Справа № 1306/6545/2012
Суддя: Грицай М. М.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 1306/6545/2012
Провадження № 2-а/442/3/2014
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області
в складі:

головуючої-судді
Грицай М.М.,

з участю секретаря
Антоненко В.О.,

представника позивача
адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача
Луціва О.М.,

представника третьої особи
адвоката ОСОБА_4,

представника третьої особи
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дрогобичі
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_6 до Підбузької селищної ради
Дрогобицького району Львівської
області, з участю третіх осіб ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання
протиправними та скасування рішення
Підбузької селищної ради, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_6, як правонаступник
позивачки ОСОБА_10, просить визнати
протиправними та скасувати рішення ІХ
сесії VI демократичного скликання
Підбузької селищної ради
Дрогобицького району Львівської
області за №144 від 27 квітня 2012 року.

У позовній заяві ОСОБА_10 посилалася на
те, що згідно рішення IX сесії VI
демократичного скликання Підбузької
селищної ради за №144 від 27.04.2012р. її,
ОСОБА_10, зобов'язано розібрати
піднавіс, який, на думку відповідача,
побудовано без погодження відповідних
служб біля самовільно збудованого
магазину, із порушенням генплану
земельної ділянки для будівництва
магазинів, затверджений 29.05.2006 р., а
також забезпечити безперешкодний
проїзд до орендованих земельних
ділянок. Однак, згідно рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 14.03.2011 р., яке
набрало законної сили, їй на праві
приватної власності належить
нежитлова будівля, розмірами 16,0 х 6,0 м,
яка знаходиться в АДРЕСА_1. У вказаному
рішенні судом встановлено, що
розташування магазину погоджено
відділом архітектури, будівля
відповідає нормативно-правовим актам
пожежної безпеки. Більше того, за
заявою голови Підбузької селищної ради
за № 295 від 12.10.2009 р., КП «Дрогобицьке
районне бюро планування та
архітектури» підготувало містобудівне
обґрунтування розташування магазину
промтоварів в АДРЕСА_1 Відповідно до
висновку містобудівного обґрунтування
зауваження відсутні і розташування
магазину погоджене відповідними
службами. Згідно технічного висновку,
виконаного Дрогобицьким відділенням
Львівського філіалу ДП державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут
«НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» станом на
січень 2011 року у вказаному нежитловому
приміщені залишилось виконати такі
роботи: завершити підлоги, внутрішнє
оздоблення та інженерні обладнання. На
момент визнання права власності на
нежитлову будівлю, сходи до магазину
були побудовані, а спірний піднавіс
облаштований безпосередньо над
вказаними сходами і не виступає за межі
сходів. У ст. 26 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні», передбачено
виключну компетенцію сільських,
селищних, міських рад. При цьому,
вказаний закон не передбачає вирішення
питання про знесення піднавісу,
визначення статусу самочинності
будівництва. У зв'язку із зазначеним
слідує, що приймаючи оскаржуване
рішення, відповідач по справі вийшов за
межі своєї компетенції.

Крім того, згаданий піднавіс
облаштований з метою уникнення
попадання дощових вод та снігу на сходи
і пандус до входу в магазин. Його
ліквідація призведе до постійного
руйнування водою сходів та пандусу, а
також, їх обледеніння в зимовий час, що
буде становити загрозу для покупців.

Не зрозумілим для позивача залишався
п.1.2 оскаржуваного рішення, яким
зобов'язують забезпечити
безперешкодний проїзд до орендованих
земельних ділянок, оскільки, жодних
перешкод, на думку позивача, не
вчинялося. Як зазначалось вище,
піднавіс ні на сантиметр не виступає
дальше сходів, а тому не може бути
причиною в перешкоджанні заїзду.

З урахуванням зазначеного вище, на
думку позивача, слідує, що рішення IX
сесії VI демократичного скликання
Підбузької селищної ради за № 144 від
27.04.2012 р. прийнято з грубим порушенням
права на власність, а тому його
належить визнати протиправним та
скасувати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_6
позовні вимоги підтримав повністю з
підстав, викладених в позовній заяві.
Пояснив, що вони з дружиною ОСОБА_10 ще в
1997 році виявили бажання взяти в оренду
земельну ділянку на АДРЕСА_1 для
здійснення торгівлі. Згодом вони
оформили належним чином всю
документацію як на земельну ділянку,
так і на будівництво магазину на цій
ділянці. Зокрема, на будівлю є
технічний паспорт, де зазначені і
сходи, і піднавіс, має висновки усіх
відповідних служб. При чому, вся
документація була зроблена ще тоді,
коли у третіх осіб ще не було жодних
дозволів і документів на їх
будівництво, здійснене на сьогоднішній
день по сусідству. Спірний піднавіс не
виходить за межі їхньої земельної
ділянки, а тому не може жодним чином
порушувати чиїсь права чи інтереси. Тим
більше, що сходи нікому не
перешкоджають, то відповідно і не може
перешкоджати навіс, влаштований над
ними. Вважає, що жодних перешкод у
заїзді він не чинить, оскільки його там
немає і ніколи не було згідно
відповідної документації. Заїзд є з
іншої сторони ділянки, на якій
розташовані магазини. Також, є рішення
суду, яке вступило в законну силу і яким
визнано право власності повністю на
вищевказаний магазин. Просить
задоволити позовні вимоги.

Представник позивача - ОСОБА_2 у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав та доповнив, що оскаржуване
рішення Підбузької селищної ради
прийнято в той час, коли рішення
Дрогобицького міськрайонного суду,
яким визнано право власності на
незавершену будівництвом нежитлову
будівлю за ОСОБА_10, набрало законної
сили. Крім цього, піднавіс, який
позивача зобов'язано знести, не
виходить за межі земельної ділянки, на
якій розташоване будівництво і за
користування якою позивач платить
земельний податок. Проїзду повз
нежитлову будівлю позивача
відповідною документацією не
передбачено, поруч розташовується
розвантажувальний майданчик. Згадана
земельна ділянка була надана в оренду
покійній дружині позивача - ОСОБА_10,
тому останній звернувся до Підбузької
селищної ради, як правонаступник, з
питанням надання цієї ділянки йому в
оренду. Таким чином,

Представник відповідача - Луців О.М. в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав та заперечив щодо їх
задоволення. Пояснив, що будівництво
магазину позивача виходить за межі
наділеної земельної ділянки, в
результаті чого частково розташоване
на землях загального користування.
Тому вважає оскаржуване рішення
Підбузької селищної ради правомірним.

Треті особи ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
представник третьої особи ОСОБА_7 -
ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечили
щодо задоволення позовних вимог та
пояснили, що поряд з магазином ОСОБА_6
наАДРЕСА_1 розташовані також їхні
нежитлові будівлі - магазини. У
технічній документації, виготовленій
на їхні земельні ділянки, зазначається
із заходу заїзд, який їм вкрай
необхідний для можливості доїзду до
магазинів. Однак, позивач влаштував над
сходами свого магазину піднавіс, який
перешкоджає заїду до вказаних
земельних ділянок. Зазначили, що іншого
заїзду магазинів немає.

Представник третьої особи ОСОБА_7 -
адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні
заперечила щодо задоволення позовних
вимог, вважаючи їх безпідставними.
Доповнила, що оскільки згаданий
піднавіс вважається малою
архітектурною формою, то надання
дозволу на влаштування такого
відноситься до компетенції селищної
ради. Однак, Підбузька селищна рада
жодного дозволу на його влаштування не
надавала. Крім того, даний піднавіс
перешкоджає заїзду до земельних
ділянок третіх осіб, оскільки
розташований частково за межами
земельної ділянки, виділеної для
будівництва магазину позивача.
Зокрема, в останнього відсутня
відповідна документація на
користування, розпорядження чи оренду
вказаної земельної ділянки, так як саме
позивачу ОСОБА_6 така сільською радою
не наділялась і між ними не укладався
договір оренди.

Вислухавши думку учасників судового
розгляду, перевіривши матеріали
справи, суд вважає, що позовні вимоги
слід задоволити частково з наступних
підстав.

Як вбачається з рішення ІХ сесії VI
демократичного скликання Підбузької
селищної ради Дрогобицького району
Львівської області за №144 від 27 квітня
2012 року "Про розгляд спірного питання
між приватними підприємцями", вирішено:
п.1 - зобов'язати приватного підприємця
ОСОБА_10 розібрати піднавіс, який
побудований без погодження
відповідних служб, біля самовільно
збудованого магазину, із порушенням
генплану земельної ділянки для
будівництва магазинів, затверджений
29.05.2006 року, до 20.05.2012 року; п.1.2 - ПП
ОСОБА_10 забезпечити безперешкодний
проїзд до орендованих земельних
ділянок приватних підприємців ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_12; п.2 -
приватному підприємцю ОСОБА_7
продовжити будівництво магазину
продовольчих та промислових товарів в
АДРЕСА_1 згідно генплану земельної
ділянки для будівництва магазинів,
затверджений 29.05.2006 року; п.3 - контроль
за виконанням даного рішення покласти
на селищного голову Кугівчака С.Я. та
спеціаліста землевпорядника Луціва
О.М.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1, ОСОБА_10 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

З витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності за №4393473 вбачається, що
власником нежитлової будівлі АДРЕСА_1
на підставі рішення Дрогобицького
міськрайонного суду від 18.03.2013 року.

Згідно рішення Дрогобицького
міськрайонного суду від 18.03.2013 року, яке
вступило в законну силу 29.03.2013 року, за
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнано право
власності на незареєстровану
нежитлову будівлю, розмірами 16.0х6.0 м,
яка знаходиться в АДРЕСА_1, в порядку
спадкування після смерті дружини
ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

При прийнятті оскаржуваного рішення
№144 від 27 квітня 2012 року Підбузька
селищна рада керувалася Земельним
кодексом України, при цьому, не
зазначаючи статей цього кодексу, та
статтею 26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні". Однак,
вказана стаття визначає виключну
компетенцію сільських, селищних,
міських рад, з переліком питань,
викладених у 56 (п'ятдесяти шести)
пунктах, які вирішуються виключно на
пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської ради.

З урахуванням наведеного, слід зробити
висновок, що прийняте оскаржуване
рішення органу місцевого
самоврядування в даному випадку
базується на невідомо яких нормах
матеріального права, оскільки такі
фактично не зазначаються.

Крім цього, у пункті 1 згадуваного
рішення приватного підприємця ОСОБА_10
зобов'язано розібрати піднавіс, який
(як зазначено в рішенні) побудований
без погодження відповідних служб, біля
самовільно збудованого магазину, із
порушенням генплану земельної ділянки
для будівництва магазинів,
затверджений 29.05.2006 року.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України
"Про благоустрій населених пунктів"
навіси відносяться до малих
архітектурних форм як елемент
декоративного чи іншого оснащення
об'єкта благоустрою (п.9 ч.1 зазначеної
статті). Розміщення малих
архітектурних форм здійснюється
відповідно до цього Закону за рішенням
власника об'єкта благоустрою з
дотриманням вимог законодавства,
державних стандартів, норм і правил.

Статтею 34 ЗУ "Про благоустрій населених
пунктів" визначено, що
нормативно-правовим актом, яким
установлюються вимоги щодо
благоустрою території населеного
пункту, є Правила благоустрою
території населеного пункту. Правила
розробляються на підставі Типових
правил благоустрою території
населеного пункту для всіх сіл, селищ,
міст і затверджуються відповідними
органами місцевого самоврядування. У
разі якщо відповідною сільською,
селищною, міською радою не прийнято
рішення про затвердження Правил,
застосовуються Типові правила. Орган
місцевого самоврядування забезпечує
вільний доступ населення до
затверджених Правил. Пункт 7 частини 2
статті 34 цього Закону вказує на те, що
Правила включають також порядок
розміщення малих архітектурних форм.
Частина 3 зазначеної статті
регламентує, що Правила не можуть
передбачати обов'язок фізичних і
юридичних осіб щодо отримання
будь-яких дозволів, погоджень або інших
документів дозвільного характеру, а
також повноважень органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових осіб,
підприємств, установ, організацій,
утворених такими органами, видавати
зазначені документи.

Разом з тим, що стосується самовільного
будівництва магазину, із порушенням
генплану земельної ділянки для
будівництва магазинів, то на час
прийняття відповідачем оскаржуваного
рішення набрало законної сили рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 14.03.2011 року, яким
визнано за ОСОБА_10 право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно, а
саме: нежитлову будівлю розмірами 16,0 х
6,0 м, стан готовності якої складав 59%,
розташованої в АДРЕСА_1. Як вбачається
із вказаного рішення суду, представник
відповідача - Підбузької селищної ради
не заперечив щодо задоволення позовних
вимог ОСОБА_10 Також, при ухваленні
згаданого рішення судом встановлено,
що розташування магазину промтоварів у
смт.Підбуж погоджено відділом
архітектури за висновком головного
архітектора Дрогобицького району.

Стаття 12 ЗК України регламентує
повноваження сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин, в тому числі визначає перелік
повноважень органів місцевого
самоврядування України у галузі
земельних відносин. Стаття 116 ЗК
України визначає підстави та порядок
набуття права власності чи права на
користування земельними ділянками
громадянами та юридичними особами із
земель державної або комунальної
власності. Одночасно, частиною 5 цієї
статті передбачено, що земельні
ділянки, які перебувають у власності чи
користуванні громадян або юридичних
осіб, передаються у власність чи
користування за рішенням органів
виконавчої влади чи органів місцевого
самоврядування лише після припинення
права власності чи користування ними в
порядку, визначеному законом.

Як вбачається з рішення Підбузької
селищної ради за №57 від 21.10.2011 року,
ОСОБА_10 надано дозвіл на розробку
технічної документації, щодо складання
документації, яка посвідчує право на
користування земельною ділянкою
площею 0,0233 га, для обслуговування
магазину в АДРЕСА_1; дозволено замовити
в управлінні держкомзему у
Дрогобицькому районі виготовлення
технічної документації; зобов'язано ПП
ОСОБА_10 до укладення договору оренди
землі сплачувати земельний податок.

Доводи третіх осіб, в силу своїх
заперечень, щодо відсутності у
позивача відповідної документації на
користування, розпорядження чи оренду
вказаної земельної ділянки, оскільки
особисто ОСОБА_6 така сільською радою
не наділялась і між ними не укладався
договір оренди, не можуть слугувати
підставою для відмови в задоволенні
позовних вимог. Зокрема, як зазначалось
вище, згідно рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 18.03.2013 року за ОСОБА_6
визнано право власності на нежитлову
будівлю, розташованій на даній
земельній ділянці по АДРЕСА_1, в порядку
спадкування після смерті дружини
ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. При
чому, розміри цієї будівлі - 16.0х6.0 м за
вказаним рішенням суду відповідають
розмірам, зазначеним у рішенні
Дрогобицького міськрайонного суду від
14.03.2011 року, яким визнано за ОСОБА_10
право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно, що вказує на їх
незмінність після завершення
будівництва.

Крім цього, як вбачається з акту
перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил від
10.04.2013 року, за результатами перевірки
встановлено, що рішенням суду від 18.03.2013
року визнано право власності за ОСОБА_6
на незареєстровану нежитлову будівлю,
розмірами 16,0х6,0м, на АДРЕСА_1; згідно
генплану, затвердженого селищною
радою, заїзд з боку вулиці Галицької не
передбачений, а запроектовано
розвантажувальний майданчик з тильної
сторони проектованих магазинів.

Згідно положень статті 39 Земельного
кодексу України, використання земель
житлової та громадської забудови
здійснюється відповідно до
генерального плану населеного пункту,
іншої містобудівної документації,
плану земельно-гоcподарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм.

Як вбачається з фрагменту центральної
частини смт.Підбуж, відповідно до
експлікації під №9 розташований
магазин, під №12 - розгрузочний
(розвантажувальний) майданчик, а
відповідно до умовних позначень плану
немає жодного графічного зображення
проїзду (заїзду) до орендованих третіми
особами земельних ділянок, де
розташовані їхні магазини (познач. під
№9), який би пролягав повз магазин
ОСОБА_6, натомість, є графічне
зображення (згідно умовних позначень
плану) "замощення" та "навіси", прилеглих
до магазинів. Відсутність проїзду
також стверджується копією генплану
земельної ділянки під розміщення
магазину.

Разом з тим, згідно технічного паспорта
(копія якого міститься в матеріалах
справи) на громадський будинок АДРЕСА_1,
власник якого ОСОБА_6, вказана будівля
двоповерхова з прибудованим відкритим
навісом; загальний технічний стан -
добрий.

Згідно ст. 70 КАС України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Докази, одержані
з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Таким чином, з огляду на вищенаведене,
оцінюючи докази у їх сукупності, суд
дійшов висновку, що оскаржуване у
даному адміністративному позові
рішення Підбузької селищної ради
Дрогобицького району Львівської
області прийняте із грубим порушенням
ряду норм матеріального права та
підзаконних актів, а також частково
порушує законні права та інтереси
позивача, у зв'язку з чим відповідні
його пункти підлягають до скасування.

Щодо вимог позивача в частині
скасування п.2 оскаржуваного рішення
Підбузької селищної ради, то у
задоволенні таких, на думку суду, слід
відмовити з наступних міркувань.

Частиною першою статті 55 Конституції
України визначено, що кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Проте, відповідно до тлумачення,
зазначеного у рішенні Конституційного
суду України №9-зп від 25.12.1997 року,
частину першу статті 55 Конституції
України треба розуміти так, що кожному
гарантується захист прав і свобод у
судовому порядку. Суд не може відмовити
у правосудді, якщо громадянин України,
іноземець, особа без громадянства
вважають, що їх права і свободи
порушені або порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод.

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ; при
цьому до адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження; у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, з урахуванням усіх
обставин, що мають істотне значення для
прийняття рішення, неупереджено,
добросовісно, розсудливо, з
дотриманням принципу рівності перед
законом, пропорційно та з урахуванням
права особи на участь у процесі
прийняття рішення.

Пунктом 8 частини 1 статті 3 КАС України
визначено, що позивач (в
адміністративній справі) - особа, на
захист прав, свобод та інтересів якої
подано адміністративний позов до
адміністративного суду.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, особа, звертаючись з
адміністративним позовом до суду,
вважає, що її право порушено, однак,
встановлення факту наявності чи
відсутності порушеного права
реалізується судом під час розгляду
справи. Наслідком вказаного є
прийняття судового рішення, яке
враховує всі фактичні обставини
справи, зокрема, і ті, які могли
виникнути чи змінитися і після
звернення особи до суду.

Під час розгляду справи по суті, судом
встановлено факт наявності порушеного
права позивача на день прийняття
судового рішення. Однак, зважаючи на те,
що ОСОБА_6 також просить скасувати
пункт рішення селищної ради, який
стосується виключно будівництва
магазину приватного підприємця ОСОБА_7
(а судом не встановлено факт порушення
таким права позивача і останній жодним
чином не обґрунтовує його обставини),
то очевидно, що на момент прийняття
судового рішення дана вимога є
безпідставною.

Відповідно до ст. 162 КАС України у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову, зокрема,
про визнання протиправним рішення
суб'єкта владних повноважень і про
скасування рішення, зобов'язання
відповідача вчинити певні дії, іншу
постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав, свобод,
інтересів людини і громадянина, інших
суб'єктів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6, 11, 72, 86, 158-163 КАС
України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_6
задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати
пункт 1 та підпункт 1.2 рішення ІХ сесії VI
демократичного скликання Підбузької
селищної ради Дрогобицького району
Львівської області за №144 від 27 квітня
2012 року "Про розгляд спірного питання
між приватними підприємцями".

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення.

Постанова виготовлена в нарадчій
кімнаті.

Суддя
Грицай М.М.