Справа № 1312/7283/12
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2013-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2013 року.
Личаківський районний суд м. Львовав

в складі головуючого судді
Леньо С. І.

при секретарі
Станько Р.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Мудрика В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Військово-медичного
клінічного центру Західного регіону
про визнання дій незаконними та
зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача, просить прийняти рішення,
яким визнати дії ВМКЦ ЗР по нарахуванню
та виплаті йому щомісячної надбавки за
безперервну службу згідно указу
Президента України від 05.05.2003р. № 389 в
заниженому розмірі незаконними та
зобов'язати відповідача провести йому
доплату різниці належного грошового
забезпечення з врахуванням виплачених
сум за період з 01.05.2003р. по 06.08.2010р. в сумі
37123,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він
є полковником медичної служби у
відставці, безперервний стаж якого у
Збройних Силах України складає 31
календарний рік. Починаючи з 01.05.2003р.
Міністру оборони України було надано
право встановлювати
військовослужбовцям Збройних Сил
України, які мають високі результати в
службовій діяльності щомісячну
надбавку за безперервну військову
службу в Збройних Силах України у
відсотках до грошового забезпечення,
розмір якої залежить від самого стажу і
встановлюється Указом Президента
України № 389 від 05.05.2003р. За
безперервний стаж понад 15 років
надбавка складає до 50 %, понад 20 років -
до 70 %, понад 25 років - до 90 %. Стаж його
безперервної служби станом на 01.05.2003р.
складав 24 роки 8 місяців 27 днів, а з
05.08.2004р. - 25 років, однак відповідачем,
вказана надбавка виплачувалась в
меншому розмірі, ніж це передбачено
законодавством, незважаючи на те, що за
період з 01.05.2003р. до 06.08.2010р. у нього були
високі досягнення в службовій
діяльності. Вважає, що такими своїми
діями відповідач порушив його
конституційні права, які просить суд
захистити. Жодний нормативно-правовий
акт не наділяє посадових осіб
змінювати розмір надбавки в меншу
сторону, а її виплата в повному розмірі
одним військовослужбовцям і в
зменшеному розмірі іншим є порушенням
принципу рівності прав людини і
громадянина, підриває принцип
справедливості і є порушенням чинних
міжнародних правових норм. Таким чином,
згідно обрахунку, який проведено
Львівським НДІСЕ відповідно до
висновків експертного економічного
дослідження від 10.03.2011р. та від 12.03.2011р.,
розмір недоплаченої надбавки складає 37
123,62 грн., в тому числі 7 244,52 грн. - різниця
між фактично виплаченою надбавкою за
кваліфікацію у розмірі 10% замість 20 % та
надбавкою за особливі умови служби в
розмірі 7,5 % замість 15 % з урахуванням
коефіцієнта інфляції станом на дату
проведення дослідження за період з
01.01.2008р. по 06.08.2010р. та 29 879,10 грн. - різниця
між фактично виплаченою надбавкою за
безперервну службу в розмірі 70 %, з
серпня 2004р. - 90 %, включаючи різницю
щомісячної премії з урахуванням
коефіцієнта інфляції за період з
травня 2003р. по грудень 2007р. Вказану
суму, як недоплачену компенсацію
грошового забезпечення
військовослужбовців просить стягнути
з відповідача в примусовому порядку.

В судовому засіданні позивач підтримав
заявлені вимоги, дав пояснення,
аналогічні вищенаведеним та просить
позов задовольнити.

Представник відповідача згідно
належного доручення від 29.01.2013р. Мудрик
В.В. проти обґрунтованості позову
заперечив, оскільки позивач помилково
вважає, що граничний розмір надбавки є
обов'язковим. Конкретний розмір
щомісячної надбавки за безперервну
службу встановлюється Міністром
оборони України і залежить від розміру
бюджетних асигнувань, які
затверджуються Законами України «Про
державний бюджет України» на
відповідний рік утримання Збройних Сил
України. Згідно телеграм-розпоряджень
МОУ, з 01.05.2003р. надбавка за безперервну
військову службу особам, стаж яких
складав понад 20 років встановлювалась
у розмірі 15 % від посадового окладу, з
01.11.2003р. - в розмірі 70 %, з 01.01.2004р. - в
розмірі 15 %, особам, які мають
безперервний стаж понад 25 років, до
яких на той час вже належав позивач з
01.09.2004р. надбавка становила 70 %, з 01.01.2005р.
- 20%, з 01.03.2005р. - 85 %, з 01.12.2005р. і по 31.12.2007р. -
90 %. На підставі цих
телеграм-розпоряджень бухгалтерія
відповідача здійснювала нарахування
та виплату передбаченої законом
надбавки в розмірах, які були
встановлені МОУ, при цьому, за період з
01.06.2007р. по 01.11.2007р. надбавка за
безперервну службу позивачу не
виплачувалась, оскільки на останнього
було накладено дисциплінарне
стягнення. Тому вважає, що надбавка за
безперервний стаж позивачу
виплачувалась відповідно до
законодавства, своїми діями відповідач
не порушував прав позивача і в цій
частині позову просить відмовити. Щодо
вимог позивача про відшкодування йому
компенсації недоплаченої надбавки за
кваліфікацію у розмірі 10% замість 20 % та
компенсації недоплаченої надбавки за
особливі умови служби в розмірі 7,5 %
замість 15 % з урахуванням коефіцієнта
інфляції станом на дату проведення
дослідження за період з 01.01.2008р. по
06.08.2010р., то їх обґрунтованість також
заперечив. Дійсно, вказані надбавки з
01.01.2002р. по 01.01.2008р. виплачувались
позивачу у розмірі 20 % за кваліфікацію
та 15 % за особливі умови праці, однак у
зв'язку з тим, що п. 7 Постанови КМУ № 1294
від 07.11.2007р. було регламентовано, що
виплата додаткових видів грошового
забезпечення провадиться в межах
затвердженого фонду грошового
забезпечення в обсязі до 50 %
установленого згідно із зазначеними
розмірами, сума вказаних додаткових
видів грошового забезпечення
зменшилась на половину і складала 10 та
7,5 відсотків відповідно. Тому знову ж
таки, не вбачає в діях відповідача
порушень прав позивача, виплата
додаткових видів грошового
забезпечення останньому проводилась
згідно з чинними на той час
нормативно-правовими актами, і в
задоволенні цієї вимоги, як і у
задоволенні позову в цілому просить
відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, оцінивши
в сукупності зібрані по справі докази,
з'ясувавши дійсні обставини справи та
приймаючи рішення у відповідності до
вимог ст. 160 КАС України суд приходить
до висновку, що позов не підлягає до
задоволення виходячи з таких підстав.

Як вбачається з витягу наказу Міністра
оборони України від 16.06.2010р. про
звільнення позивача з військової
служби (а.с.22), календарний стаж
останнього становить 30 років 10 місяців.

Пунктом 1 Указу Президента України від
05.05.2003р., «Про надбавки
військовослужбовцям Збройних Сил
України, Міністерства внутрішніх справ
України, Адміністрації Державної
прикордонної служби України та
Управління державної охорони України
за безперервну службу», який втратив
чинність 01.01.2008р., Міністра оборони
України наділено правом встановлювати
військовослужбовцям ЗСУ щомісячні
надбавки за безперервну військову
службу в ЗСУ у відсотках до грошового
забезпечення, які мають високі
результати у службовій діяльності,
залежно від стажу роботи в таких
розмірах, понад 5 років - до 10 %, понад 10
років - до 30 %, понад 15 років - до 50 %, понад
20 років - до 70 %, понад 25 років - до 90 %.

На виконання згаданого вище Указу
Президента України, наказом МОУ від
26.05.2003р. № 149 затверджено Інструкцію про
порядок і умови виплати щомісячної
надбавки за безперервну військову
службу в ЗСУ, пунктом 2.4 якої
передбачено, що виплата надбавки
здійснюється в межах фонду грошового
забезпечення, затвердженого в
кошторисах військових частин,
військових навчальних закладів,
організацій, установ.

Зміст зазначених вище правових норм
дозволяє зробити висновок, що
законодавець наділив МОУ правом
встановлювати надбавки, вказавши лише
їх граничні розміри, при цьому,
конкретний розмір щомісячної надбавки
затверджується в межах бюджетних
асигнувань.

Відповідно до розпоряджень та телеграм
МОУ, копії яких долучені представником
відповідача до матеріалів справи
(а.с.35-44), з 01.05.2003р. надбавка за
безперервну військову службу особам,
стаж яких складав понад 20 років
встановлювалася у розмірі 15 % від
посадового окладу, з 01.11.2003р. - в розмірі
70 %, з 01.01.2004р. - в розмірі 15 %, особам, які
мають безперервний стаж понад 25 років,
до яких на той час вже належав позивач,
з 01.09.2004р. надбавка становила 70 %, з
01.01.2005р. - 20%, з 01.03.2005р. - 85 %, з 01.12.2005р. і по
31.12.2007р. - 90 %, що відповідає довідці про
додаткові види грошового забезпечення,
виданої ВМКЦ ЗР 29.12.2010р., яка долучена
позивачем до матеріалів позову (а.с.5-8).

В даному випадку слід погодитись з
позицією представника відповідача та
дійти до висновку, що граничний
максимальний розмір надбавки за
безперервну службу не є обов'язковим
для його призначення відповідному
військовослужбовцю, визначається вона
в залежності від закладених в бюджеті
коштів, і аж тоді нараховується та
виплачується в розмірі, який не може
перевищувати граничного розміру, який
встановлено в Указі Президента України
від 05.05.2003р.

З огляду на викладене, позивач
помилково вважає, що розмір надбавки,
яка виплачувалась йому у відповідний
період повинна складати 70 та 90
відсотків від посадового окладу. Діючи
в межах наданої компетенції та у
відповідності до вимог чинного
законодавства відповідач жодним чином
не порушив прав позивача щодо розміру
належної до виплати компенсації за
безперервну службу, а тому
безпідставною є ця позовна вимога, яка
судом задоволена бути не може.

Поряд з цим, слід також погодитись з
позицією представника відповідача про
відсутність підстав для стягнення
недоплаченої надбавки за кваліфікацію
у розмірі 10% замість 20 % та компенсації
недоплаченої надбавки за особливі
умови служби в розмірі 7,5 % замість 15 % з
урахуванням коефіцієнта інфляції
станом на дату проведення дослідження
за період з 01.01.2008р. по 06.08.2010р., оскільки
за вказаний період, виплата цих видів
додаткового грошового забезпечення
здійснювалась у відповідності до п. 7
Постанови КМУ № 1294 від 07.11.2007р. «Про
упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
навчальницького складу», за правилами
якої виплата надбавки за кваліфікацію
та особливі умови служби проводиться в
обсязі до 50 відсотків установленого
законом розміру. Зменшуючи на половину
ці додаткові види грошового
забезпечення відповідач діяв у
відповідності до нормативно-правових
актів, які регулюють порядок виплати
додаткового грошового забезпечення
військовослужбовцям, є для нього
обов'язковими, і які у встановленому
законом порядку неконституційними чи
нечинними не визнані. Відтак, правових
підстав визнавати такі дії
неправомірними немає, наслідком чого є
відсутність підстав для стягнення
обрахованих позивачем сум.

Підсумовуючи викладене, суд знаходить
позовні вимоги безпідставними, та
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 2, 17-19, 128, 160-163, 186 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Військово-медичного клінічного центру
Західного регіону про визнання дій по
нарахуванню та виплаті щомісячної
надбавки за безперервну службу згідно
Указу Президента України від 05.05.03р. №
389 в заниженому розмірі незаконними та
зобов'язання провести доплату різниці
грошового забезпечення - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Личаківський районний суд м.
Львова шляхом подачі апеляційної
скарги в порядку та строки передбачені
ст.186 КАС України.

Суддя:
Леньо С. І.