Справа № 804/13937/13-а
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2013-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2013 р. Справа № 804/13937/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О. при
секретарі судового
засіданняБезрученко К.В. за участю
представників сторін: Від відповідача:
Від третьої особи: Кузнєцов О.О.
Варжеленко Ю.А. розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_5 до Нікопольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області третя
особа: Управління Пенсійного фонду
України в м.Нікополі та Нікопольському
районі Дніпропетровської області про
скасування вимоги №Ф-74 від 07.10.2013р., -

ВСТАНОВИВ:

23.10.2013р. ОСОБА_5 звернувся з позовом до
Нікопольської об'єднаної держаної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області та просить
скасувати вимогу про сплату боргу
(недоїмки) відповідача від 07.10.2013р. №Ф-74
відносно позивача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що він не згоден з вказаною вище
вимогою та просить її скасувати з
огляду на те, що Дніпропетровським
апеляційним адміністративним судом ще
не прийнято рішення у його справі
№804/865/13-а(872/5280/13)-06, розгляд якої
призначено на 23.04.2014р. та йому
незрозуміло чому він 07.10.2013р. знову
отримав вимогу про сплату бору №Ф-74 на
незрозумілу йому суму з урахуванням
того, що раніше Управлінням Пенсійного
фонду у м. Нікополі та Нікопольському
районі було надано позивачу вимогу про
сплату боргу від 03.05.2013р. № Ф-114 та
виконавчою службою за вказаною вимогою
відкрито виконавче провадження
незважаючи на те, що він звертався до
управління пенсійного фонду 04.06.2013р. не
відкривати виконавчого провадження
відносно нього. Позивач вважає, що
відповідач не мав права відкривати
виконавчого провадження по вимозі,
відповідач не вжив заходів досудового
врегулювання спору, а сума боргу є
неузгодженою, а тому, на думку позивача,
саме відповідач несе обов'язок довести
свої докази згідно Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував та
просив відмовити в задоволенні позову
у повному обсязі посилаючись на те, що
згідно Закону України від 04.07.2013р.
№406-УІІ «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України у зв'язку з
проведенням адміністративної реформи»
функцію адміністрування внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування покладено на
органи Міністерства доходів і зборів
України та згідно ст.25 Закону №2464 орган
доходів і зборів наділений
повноваженнями формування та
надсилання платникам єдиного внеску,
які мають недоїмку, вимоги про її
сплату. Так, на виконання вказаних норм
Закону, відповідачем було сформовано
та направлено на адресу позивача
вимогу від 07.10.2013р. № Ф-74 про сплату
недоїмки (заборгованості з єдиного
внеску). Зазначена вимога є виконавчим
документом. Окрім того, відповідач
зазначає, що позовна заява позивача не
містить доводів та посилань на те, які
саме норми законодавства були
порушення податковим органом та не
наведено жодних обґрунтувань щодо
причин незгоди з вимогою податкового
органу, більш того, позивач посилається
у позові на те, що відповідач не мав
права відкривати виконавчого
провадження відносно позивача, що є
абсурдним, так як податковий орган не є
органом, уповноваженим відкривати
виконавче провадження. У додаткових
запереченнях на позов від 03.12.2013р.
відповідач вказав на те, що згідно
відомостей, які надійшли від
Управління Пенсійного фонду
заборгованість по недоїмці позивачеві
виставлена за період - з 2012р. по 2
квартал 2013р. в сумі 4858,98 грн.

Представник третьої особи проти позову
заперечував, у письмових запереченнях
наданих суду та у судовому засіданні
просив у задоволенні даного позову
відмовити посилаючись на те, що позивач
є платником внесків до пенсійного
фонду, обрав особливу систему
оподаткування - єдиний податок,
перебуває на обліку в управлінні та
відповідно до Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» №2464 від 08.07.2010р.
зобов'язаний сплачувати єдині внески у
розмірі та у строки, встановлені
вказаним Законом. У зв'язку з наведеним
та наявністю у позивача недоїмки по
сплаті єдиного внеску управлінням ПФУ
у м. Нікополі на підставі даних
отриманих від органу державної
податкової інспекції про здійснення
позивачем підприємницької діяльності
у 2011р., 2012р. та 1 кварталі 2013р. було
направлено на адресу позивача вимогу
про сплату недоїмки від 09.01.2013р. №Ф-114-У
на суму 3668,50 грн. та вимогу від 03.05.2013р.
№Ф-114-У на суму 8064,95 грн., при цьому,
остання вимога направлялась з
урахуванням попередньої
заборгованості. 27.05.013р. позивачем було
сплачено частину боргу у розмірі 4000
грн. та 19.09.2013р. - 400 грн. у зв'язку з чим
станом на 29.11.2013р. заборгованість
позивача склала - 3664,95 грн. В подальшому,
управлінням ПФУ в м.Нікополі та
Нікопольському районі було нараховано
зобов'язання за 2 квартал 2013р. -1194,03 грн.,
але вимогу не було направлено у зв'язку
з прийняттям Закону України №406-УІІ від
04.07.2013р. згідно якого формування вимог
та повноваження на їх стягнення
покладено на органи державної
податкової служби, а тому нарахування
єдиного внеску за ІІ-Ш квартали 2013р.
було здійснено відповідачем та
виставлена вимога від 07.10.2013р. № Ф-74 на
підставі Закону України № 2464. Окрім
того, додатково третя особа зазначає,
що будь-яких виконавчих документів у
ДВС про стягнення з позивача боргу не
знаходиться на виконанні, що
підтверджується відповідним листом
державної виконавчої служби, а тому
просить в позові відмовити.

У судове засідання позивач не з'явився,
направив на адресу суду заяву від
02.12.2013р., в якій просить розглядати
даний позов без його участі, позовні
вимоги підтримав (а.с.56).

Відповідно до ч.4 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності.

За викладених обставин, враховуючи
подану позивачем заяву про розгляд
справи без його участі, строки
розгляду і вирішення справи,
встановлені ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
позивача за наявними у справі доказами.

У ході судового розгляду справи судом
були встановлені наступні обставини у
справі.

ОСОБА_5 зареєстрований як фізична
особа-підприємець виконавчим
комітетом Нікопольської міської ради
Дніпропетровської області 07.04.1997р. за
адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на обліку
в Управлінні Пенсійного фонду України
у м.Нікополі та Нікопольському районі
Дніпропетровської області як платник
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, що обрав особливу систему
оподаткування - єдиний податок, що
підтверджується матеріалами справи та
копією свідоцтва про державну
реєстрацію (а.с.6).

З 01.01.2011р. набрав чинності Закон України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» №2464 від 08.07.2010р.
( далі - Закон № 2464) згідно прикінцевих
та перехідних положень якого платники
страхових внесків вважаються
платниками єдиного внеску.

У зв'язку з наявністю у позивача
недоїмки по сплаті страхових внесків
за 2010р., пенсійним фондом 04.08.2011р. була
сформована відповідна вимога про
сплату недоїмки за № 331 на суму 1288,88
грн., яка не була сплачена позивачем та
пенсійним фондом були вжиті заходи
щодо примусового стягнення вказаної
суми шляхом звернення до суду з
відповідним позовом.

За результатами розгляду вказаного
позову, постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
13.02.2013р. у справі № 804/865/13-а було позов
задоволено та стягнено з позивача на
користь УПФУ заборгованість по сплаті
страхових внесків за 2010р. у розмірі 1288,88
грн., що підтверджується копією
відповідної постанови, наявної у
справі (а.с.52-55).

Позивач вказане судове рішення
оскаржив до суду апеляційної
інстанції, що підтверджується
відповідною копією апеляційної скарги,
копією ухвали про відкриття
апеляційного провадження та копією
судової повістки (а.с.57-59).

В подальшому,пенсійним фондом на
підставі даних, отриманих від
податкової інспекції про здійснення
позивачем господарської діяльності у
2011р., 2012р. та 1 кварталі 2013р., було
виставлено вимогу про сплату недоїмки
від 09.01.2013р. №Ф-114-У на суму 3668,50 грн. та
вимогу від 03.05.2013р. №Ф-114-У на суму 8064,95
грн. з урахуванням попередньої
заборгованості.

11.08.2013р. набрав чинності Закон України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України у зв'язку з
проведенням адміністративної реформи»
№406-УІІ від 04.07.2013р. (далі - Закон № 406),
яким було внесено зміни до Закону № 2464
та повноваження щодо нарахування,
формування та стягнення
заборгованості по сплаті єдиних
внесків передані органам доходів та
зборів.

Так, у зв'язку з наявністю у позивача
заборгованості по сплаті єдиного
внеску за 2012р. І-ІІ квартали 2013р. та на
виконання вказаного Закону № 406,
Нікопольською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області відносно
позивача була сформована вимога про
сплату боргу від 07.10.2013р. №Ф-74 на суму
4858,98 грн., яка направлена позивачеві та
отримана позивачем 14.10.2013р. (а.с.7).

Позивач не погоджується з вищевказаною
вимогою та просить її скасувати
посилаючись на те, що відповідач не
вжив заходів досудового врегулювання
спору, сума боргу не узгоджена між
сторонами та Управлінням Пенсійного
фонду у м. Нікополі та Нікопольському
районі, його адміністративна справа
№804/865/13-а перебуває на розгляді у
Дніпропетровському апеляційному
адміністративному суді щодо несплати
ним недоїмки, сума, зазначена у вимозі,
є йому не зрозумілою, а тому просить
скасувати оспорювану вимогу від
07.10.2013р. № Ф-74.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників відповідача
та третьої особи, які брали участь у
судовому засіданні, з'ясувавши
обставини справи, перевіривши доводи
та давши їм належну правову оцінку,
проаналізувавши норми чинного
законодавства України, оцінивши їх у
сукупності, суд дійшов висновку про
те, що у задоволенні позовних вимог
позивачеві слід відмовити, виходячи з
наступного.

Порядок нарахування та сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування здійснюється
відповідно до Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», який набрав
чинності з 1 січня 2011 року та Інструкції
про порядок нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, яка
затверджена постановою правління
Пенсійного фонду України від 27.09.2010р. №
21-5 та зареєстрована в Міністерстві
юстиції України 27 жовтня 2010р. за №
994/18289.

Згідно ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 6 Закону №2464
платник єдиного внеску зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

11.08.2013р. набрав чинності Закон України
№406 за яким внесені зміни до Закону №2464
та функції адміністрування внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування покладено на
органи Міністерства доходів і зборів
України.

Так, у відповідності до вимог ст.13
Закону №2464 органи доходів і зборів
мають право стягувати з платників
несплачені суми єдиного внеску.

Відповідно до ст.25 Закону №2464 орган
доходів і зборів у порядку, за формою та
у строки, встановлені центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Як свідчать матеріали справи, станом на
01.10.2013р. позивач мав заборгованість по
сплаті єдиного внеску у загальній сумі
4858,98 грн., а саме: за 2012р. - в сумі 2470,92
грн.(з урахуванням часткової сплати
недоїмки); за І квартал 2013р. - 1194,03 грн.;
за 2 квартал 2013р. - 1194,03 грн., що
підтверджується відповідним
розрахунком заборгованості та копією
листа управління пенсійного фонду від
26.11.2013р. (а.с.34,50).

Так, 07.10.2013р. податковою інспекцією, на
виконання вимог ст.ст. 13, 25 Закону №2464
було сформовано вимогу про сплату
боргу відносно ОСОБА_5 №Ф-74 на
загальну суму 4858,98 грн. (а.с.7).

Отже, з аналізу наведених норм чинного
законодавства та підтвердженої
наявності у позивача заборгованості по
сплаті єдиних внесків за 2012р. та І-2
квартали 2013р. у сумі 4858,98 грн., суд
приходить до висновку про
обґрунтованість та законність
прийняття відповідачем вимоги про
сплату боргу від 07.10.2013р. №Ф-74.

За приписами ч. 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
правах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

В той же час, і ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
на позивача покладено обов'язок
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення.

Згідно ст.86 Кодексу адміністративного
судочинства України оцінює докази, які
є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Позивач у ході судового розгляду
справи не надав суду жодних доказів,
які б свідчили про порушення
відповідачем будь-яких норм
вищенаведеного чинного законодавства
України щодо формування оспорюваної
вимоги про сплату боргу за відсутності
доказів щодо нарахування, обліку та
своєчасності сплати єдиних внесків
позивачем.

Разом з тим, відповідач та третя особа
надали відповідні розрахунки суду та
документи, що підтверджують наявність
у позивача заборгованості по сплаті
єдиного внеску за 2012р. та І-2 квартали
2013р., що є доказами правомірності та
законності прийняття відповідачем
оспорюваної вимоги.

При цьому, судом не можуть бути
прийняті до уваги та покладені в
основу даного рішення доводи позивача
про незрозумілість суми недоїмки та не
вжиття заходів досудового
врегулювання спору з огляду на те, що
незрозумілість рішення та суми боргу,
яка зазначена у даному оскаржуваному
рішенні, не може бути підставами для
його скасування, крім того, відповідач,
направивши на адресу позивача
оспорювану вимогу у такий спосіб вжив
заходів досудового врегулювання спору
та до моменту закінчення процедури
судового оскарження оспорюваної
вимоги у судовому порядку, вказана
вимога є неузгодженою.

Також є безпідставним посилання
позивача на те, що відповідач не мав
права відкривати виконавче
провадження по вимозі у зв'язку з тим,
що він звертався з листом до УПФУ
04.06.2013р. з проханням не відкривати
виконавче провадження, оскільки
відповідач не наділений
повноваженнями щодо відкриття
виконавчого провадження за вимогами по
сплаті недоїмки відповідно до вимог
Закону України «Про виконавче
провадження», а тому і не вчиняв
відповідних дій, відсутні також на
виконанні у державній виконавчій
службі і виконавчі документи відносно
ОСОБА_5, що підтверджується копією
листа відділу ДВС Нікопольського
міськрайонного управління юстиції від
03.12.2013р.(а.с.51).

Не спроможними є і посилання позивача
на наявність постанови
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13.02.2013р.у
справі №804/865/13-а, яка позивачем
оскаржується в апеляційному порядку,
як на підставу для скасування
оспорюваної вимоги, оскільки судом при
дослідженні обставин у даній справі
було встановлено, що за вказаним
судовим рішенням з позивача було
стягнуто суму недоїмки по страхових
внесках за 2010р., тоді як предметом
прийняття оспорюваної вимоги є сума
недоїмки по сплаті уже єдиного внеску,
яка виникла у 2012р. та 1-2 кварталі 2013р.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Статтями 7, 8,9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені принципи здійснення
правосуддя в адміністративних судах,
зокрема, верховенство права,
законність, рівність усіх учасників
процесу перед законом і судом. Суд при
вирішенні справи керується принципом
законності відповідно до якого вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Перевіривши обґрунтованість і
законність прийняття оспорюваної
вимоги з урахуванням ч.3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд приходить до висновку про
те, що, приймаючи оспорювану вимогу,
відповідач діяв у межах повноважень та
у спосіб, що визначений Конституцією та
законами України, з урахування всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії), а тому
у адміністративного суду відсутні
правові підстави для задоволення
даного позову.

Керуючись ст.ст. 2 - 10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160,
161, 162, 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_5 до Нікопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області третя особа: Управління
Пенсійного фонду України в м.Нікополі
та Нікопольському районі
Дніпропетровської області про
скасування вимоги №Ф-74 від 07.10.2013р.-
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений
30.12.2013р.

Суддя С.О. Конєва