Справа № 014/469/12-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року м.
Київ К/800/29973/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

розглянувши у попередньому розгляді
справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Кагарлицького районного
суду Київської області від 18 грудня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2013
року у справі №014/469/12-а за позовом
ОСОБА_1 до Леонівської сільської ради
Кагарлицького району Київської
області про визнання дій
неправомірними, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до Леонівської сільської
ради Кагарлицького району Київської
області, в якому просила: визнати дії
Леонівської сільської ради Київської
області по відмові в наданні їй дозволу
на оформлення технічної документації
із землеустрою щодо передачі у
приватну власність земельної ділянки
загальним розміром 0,40 га (з них 0,25 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд та 0,15 га для ведення
особистого селянського господарства),
які розташовані в АДРЕСА_1
неправомірними; скасувати рішення XI
сесії VI-го скликання Леонівської
сільської ради Кагарлицького району
Київської області №11 від 9 серпня 2012
року; зобов'язати Леонівську сільську
раду розглянути на черговій сесії
питання щодо надання дозволу на
розроблення технічної документації із
землеустрою щодо передачі у приватну
власність ділянки розміром 0,40 га (з них
0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд та 0,15
га для ведення особистого селянського
господарства), які розташовані в
АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
вона є власником житлового будинку з
відповідними будівлями та спорудами,
що розташовані в АДРЕСА_1 і які вона
успадкувала після смерті матері ОСОБА_2
Мати користувалася земельною ділянкою
загальним розміром 0,40 га (з них 0,25 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд та 0,15 га для ведення
особистого селянського господарства),
які розташовані за вказаною вище
адресою. І тому до неї як спадкоємця
перейшло право користування вказаними
земельними ділянками відповідно до ч.1,2
ст.120 ЗК України , ст.1225 ЦК України. Але
на її заяву до сільської ради про
передачу їй у приватну власність
вказаних земельних ділянок було
неправомірно відмовлено.

Постановою Кагарлицького районного
суду Київської області від 18 грудня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2013
року, відмовлено у задоволенні
позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленими по справі
рішеннями ОСОБА_1 звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення судів першої і
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали касаційної
скарги, проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що відсутні підстави для скасування
судових рішень, а касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач є власником
житлового будинку з відповідними
будівлями та спорудами, що розташовані
в АДРЕСА_1 і які вона успадкувала за
заповітом після смерті матері - ОСОБА_2.
Позивач 09.07.2012 року подала заяву до
Леонівської сільської ради в якій
просила, про передачу їй у приватну
власність земельних ділянок: 0,25 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд та 0,15 га для ведення
особистого селянського
господарства, які розташовані в
АДРЕСА_1, обґрунтовуючи тим, що
вказаними земельними ділянками
користувалася її мати. Рішенням
пленарного засідання Леонівської
сільської ради від 09.08.2012 року позивачу
наданий дозвіл на замовлення технічної
документації щодо передачі у власність
земельної ділянки орієнтовною площею
0,40 га (з них 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд та 0,03
га для ведення особистого селянського
господарства), які розташовані в
АДРЕСА_1, а також земельної ділянки
площею 0,12 га для ведення особистого
селянського господарства яка
розташована в АДРЕСА_2 з тих підстав, що
померла мати позивача користувалася
земельними ділянками з вказаною
орієнтованої; площею. З поданої заяви
позивачем та рішення від 09.08.2012 року
вбачається, що рішенням пленарного
засідання Леонівської сільської ради
від 09.08.2012 року в частині надання
дозволу позивачу на замовлення
технічної документації щодо передачі у
власність земельної ділянки площею 0,25
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель в АДРЕСА_1 права та інтереси
позивача не порушені, так як набуття
права власності на земельну ділянку
передує замовлення і виготовлення
технічної документації щодо передачі у
власність земельної ділянки. Померла
мати позивача користувалася земельною
ділянкою площею 0,03 га для ведення
особистого селянського господарства
яка розташована в АДРЕСА_1, що
визнається відповідачем. Також ця
обставина підтверджується рішеннями
сільської ради від 18.05.2007 року, 25.09.2009
року, 09.08.2012 року №11 та останньою заявою
матері позивача від 22.09.2009 року до
сільської ради про уточнення
попереднього рішення сільської ради
про передачу їй у приватну власність
земельної ділянки загальною площею 0,40
га (з них 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд та 0,03
га для ведення особистого селянського
господарства), які розташовані в
АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з їх
необґрунтованості.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
і апеляційної інстанцій виходячи з
наступного.

Відповідно ст. 120 Земельного кодексу
України, у разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Відповідно ст.1255 ЦК України, право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення. До спадкоємців житлового
будинку, інших будівель та споруд
переходить право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені. До спадкоємців
житлового будинку, інших будівель та
споруд переходить право власності або
право користування земельною ділянкою,
яка необхідна для їх обслуговування,
якщо інший її розмір не визначений
заповітом.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що матері позивачки,
згідно заяви матері,на підставі рішень
відповідача передані у власність
земельні ділянки загальною площею 0,40
га: з них 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд та 0,03
га для ведення особистого селянського
господарства, які розташовані в
АДРЕСА_1, та 0,12 га для ведення
особистого селянського господарства,
яка розташована в АДРЕСА_2.

Рішенням Леонівської сільської ради
від 9 серпня 2012 року по заяві позивачки
останній наданий дозвіл на замовлення
технічної документації щодо передачі у
власність земельної ділянки
орієнтованою площею 0.40 га, в тому числі,
0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та 0,03
га для ведення особистого селянського
господарства в АДРЕСА_1 та 0,12 га для
ведення особистого селянського
господарства по АДРЕСА_2, тобто ОСОБА_1
спірним рішенням наданий дозвіл на
замовлення технічної документації
щодо передачі у власність земельної
ділянки, якою користувалася її
мати-спадкодавець відповідно рішення
органу місцевого самоврядування.

Виходячи з наведеного оскаржуване
рішення не порушує прав позивачки та
прийняте відповідачем з дотриманням
вимог, передбачених ст.2 ч.3 КАС України,
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи вищенаведене суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли до
обґрунтованих висновків про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами
першої і апеляційної інстанцій
винесені законні і обґрунтовані
рішення, постановлені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Кагарлицького районного
суду Київської області від 18 грудня 2012
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 16 травня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5
днів після направлення її копій особам,
які беруть участь у справі і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: