згідно із
рішенням №8102774 від 19.11.2013 року стали
підставою для зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

З огляду на зазначене вище, суд дійшов
висновку, що відповідачем правомірно
відмовлено ОСОБА_2 у державній
реєстрації права приватної власності
на житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з чим, відсутні підстави для
визнання протиправним та скасування
рішення Державного реєстратора від
19.11.2013 року №8102774, а також зобов'язання
Реєстраційної служби зареєструвати за
позивачем право власності на вказаний
об'єкт нерухомості.

До того ж, суд звертає увагу позивача на
те, що у відповідності до частини 3
статті 24 Закону № 1952 відмова в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень з підстав, зазначених у
пунктах 4, 52 - 56 частини першої цієї
статті, не позбавляє заявника права
повторно звернутися із заявою за умови
усунення перешкод для державної
реєстрації прав та їх обтяжень.

Отже, враховуючи, що під час розгляду
справи вимоги позивача не знайшли
свого документального та нормативного
підтвердження, суд відмовляє у їх
задоволенні в повному обсязі.

В судовому засіданні, яке відбулось
15.01.2014 року, оголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Відповідно до вимог ст. 163 КАС України
постанову оформлено та підписано 20.01.2014
року.

Керуючись ст. ст. 160-163,167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Сидоренко Д.В.