Справа № 270/7300/13-а
Суддя: Васильєва І. А.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Єрьомін Д.О.
Суддя-доповідач - Васильєва І. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року справа №270/7300/13-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Васильєвої І.А., Яманко В.Г., Казначеєва
Е.Г.,

Секретар судового засідання
Гонтаренко М.Є..

За участі позивача ОСОБА_4

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на
ухвалу Центрально-Міського районного
суду м. Макіївки Донецької області від
17 грудня 2013 року у справі № 270/7300/13-а за
позовом ОСОБА_4 до Виконавчого
комітету Макіївської міської ради про
визнання бездіяльності та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до Виконавчого комітету
Макіївської міської ради, в якому
просив визнати протиправною
бездіяльність щодо розгляду заяви з
проханням визначити спосіб участі у
вихованні дитини та спілкуванні з нею
батька сина позивача, який проживає
окремо від неї та зобов'язати
Виконавчий комітет Макіївської
міської ради розглянути заяву
позивача в межах, наданих законом
повноважень та постановити рішення,
яким визначити способи участі у
вихованні та спілкуванні з сином
позивача його батька, який проживає
окремо від нього (а.с. 1-3).

Ухвалою Центрально-Міського районного
суду м. Макіївки Донецької області від
17 грудня 2013 року у відкритті
провадження за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету
Макіївської міської ради про визнання
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії відмовлено та роз'яснено
позивачу, що він вправі звернутись із
подібним позовом до суду загальної
юрисдикції в порядку цивільного
судочинства (а.с. 4-5).

Позивач з ухвалою суду першої
інстанції не погодився, подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом першої інстанції
норм процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. Просив скасувати
ухвалу суду першої інстанції, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі і направити справу для
продовження розгляду (а.с. 9-11).

В доводах апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що сам спір по суті,
який повинен вирішити відповідач
(орган опіки та піклування) є
цивільно-правовим спором між
подружжям, а діяльність відповідача по
вирішенню цього спору, а саме
відносини, які складаються між
учасниками спору та відповідачем, є
публічно-правовими і носять владний
характер.

Апелянт наголошує на тому, що
відповідно до ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідач є суб'єктом владних
повноважень, тобто правовідносини між
сторонами носять публічно-правовий
спір.

Позивач в судовому засіданні на
доводах апеляційної скарги наполягав,
просив ухвалу суду першої інстанції
скасувати та справу направити до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, належним чином
повідомлений про розгляд справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги. Суд апеляційної інстанції
може вийти за межі доводів
апеляційної скарги в разі встановлення
під час апеляційного провадження
порушень, допущених судом першої
інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, вислухавши пояснення
апелянта, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ухвалою
Центрально-Міського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 17
грудня 2013 року у відкритті
провадження за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету
Макіївської міської ради про визнання
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії відмовлено та роз'яснено
позивачу, що він вправі звернутись із
подібним позовом до суду загальної
юрисдикції в порядку цивільного
судочинства (а.с. 4-5).

Суд першої інстанції при винесенні
судового рішення від 17 грудня 2013 року
виходив з того, що позовні вимоги
ОСОБА_4 не підлягають розгляду в
порядку адміністративного
судочинства, а підлягають розгляду в
порядку цивільного судочинства,

оскільки компетенція адміністративних
судів, встановлена ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на цей спір не поширюється.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку у тому числі органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа адміністративної юрисдикції
(далі - адміністративна справа) -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму. Отже владні
управлінські функції не поширюються
на регулювання сімейних відносин.

Згідно ст. 15 Цивільно-процесуального
Кодексу України суди розглядають у
порядку цивільного судочинства справи
щодо:

1) захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;

2) інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Згідно з ч.2 ст. 154 Сімейного кодексу
України батьки мають право звергатися
до суду, органів державної влади,
органів місцевого самоврядування та
громадських організацій за захистом
прав та інтересів дитини.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що в даному випадку спір не є
публічно-правовим. Справи зазначеної
категорії не можуть розглядатися за
правилами Кодексу адміністративного
судочинства України, оскільки такі
спори не мають публічно-правового
характеру, навіть якщо стороною в ньому
виступає суб'єкт владних повноважень.

Аналізуючи встановлені обставини та
приведені норми закону, які
врегульовують спірні правовідносини,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у відкритті провадження за
позовом ОСОБА_4, оскільки дана справа
не підлягає розгляду в порядку
передбаченому Кодексу
адміністративного судочинства
України, а є цивільним спором. Дана
справа є справою цивільної юрисдикції
та повинна розглядатися місцевим судом
в порядку цивільного провадження.

На підставі викладеного, судова
колегія робить висновок, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення, а
судового рішення без змін. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції. В
судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частину.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу
Центрально-Міського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 17
грудня 2013 року у справі № 270/7300/13-а
-залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально-Міського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 17 грудня 2013 року у справі
№ 270/7300/13-а - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 24 січня 2013
року

Колегія суддів
І.А. Васильєва

В.Г. Яманко

Е.Г. Казначеєв