Справа № 9101/184855/2012
Суддя: Проценко О.А.
Дата ухвалення: 2013-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2013 р.справа № 2а-2321/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Проценко О.А.

суддів: Туркіної Л.П. Шлай
А.В.

при секретарі судового
засідання:Кязимової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Дніпропетровської
районної у місті Дніпродзержинську
ради

на постанову Дніпровського районного
суду м.Дніпродзержинська від 01.12.2011
року у справі № 2а-2321/2011

за позовом ОСОБА_2

до Управління праці та соціального
захисту населення Дніпропетровської
районної у місті Дніпродзержинську
ради

про визнання дій протиправними та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про визнання дій
відповідача неправомірними та
зобов'язання останнього усунути
порушення та повести перерахунок
згідно ст.48 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі 5 мінімальних
заробітних плат з моменту, коли у мене
виникло право на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення за період
2010-2011 роки та зобов'язання відповідача
призначити (встановити) позивачу, як
постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи 2 категорії
щорічну допомогу на оздоровлення
згідно ст. 48 «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
і зобов'язання останнього у
майбутньому виплачувати позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення. В
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що має статус учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, віднесений до
категорії « 2» осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
повинна виплачуватись щорічна
допомога на оздоровлення в розмірі 5-ти
мінімальних заробітних плат, але
всупереч вказаним нормам відповідач не
нарахував та не виплатив позивачу
вищезазначену надбавку до пенсії.

Постановою суду першої інстанції позов
задоволено частково; визнано
протиправними дії відповідача та
зобов'язано останнього здійснити та
виплатити позивачу одноразову щорічну
допомогу на оздоровлення за 2010-2011 роки
згідно до ст..48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у розмірі
п'яти мінімальних заробітних плат з
урахуванням фактично виплачених сум у
цей період. В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить постанову суду скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позову. Апелянт
вважає, що судом порушено норми
матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Посвідченням серії НОМЕР_1
підтверджено, що позивач є
постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи 2 категорії (а.с.3) та є
особою, на яку поширюється дія статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Нормами частини четвертої статті 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
встановлено право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення у
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат особам, евакуйованим із зони
відчуження у 1986 році, включаючи дітей.

За приписами ст.70 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2010 рік"
Кабінету Міністрів України надано
право у 2010 році встановлювати розмір
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Проте, в 2010 році нормативні акти
Кабінету Міністрів України з приводу
встановлення розмірів виплат
одноразової допомоги на оздоровлення
особам, визначеним ст.48 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"не
приймалися. За таких обставин, суд
першої інстанції вірно визначився, що у
2010 році нарахування одноразової
допомоги на оздоровлення повинно
здійснюватися відповідно до ст.48
зазначеного Закону.

При цьому, суд вірно визначився щощо
незастосування положень постанови
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2005 року №562 при нарахуванні
одноразової допомоги на оздоровлення і
обгрунтовано застосував положенням
Закону країни "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Суд першої інстанції дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
відповідач незаконно нарахував та
виплатив позивачу у 2010 році одноразову
щорічну допомогу на оздоровлення у
розмірі меншому ніж встановлено ст. 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
та надав вірну оцінку діям відповідача,
зобов'язавши останнього здійснити
перерахунок та виплату позивачу
одноразової щорічно допомоги на
оздоровлення за 2010 рік у встановленому
Законом розмірі.

При цьому судом було застосовано
Конституцію України та практику
Європейського суду з прав людини, яка
відповідно до ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини"є джерелом права, свідчить про
те, що органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх обов'язків
(справа "Кечко проти України", рішення
від 08.11.2005р.).

Доводи апелянта не спростовують
висновків суду щодо вимог позивача, в
задоволенні яких було відмовлено.
Позовні вимоги щодо зобов'язання
відповідача здійснювати у майбутньому
виплати щорічної допомоги відповідно
до ст.48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи"не можуть бути задоволені,
оскільки відповідно до ч.1 ст.2 КАС
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними управлінських функцій
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.
Тобто, захисту підлягає порушене право.
Доказів порушення відповідачем прав
позивача у майбутньому матеріали
справи не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Доводи апелянта
спростовуються матеріалами справи.
Підстав для виходу за межі апеляційних
вимог не вбачається. Апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, постанову
суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. п.1 ч.1 ст.198, п.1 ч.1 ст. 200,
ст.ст. 205, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
праці та соціального захисту населення
Дніпропетровської районної у місті
Дніпродзержинську ради на постанову
Дніпровського районного суду
м.Дніпродзержинська від 01.12.2011 року у
справі № 2а-2321/2011 залишити без
задоволення.

Постанову Дніпровського районного
суду м.Дніпродзержинська від 01.12.2011
року у справі № 2а-2321/2011 залишити без
змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна

Суддя:
А.В. Шлай