Справа № 801/6815/13-а
Суддя: Гаманко Є.О.
Дата ухвалення: 2013-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2013 р. (14:30год.) Справа №801/6815/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим, м.
Сімферополь, у складі головуючого
судді Гаманка Є.О., за участю секретаря
Сироватського М.С., розглянув у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_2

до Відділу примусового виконання
рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в АР Крим; Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Служба у справах дітей
Сімферопольської міської ради,

третя особа яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - Публічне акціонерне
товариство "Марфін Банк".

Сторони та треті особи явку
представників не забезпечили.

До Окружного адміністративного суду АР
Крим надійшов адміністративний позов
ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_2 (далі - позивач) до Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в АР Крим
(далі-відповідач) про визнання
бездіяльності відповідача щодо не
залучення органу опіки та піклування
для проведення виконавчих дій
протиправною; зобов'язання відповідача
звернутися до органу опіки та
піклування за дозволом на реалізацію
домоволодіння для проведення
виконавчих дій щодо виконання
виконавчих листів №2-2169/2010 та №2-0117-506/11.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у
житловому будинку, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, на який звернуто
стягнення Сакським міськрайонним
судом, проживає неповнолітня дитина -
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1. На думку позивача,
відповідач після виявлення
вищенаведеного факту зобов'язаний
залучити для проведення виконавчих дій
представників органу опіки та
піклування шляхом звернення до цього
органу за дозволом на реалізацію цього
домоволодіння.

У листі від 13.10.2013р. (а.с.235-236), Службою у
справах дітей Сімферопольської
міської ради суду повідомлено, що на
адресу Служби у справах дітей
Сімферопольської міської ради
звернень від ВДВС про надання згоди на
реалізацію спірного майна не
надходило. У вищенаведеному листі
третя особа просить суд, з метою
недопущення порушень прав малолітньої
ОСОБА_2, задовольнити позовні вимоги та
справу розглянути у відсутність
представника Служби у справах дітей
Сімферопольської міської ради.

У письмових поясненнях на позов
(а.с.240-241) Публічне акціонерне
товариство "Марфін Банк" просить суд у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на те, що Апеляційним судом
АР Крим було встановлено, що ані права
власності, ані права користування у
неповнолітньої ОСОБА_2 на предмет
іпотеки немає. Отже, на момент
укладання договору іпотеки, згідно
наданих документів, за вказаною
адресою не було зареєстровано жодних
малолітніх осіб, тобто ОСОБА_2 не має
ані права власності, ані права
користування вказаним будинком та
державний виконавець не повинен
направляти запит до органів опіки та
піклування.

Сторони та треті особи у судове
засідання, що відбулося 10.12.2013р., явку
представників не забезпечили, про день,
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином.

Відповідач під час розгляду справи
заперечень на позов не надіслав, але
20.11.2013р. подав до суду, у якості доказу
звернення до органу опіки та
піклування, лист від 01.11.2013р. №10/4-21/5945
(а.с.264-265).

10.12.2013р. від позивача надійшло
клопотання про розгляд справи без
участі його представника за наявними в
матеріалах справи документами. У
наведеному клопотанні позивач
повідомив суду, що наполягає на
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Суд, приймаючи до уваги надання
позивачем клопотання про розгляд
справи за відсутності його
представника, відсутність клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи, керуючись ст. 128 КАСУ, приймаючи
до уваги обмежені строки розгляду
справи, визначені у ст. 181 КАС України,
ухвалив розглянути справу на підставі
залучених до неї документів.

Розглянувши матеріали справи,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

Примусове виконання рішень в Україні
покладено на Державну виконавчу
службу, яка у своїй діяльності
керується Законом України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999
№606-ХІУ, який визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
відповідно до Закону підлягають
примусовому виконанню у випадку
невиконання їх у добровільному
порядку.

Відповідно до статті 1, 3 Закону України
від 24.03.1998 № 202/98-ВР "Про державну
виконавчу службу" примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
відділів державної виконавчої служби
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, обласних,
Київського та Севастопольського
міських управлінь юстиції, районних,
міських (міст обласного значення),
районних в містах відділів державної
виконавчої служби відповідних
управлінь юстиції.

Права та обов'язки державних
виконавців встановлені статтею 5
Закону України "Про виконавче
провадження" (далі - Закон N 606-XIV),
відповідно до якої державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Загальний порядок звернення стягнення
на майно боржника визначено Главою 4
Закону N 606-XIV.

Згідно частини 1 статті 52 Закону N 606-XIV
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.

Згідно до частини 8 статті 54 Закону
України "Про виконавче провадження"
примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України "Про іпотеку".

Статтею 33 Закону України "Про іпотеку"
від 5 червня 2003 р. N 898-IV передбачено, що у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Згідно частини 1 статті 41 Закону
України "Про іпотеку" реалізація
предмета іпотеки, на який звертається
стягнення за рішенням суду або за
виконавчим написом нотаріуса,
проводиться, якщо інше не передбачено
рішенням суду, шляхом продажу на
прилюдних торгах у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України "Про виконавче
провадження", з дотриманням вимог цього
Закону.

Наведена норма Закону України "Про
іпотеку" є бланкетною та передбачає
врегулювання відповідних
правовідносин Законом N 606-XIV, яким,
зокрема, встановлено, що виконавчі дії
провадяться відповідно до цього Закону
та інших законів.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено);
5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Під час розгляду спорів щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень суди незалежно від
підстав, наведених у позовній заяві,
повинні перевіряти їх відповідність
усім зазначеним вимогам для оцінювання
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень, які одночасно є
принципами адміністративної
процедури, що вироблені у практиці
європейських країн (пункт 1 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України "Про практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ" від 6 березня
2008 року N 2).

Встановлення невідповідності
діяльності суб'єкта владних
повноважень хоча б одному із
зазначених критеріїв для оцінювання
його рішень, дій та бездіяльності може
бути підставою для задоволення
адміністративного позову.

Державний виконавець, відповідно до
статті 6 Закону України "Про виконавче
повадження", зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Як вбачається із матеріалів справи, у
зв'язки з тим, що ОСОБА_3 порушила
зобов'язання за Кредитним договором
19.02.2010р. Відкрите акціонерне товариство
"Морський транспортний банк" (далі - ВАТ
"МТБ") звернувся до суду з позовом про
стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Залізничного
районного суду м. Сімферополя від 04
червня 2010 року у справі № 2- 2169/2010
позовні вимоги ВАТ "МТБ" задоволено у
повному обсязі, а саме стягнуто на
користь ВАТ "МТБ" з ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_4, Фірми "Ніколай" в солідарному
порядку заборгованість за кредитом в
розмірі 3807622 гривні 09 копійок, а також
судові витрати в сумі 1820грн. (а.с.9-10).

На підставі вищенаведеного судового
рішення було видано виконавчі листи у
справі № 2- 2169/2010 та відкриті виконавчі
провадження (а.с.7,87,73).

Рішенням Сакського міськрайонного
суду АРК від 11.02.2011р. у справі № 2-506/2011
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
житловій будинок та господарські
будівлі під літерами "Б", "В", "Д", гараж "Г"
огорожа, які знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, та земельну ділянку, загальною
площею 0,1805 га. з цільовим призначенням -
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (присадибна
ділянка), кадастровий номер
01:243:888.00:01:001:0471, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Зазначена земельна
ділянка належить іпотекодавцю на праві
власності на підставі Державного акту
на право власності на земельну ділянку
серії ЯД, № 604879, виданого Сакським
районним відділом земельних ресурсів 01
серпня 2007 року, на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого 20.07.2007
року приватним нотаріусом Сакського
районного нотаріального округу ОСОБА_5,
за реєстром № 853, зареєстрованого в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за номером
36, шляхом продажу предмету
іпотеки за початковою ціною,
визначеною на підставі оцінки,
проведеної відповідно до
законодавства про оцінку майна і
майнових прав та професійну оціночну
діяльність, при цьому початкова ціна
продажу майна не може бути нижчою за 90 %
його вартості, визначеної шляхом його
оцінки, - у межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України "Про виконавче провадження" та
з дотриманням вимог Закону України "Про
іпотеку", для задоволення вимог
Публічного акціонерного товариства
"Марфін банк" в рахунок погашення
кредитної заборгованості визнаної
рішенням Залізничного районного суду
м. Сімферополя АР Крим від 04.06.2010р. в
розмірі 3807622,09 грн. Також наведеним
судовим рішення стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Марфін банк» судові
витрати в розмір 1820грн. (а.с.14-16).

Рішенням Апеляційного суду АРК від
12.10.2011р. апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволено частково; рішення Сакського
міськрайонного суду АРК від 11.02.2011р.
скасовано в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки - житловий
будинок та господарські будівлі та
споруди літ."Б", "В", "Д", гараж "Г", які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1;
ухвалено в цій частині нове рішення про
відмову у позові; в решті рішення
Сакського міськрайонного суду АРК від
11.02.2011р. залишено без змін (а.с.107-110).

З урахуванням рішенням Апеляційного
суду АРК від 12.10.2011р. Сакським
міськрайонним судом АРК 28.11.2011р. видано
виконавчий лист (а.с.188-189).

На підставі вищенаведеного
виконавчого листа було відкрито
виконавче провадження (а.с.193-194),

З матеріалів справи вбачається, що у
подальшому, виконавче провадження щодо
вищенаведеного виконавчого листа було
передано з відділу ДВС Сакського МУЮ до
Відділу примусового виконання рішень
УДВС Міністерства юстиції України в
АРК.

З долучених до матеріалів справи копій
з вищенаведених виконавчих проваджень
вбачається, що на час розгляду справи,
органом державної виконавчої служби
зібрано документи, необхідні для
проведення публічних торгів, тобто
відповідач вчиняє дії, що спрямовані на
реалізацію земельної ділянки, що
розміщена за адресою: АДРЕСА_1.

Також, з наданих суду документів
вбачається, що відповідачем також
вчинені дії щодо оцінки арештованого
нерухомого майна, що знаходиться на
вищенаведеній земельній ділянці,
зокрема домоволодіння АДРЕСА_1
(а.с.28,30-37,169-175).

З матеріалів справи також вбачається,
що неповнолітня дитина - ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та мешкає за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.72).

Частиною 4 статті 177 Сімейного кодексу
України визначено, що дозвіл на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна дитини надається органом опіки
та піклування після перевірки, що
проводиться протягом одного місяця, і
лише в разі гарантування збереження
права дитини на житло.

Відповідно до частини 10 названої
статті Сімейного кодексу України
порядок провадження органами опіки та
піклування визначеної законом
діяльності, пов'язаної із захистом
майнових прав дитини, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 24
вересня 2008 р. N 866.

Згідно пункту 67 Порядку провадження
органами опіки та піклування
визначеної законом діяльності,
пов'язаної із захистом майнових прав
дитини дозвіл на вчинення правочинів
щодо нерухомого майна, право власності
на яке або право користування яким має
дитина надається районною, районною у
мм. Києві та Севастополі
держадміністрацією, виконавчим
органом міської, районної в місті ради
за поданням служби у справах дітей
після проведення зазначеною службою
перевірки документів за місцем
знаходження майна протягом одного
місяця з дня надходження заяви на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна дитини лише у разі гарантування
збереження її права на житло і
оформляється рішенням, витяг з якого
видається заявникам службою у справах
дітей.

В Україні дитинство охороняється
державою (частина третя статті 51
Конституції України). Засади охорони
дитинства визначаються виключно
законами України (пункт 6 частини
першої статті 92 Конституції України).

Закон України "Про охорону дитинства"
від 26 квітня 2001 р. N 2402-III визначає
охорону дитинства в Україні як
стратегічний загальнонаціональний
пріоритет і з метою забезпечення
реалізації прав дитини на життя,
охорону здоров'я, освіту, соціальний
захист та всебічний розвиток
встановлює основні засади державної
політики у цій сфері.

Держава має забезпечувати належні
умови для виховання, фізичного,
психічного, соціального, духовного та
інтелектуального розвитку дітей, їх
соціально-психологічної адаптації та
активної життєдіяльності, зростання в
сімейному оточенні в атмосфері миру,
гідності, взаємоповаги, свободи та
рівності (стаття 4 Закону України "Про
охорону дитинства" від 26.04.2001 №2402-Ш).

Згідно статті 18 Закону України "Про
охорону дитинства" держава забезпечує
право дитини на проживання в таких
санітарно-гігієнічних та побутових
умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку. Діти
- члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла.

Відповідно до статті 12 Закону України
"Про основи соціального захисту
бездомних громадян і безпритульних
дітей" від 02.06.2005 №2623-ІУ держава
охороняє і захищає права та інтереси
дітей під час вчинення правочинів щодо
нерухомого майна. Неприпустиме
зменшення або обмеження прав та
інтересів дітей під час вчинення
будь-яких правочинів щодо жилих
приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють
контроль за дотриманням батьками та
особами, які їх замінюють, житлових
прав і охоронюваних законом інтересів
дітей відповідно до закону.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, необхідний попередній дозвіл
органів опіки та піклування, що
надається відповідно до закону.
Посадові особи органів опіки та
піклування несуть персональну
відповідальність за захист прав та
інтересів дітей при наданні дозволу на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна, яке належить дітям.

Тобто, дозвіл органів опіки та
піклування необхідний і у разі, коли у
дитини є лише право користування
нерухомим майном, як правило житлом.

Відповідно до п.п.4.5.9 п. 4.5 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, що затверджена наказом
Міністерства юстиції України від
02.04.2012р. №512/5, у разі передачі на
реалізацію нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Якщо такий дозвіл
не надано, державний виконавець
звертається до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
встановлення або зміну способу і
порядку виконання. Якщо судом не
встановлено (змінено) спосіб і порядок
виконання, державний виконавець
продовжує виконання рішення за рахунок
іншого майна боржника, а в разі
відсутності такого майна повертає
виконавчий документ стягувачу з
підстави, передбаченої пунктом 2
частини першої статті 47 Закону.

Аналіз наведених норм з точки зору
послідовності їх викладення,
внутрішнього взаємозв'язку та
наслідків застосування дає підстави
для висновку, про необхідність
отримання попереднього дозволу
органів опіки та піклування, при
реалізації нерухомого майна, право
власності на яке, або право
користування яким мають неповнолітні.

Зважаючи на викладене суд робить
висновок про обов'язок відповідача у
даному випадку звернутися до
уповноваженого органу у справах дітей
для отримання висновку про можливість
реалізації майна - домоволодіння
АДРЕСА_1, в якому прописана
неповнолітня ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, незважаючи на вимоги суду,
в порядку, передбаченому ст.71 КАС
України, не надав доказів звернення до
уповноваженого органу у справах дітей
для отримання висновку про можливість
реалізації майна - домоволодіння
АДРЕСА_1, в якому прописана
неповнолітня ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилання відповідача на лист від
01.11.2013р. №10/4-21/5945 (а.с.265-266), як на докази
звернення до належного органу опіки та
піклування для вирішення питання про
узгодження примусової реалізації
арештованого майна - домоволодіння
АДРЕСА_1, в якому прописана
неповнолітня дитина судом не прийнято
до уваги з огляду на таке.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про
забезпечення організаційно-правових
умов соціального захисту дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування» органами опіки та
піклування є районні, районні у містах
Києві та Севастополі місцеві державні
адміністрації, виконавчі органи
міських чи районних у містах,
сільських, селищних рад.

Згідно ст. 11 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
виконавчими органами сільських,
селищних, міських, районних у містах (у
разі їх створення) рад є їх виконавчі
комітети, відділи, управління та інші
створювані радами виконавчі органи.

Судом встановлено, що органом опіки та
піклування у м. Сімферополі є
виконавчий комітет Сімферопольської
міської ради, тоді як питання щодо
надання дозволу або відмови у
реалізації нерухомого майна, право
власності на яке, або право
користування яким мають неповнолітні
діти, розглядаються на засіданні
Комісії з питань захисту прав дитини,
при виконавчому комітеті міської ради.

Службі у справах дітей
Сімферопольської міської ради, яка
розміщена за адресою: м. Сімферополь,
Залізничний район, вул. Толстого, буд.15,
делеговано повноваження на підготовку
проектів рішень виконавчого комітету
міської ради з питань, що стосуються
провачинів з майном, право власності,
або право користування яким мають
неповнолітні діти.

Суд звертає увагу на те, що лист
відповідача від 01.11.2013р. №10/4-21/5945
адресованій Службі у справах дітей
Сімферопольської міської
держадміністрації, за адресою: м.
Сімферополь, вул. Павленко, 1, та не може
бути належним доказом звернення
відповідача до Службі у справах дітей
Сімферопольської міської ради, яка
розміщена за адресою: м. Сімферополь,
Залізничний район, вул. Толстого, буд.15.

Крім того, як вже було наведено, згідно
пункту 67 Порядку провадження органами
опіки та піклування визначеної законом
діяльності, пов'язаної із захистом
майнових прав дитини дозвіл на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким має дитина надається
районною, районною у мм. Києві та
Севастополі держадміністрацією,
виконавчим органом міської, районної в
місті ради за поданням служби у справах
дітей після проведення зазначеною
службою перевірки документів за місцем
знаходження майна протягом.

Суд звертає увагу на те, що спірне майно
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, тоді
як Служба у справах дітей Сакської
районної державної адміністрації,
розміщена за адресою: м. Саки, вул.
Леніна, буд.15.

З вищенаведеного вбачається, що
відповідачем під час розгляду справи
не надано суду доказів звернення до
належного органу опіки та піклування
за дозволом на реалізацію
домоволодіння АДРЕСА_1, в якому
прописана неповнолітня
ОСОБА_2ІНФОРМАЦІЯ_1, з чого вбачається
протиправна бездіяльність
відповідача.

Разом з тим, застосовуючи принцип
диспозитивності суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги те, що при продажу домоволодіння
АДРЕСА_1, та земельної ділянки, на якій
розміщено це домоволодіння, без годи на
те органів опіки та піклування можуть
бути порушені інтереси неповнолітньої
дитини, які охороняються Конвенцією
"Про права дитини" та Законом України
"Про охорону дитинства", з метою повного
захисту прав неповнолітньої дитини,
суд вважає, що належним захистом прав
малолітньої дитини буде зобов'язання
відповідача звернутися до органу опіки
та піклування за дозволом на
реалізацію домоволодіння АДРЕСА_1, в
якому прописана неповнолітня ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час прийняття постанови суд,
зокрема, вирішує, як розподілити між
сторонами судові витрати (стаття 161
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа) (частина перша статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне стягнути на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 34,41 грн. з
Державного бюджету України.

Під час судового засідання, яке
відбулось 10.12.2013р. були оголошені
вступна та резолютивна частини
постанови. Відповідно до статті 163
Кодексу адміністративного судочинства
України постанову складено 16.12.2013р.

Керуючись статтями 11, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов
задовольнити.

2. Визнати бездіяльність Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, яка полягає у не
зверненні до належного органу опіки та
піклування за дозволом на реалізацію
домоволодіння АДРЕСА_1, в якому
прописана неповнолітня ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 - протиправною.

3. Зобов'язати Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим звернутися до органу
опіки та піклування за дозволом на
реалізацію домоволодіння АДРЕСА_1, в
якому прописана неповнолітня ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий
збір у розмірі 34,41 грн. (тридцять чотири
гривни сорок одна копійка) з Державного
бюджету України.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Гаманко Є.О.