Справа № 820/9778/13-а
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 р. Справа № 820/9778/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання
Губарь А.С.

представника позивача Ємельяненко Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Концерну "Високі
технології права" та Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.11.2013р.
по справі № 820/9778/13-а

за позовом Концерну "Високі
технології права"

до Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Концерн "Високі технології права"
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просить суд визнати
неправомірними дії відповідача щодо не
реєстрації позивача як платника
податку на додану вартість, зобов'язати
відповідача зареєструвати концерн
"Високі технології права" як платника
податку на додану вартість, зобов'язати
відповідача видати свідоцтво платника
податку на додану вартість концерну
"Високі технології права".

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 06.08.2013 року до ДПІ у
Київському районі м. Харкова подано
заяву про реєстрацію платника податку
на додану вартість з додатками в виді
документального підтвердження
достовірності відомостей про
здійснення постачання товарів/послуг.
Листом від 13.08.2013 року за вих. №
1322/10/20-31-18-02-24 позивачу відмовлено в
реєстрації як платника ПДВ, у зв'язку з
ненаданням видаткових накладних.
Позивач вважає вказану відмову
необґрунтованою та такою, що винесена
всупереч норм чинного законодавства.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 15.11.2013р.
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області щодо не реєстрації концерну
"Високі технології права" як платника
податку на додатку вартість.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, Концерн
"Високі технології права", зазначає, що
оскаржувана постанова в частині
відмови в задоволенні позову прийнята
без повного та всебічного з'ясування
всіх обставин справи, в порушення норм
матеріального права, є необґрунтованою
та підлягає скасуванню з прийняттям
нової постанови про задоволення позову
у повному обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що при поданні заяви 1-ПДВ від 06.08.2013р.
для проведення реєстрації платника ПДВ
Концерном "Високі технології права"
було виконано приписи ст. 181 ПК України
та п. 3 Розділу ІІІ Положення про
реєстрацію платників ПДВ (далі
Положення) в повному обсязі. Вся
необхідна інформація та її
документальне підтвердження
передбачена ст. 181 ПК України та п. 3
Розділу ІІІ Положення була надана.

В апеляційній скарзі відповідач,
Державна податкова інспекція у
Київському районі м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області зазначає, що оскаржувана
постанова в частині задоволення
позовних вимог прийнята без повного та
всебічного з'ясування всіх обставин
справи, в порушення норм матеріального
права у зв'язку з чим підлягає
скасуванню в частині задоволення
позову, просить суд апеляційної
інстанції ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову у
повному обсязі. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що дії ДПІ є правомірними та повністю
узгоджуються з вимогами чинного
законодавства.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм чинного
законодавства, колегія суддів
апеляційної інстанції, переглядаючи
судове рішення у даній справі в межах
апеляційних скарг у відповідності до
ч.1 ст. 195 КАС України, дійшла висновку,
що апеляційна скарга Концерну "Високі
технології права" підлягає
задоволенню, натомість апеляційна
скарга Державної податкової інспекції
у Київському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області задоволенню не
підлягає виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно виписки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
концерн "Високі технології права",
зареєстрований як юридична особа 03.06.2013
року.

Як вбачається з матеріалів справи, 06
серпня 2013 року позивач подав до ДПІ у
Київському районі м. Харкова
реєстраційну заяву платника податку на
додану вартість за формою 1-ПДВ, до якої
в якості підтверджуючих документів,
які підтверджують здійснення операцій
з постачання товарів додав наступні
документи: виписку з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, довідку АА
№848353 з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(ЄДРПОУ), договір № 10/06/13 від 20.06.2013 року
про надання юридичних послуг, акт
прийому-здачі наданих послуг від 21.06.2013
року, звіт про надання послуг, протокол
узгодження договірної ціни, заяву про
надання юридичних послуг, договір
оренди приміщення б/н від 11.06.2013 року з
додатками, виписку банку,
рахунок-фактуру від 20.06.2013 року.

Листом за вих. № 1322/10/20-31-18-02-24 від 13.08.2013
року, ДПІ у Київському районі м.
Харкова повідомило позивача, що за
результатами розгляду заяви
встановлено, що концерн "Високі
технології права" не відповідає
критеріям визначеним пунктом 182.1
статті 182 Податкового Кодексу України
(до заяви за ф1ПДВ не надано видаткових
накладних).

Частково задовольняючи позов суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не надано суду достатніх
доказів в обґрунтування обставин, на
яких ґрунтуються його заперечення, та
не доведено правомірність прийнятого
ним рішення щодо не реєстрації
позивача платником податку на додану
вартість.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до пункту 182.1 статті 182
Податкового кодексу України, якщо
особа, яка провадить оподатковувані
операції і відповідно до пункту 181.1
статті 181 цього Кодексу не є платником
податку у зв'язку з тим, що обсяги
оподатковуваних операцій є меншими від
встановленої зазначеною статтею суми,
вважає за доцільне добровільно
зареєструватися як платник податку,
така реєстрація здійснюється за її
заявою.

Згідно пункту 183.1 статті 183 Податкового
кодексу України, будь-яка особа, що
підлягає обов'язковій реєстрації чи
прийняла рішення про добровільну
реєстрацію як платника податку, подає
до органу державної податкової служби
за своїм місцезнаходженням (місцем
проживання) реєстраційну заяву.

Приписами пункту 183.7 статті 183
Податкового кодексу України
встановлено, що заява про реєстрацію
особи як платника податку подається
особисто такою фізичною особою або
безпосередньо керівником або
представником юридичної особи -
платника (в обох випадках з
документальним підтвердженням особи
та повноважень) до органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням (місцем проживання)
особи. У заяві зазначаються підстави
для реєстрації особи як платника
податку.

Відповідно до розділу V "Податок на
додану вартість" Податкового кодексу
України, Закону України "Про державну
податкову службу в Україні" та інших
нормативно-правових актів розроблено
Положення про реєстрацію платників
податку на додану вартість
(далі-Положення), яким визначається
порядок реєстрації платників податку
на додану вартість; анулювання
реєстрації платників податку на додану
вартість; ведення реєстру платників
податку на додану вартість (далі -
Реєстр); присвоєння індивідуального
податкового номера платника податку на
додану вартість; оприлюднення даних з
Реєстру; перереєстрації платників
податку на додану вартість та заміни
свідоцтв про реєстрацію платників
податку на додану вартість; ведення
документації при
реєстрації/анулюванні реєстрації
платників податку на додану вартість;
засвідчення копій свідоцтв про
реєстрацію платників податку на
додану вартість.

Приписами пункту 3.5 Положення
встановлено, що будь-яка особа, що
підлягає обов'язковій реєстрації чи
прийняла рішення про добровільну
реєстрацію як платника ПДВ, подає до
податкового органу за своїм
місцезнаходженням (місцем проживання)
реєстраційну заяву платника податку на
додану вартість за формою N 1-ПДВ
(додаток 1).

Згідно пункту 3.8 Положення, при
реєстрації платника ПДВ обов'язково
проводиться перевірка його
реєстраційних даних з Єдиного банку
даних про платників податку - юридичних
осіб або Реєстру самозайнятих осіб.

Відомості про заявника мають бути
включені до Єдиного державного
реєстру. Дані реєстраційної заяви
мають бути достовірними та відповідати
відомостям Єдиного державного реєстру.

З метою перевірки достовірності даних
про заявника податковий орган може
звернутись до державного реєстратора
за отриманням витягу з Єдиного
державного реєстру.

З метою підтвердження достовірності
відомостей про здійснення особою
постачання товарів/послуг або
відповідність особи вимогам,
визначеним статтею 180, пунктом 181.1
статті 181, пунктом 182.1 статті 182 та
пунктом 183.7 статті 183 розділу V
Кодексу (2755-17), така особа відповідно до
підпункту 20.1.6 пункту 20.1 статті 20
розділу I Кодексу, пункту 73.3 статті 73
розділу II Кодексу подає до податкового
органу документи, що підтверджують
такі відомості.

Приписами пункту 3.9 Положення про
реєстрацію платників податку на додану
вартість, зазначено, що якщо в заяві про
реєстрацію не зазначені обов'язкові
реквізити, надані недостовірні або
неповні дані, її не скріплено печаткою
заявника, не підписано заявником (для
фізичних осіб), відповідальною особою
заявника (для юридичних осіб) чи особою,
яка має документально підтверджене
повноваження щодо підпису
реєстраційної заяви від особи, яка
реєструється платником ПДВ, відомості
про заявника не включені до Єдиного
державного реєстру, то протягом 10
робочих днів від дня отримання заяви
податковий орган звертається до особи
з письмовою пропозицією надати нову
заяву про реєстрацію (із зазначенням
підстав неприйняття попередньої).

Згідно з пунктом 3.10 Положення,
податковий орган відмовляє в
реєстрації особи як платника ПДВ, якщо
за результатами розгляду
реєстраційної заяви та/або поданих
документів встановлено, що особа не
здійснює постачання товарів/послуг або
не відповідає вимогам, визначеним
статтею 180, пунктом 181.1 статті 181,
пунктом 182.1 статті 182 та пунктом 183.7
статті 183 розділу V Кодексу (пункт 1.5
розділу I, пункти 3.3, 3.4, підпункт 3.5.1
пункту 3.5 розділу III цього Положення),
або якщо існують обставини, які є
підставою для анулювання реєстрації
згідно із статтею 184 розділу V Кодексу
(пункт 5.1 розділу V цього Положення).

Приписами статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій та
повинні бути складені під час
здійснення цієї операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Первинні документи для надання їм
юридичної сили і доказовості повинні
мати такі обов'язкові реквізити: назву
підприємства, установи, від імені яких
складено документ, назву документа
(форми), дату і місце складання, зміст,
обсяг та одиницю виміру господарської
операції, посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88, первинні документи -
це документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів
за готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи (далі
первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст
та обсяг господарської операції,
одиниця виміру господарської операції
(у натуральному та/або вартісному
виразі), посади і прізвища осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий чи
електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Виходячи з наведених вище норм
законодавства та дослідження заяви
концерну "Високі технології права" про
реєстрацію платника на додану
вартість, колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції, що
позивачем в повному обсязі
підтверджено реальність здійснення
постачання товарів/послуг.

Посилання податкового органу на
відсутність видаткових накладних є
необґрунтованим, оскільки як
вбачається з матеріалів справи,
договір, укладений між позивачем та ТОВ
"Лагуна-С" від 20.06.2013 року № 10/06/13 (який
додається до заяви позивача про
реєстрацію платника на додану
вартість) є договором про надання
юридичних послуг, який в свою чергу не
передбачає виписування видаткових
накладних.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що постанова суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог є законною та
обґрунтованою, підстав для її
скасування в цій частині судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
реєстрація осіб як платників податку
на додану вартість відноситься до
виключної компетенції контролюючих
органів, а тому суд не вправі
зобов'язати відповідача зареєструвати
концерн "Високі технології права" як
платника податку на додану вартість та
видати свідоцтво платника податку на
додану вартість.

Колегія суддів не може погодитись з
рішенням суду першої інстанції в цій
частині, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 4 статті 105 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги про: 1) скасування або
визнання нечинним рішення відповідача
- суб'єкта владних повноважень повністю
чи окремих його положень; 2)
зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень прийняти рішення
або вчинити певні дії; 3) зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень утриматися від вчинення
певних дій; 4) стягнення з відповідача -
суб'єкта владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю; 5) виконання зупиненої
чи невчиненої дії; 6) встановлення
наявності чи відсутності компетенції
(повноважень) суб'єкта владних
повноважень; 7) примусове відчуження
земельної ділянки, інших об'єктів
нерухомого майна, що на ній розміщені, з
мотивів суспільної необхідності.

Із змісту вказаної статті можна дійти
висновку, що адміністративний позов
подається з метою реального захисту
порушених прав. Тобто, позивач може
просити суд зобов'язати відповідача до
активної поведінки, стягнути з нього
кошти, скасувати його рішення,
встановити компетенцію тощо.

Згідно із частиною 2 статті 162 КАС
України у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про: 1) визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення; 2) зобов'язання
відповідача вчинити певні дії; 3)
зобов'язання відповідача утриматися
від вчинення певних дій; 4) стягнення з
відповідача коштів; 5) тимчасову
заборону (зупинення) окремих видів або
всієї діяльності об'єднання громадян; 6)
примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 7) примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства за межі України; 8)
визнання наявності чи відсутності
компетенції (повноважень) суб'єкта
владних повноважень.

Із змісту вказаної статті вбачається,
що рішення про визнання бездіяльності
протиправною не є самодостатнім,
оскільки передбачає ухвалення
наступного рішення відповідно до
пунктів 2-8 цієї статті.

Відповідно до розділу V Податкового
кодексу України, реєстрація осіб як
платників податку на додану вартість
відноситься до виключної компетенції
контролюючих органів.

Отже, колегія суддів зазначає, що для
поновлення порушеного права позивача
суд має можливість зобов'язати
відповідача поновити таке право у
зазначений позивачем спосіб, тобто
зобов'язати відповідача зареєструвати
концерн "Високі технології права" як
платника податку на додану вартість та
видати свідоцтво платника податку.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
1 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Концерну "Високі
технології права" задовольнити.

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.11.2013р. по
справі № 820/9778/13-а скасувати в
частині відмови в задоволенні позову.

В цій чатині прийняти нову постанову,
якою позов задовольнити.

Зобов'язати Державну податкову
інспекцію у Київському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
зареєструвати концерн "Високі
технології права" як платника податку
на додану вартість та видати свідоцтво
платника податку на додану вартість
концерну "Високі технології права".

В іншій частині постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко
З.О.Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О.
Калитка О.М. Повний текст постанови
виготовлений 27.01.2014 р.