Справа № 2а-3009/11/2070
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/30847/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Розваляєвої Т.С.; Черпіцької Л.Т.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Контрольно-ревізійного
управління в Харківській області до
Державної інспекції з карантину рослин
по Харківській області про
зобов'язання вчинити дії, що
переглядається за касаційною скаргою
Державної інспекції з карантину рослин
по Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 18 жовтня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 9 квітня 2012 року,

у с т а н о в и л а :

У березні 2011 року Контрольно-ревізійне
управління в Харківській області (КРУ)
звернулося до суду з позовом до
Державної інспекції з карантину рослин
по Харківській області (Інспекція) про
зобов'язання виконати вимогу.

Зазначали, що проведеною ревізією
встановлено низку порушень посадовими
особами відповідача правил фінансової
дисципліни.

Посилаючись на те, що вимога усунути
вказані порушення Інспекцією
добровільно не виконана, просили з
урахуванням уточнення позовних вимог
зобов'язати відповідача виконати
вимогу КРУ № 07-21/1341 від 9 лютого 2011
року, а саме: повернути на баланс
Інспекції безоплатно передані
матеріальні цінності на загальну суму
230 301,41 грн; вжити заходи по
відшкодуванню витрат сторонньої
юридичної особи (Облдержкарантину по
Сумській області) на загальну суму 65631,64
грн та в разі необхідності провести
претензійно - позовну роботу;
відшкодувати до Державного бюджету
зайво виплачену премію в сумі 48 519грн, а
в разі необхідності провести
претензійно-позовну роботу;
відшкодувати до Державного бюджету
суму зайво виплаченої заробітної плати
суміснику в розмірі 32 435,99 грн;
відшкодувати до Державного бюджету
суму зайво виплаченої матеріальної
допомоги в розмірі 36 996,61 грн; провести
перерахунок та відповідні коригування
в бухгалтерському обліку щодо сум
внесків до державних цільових фондів
по зайво сплаченим коштам в загальній
сумі 52 249,73 грн; відшкодувати до
Державного бюджету відрядні в
загальному розмірі 16 688,80 грн, які
виплачені працівникам
Облдержкарантину без належного
документального підтвердження, а в
разі необхідності провести
претензійно - позовну роботу;
відшкодувати до Державного бюджету
відрядні (більш як 250 грн за добу)
отримані без дозволу керівника
установи на загальну суму 1414 грн, а в
разі необхідності провести
претензійно- позовну роботу;
відшкодувати до Державного бюджету
відрядні (витрати на сніданки) на
загальну суму 192 грн та
відобразити дебіторську
заборгованість за неповернутими
підзвітними сумами, а в разі
необхідності провести претензійно -
позовну роботу; відшкодувати до
Державного бюджету суму зайво
оплаченої вартості будівельних робіт в
загальному розмірі 34 622,40 грн та
відобразити по обліку дебіторську
заборгованість за невиконані роботи,
провести претензійно - позовну роботу
щодо повернення зазначених сум;
відшкодувати до Державного бюджету
вартість зайво списаного бензину в
розмірі 129,6 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 18 жовтня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 9 квітня 2012
року, позов задоволено.

У касаційній скарзі Інспекція,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального та матеріального
права, просить оскаржувані рішення
частково скасувати та змінити, зокрема:
відмовити в задоволенні вимоги про
повернення на баланс Інспекції
безоплатно переданих матеріальних
цінностей на загальну суму 230301,41 грн;
відмовити в задоволенні вимоги про
відшкодування до Державного бюджету
суми зайво виплаченої заробітної плати
суміснику в розмірі 32435,99 грн; змінити
рішення в частині вимоги відшкодувати
до Державного бюджету зайво виплачену
премію в сумі 48 519 грн (шляхом
зміни суми на 39 207,61 грн); змінити
рішення в частині вимоги відшкодувати
до Державного бюджету суму зайво
оплаченої вартості будівельних робіт в
загальному розмірі 38 622,40 грн (шляхом
заміни суми на 34 622,40 грн).

Заслухавши доповідача, здійснивши
перевірку доводів касаційної скарги,
матеріалів справи, колегія суддів
вважає, що скарга задоволенню не
підлягає.

Судами встановлено, що за результатами
проведеної КРУ ревізії складено акт
від 18 січня 2011 року № 07-20/1, яким
встановлено порушення Інспекцією
правил фінансової дисципліни. 9 лютого
2011 року КРУ направило відповідачу
вимогу про усунення виявлених порушень
за № 07-21/134.

Задовольнивши позов, суд першої
інстанції, з яким погодився і
апеляційний суд, виходив з того, що
вимоги КРУ, направлені суб'єктам
господарювання за наслідками ревізії,
є обов'язковими для виконання, проте
Інспекція ухиляється від
добровільного їх виконання.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що доводи, викладені в касаційній
скарзі, зазначених висновків не
спростовують.

Відповідно до пункту 7 статті 10 Закону
України від 26 січня 1993 року № 2939-ХІІ
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» (в редакції, чинній на момент
направлення спірних вимог) Головному
контрольно-ревізійному управлінню
України, контрольно-ревізійним
управлінням в Республіці Крим,
областях, містах Києві і Севастополі,
контрольно-ревізійним підрозділам
(відділам, групам) у районах, містах і
районах у містах надається право
пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів, вилучати в судовому порядку
до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
законодавства.

Згідно з частиною другою статті 15 цього
ж Закону законні вимоги службових осіб
державної контрольно-ревізійної
служби є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
ревізуються.

Як вбачається з доводів скарги,
Інспекція не заперечує факту наявності
порушень щодо усіх оскаржених у
касаційному порядку вимог.

При цьому зазначає, що суд помилково
задовольнив позов в частині вимоги
відшкодувати до Державного бюджету
суми зайво оплаченої вартості
будівельних робіт в загальному розмірі
38 622,40 грн, оскільки у позові йшлось про
відшкодування меншої суми, а саме 34 622,40
грн.

Викладене підтверджується матеріалами
справи, проте вимога скарги про зміну
рішення суду першої інстанції в цій
частині не підлягає задоволенню,
оскільки помилка вбачається технічною
і на час касаційного розгляду
виправлена судом першої інстанції
шляхом постановлення ухвали
Харківського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2011
року. Окремі технічні неточності і у
цій ухвалі не позбавляють Інспекцію
права на повторне звернення із заявою
про виправлення описки.

Щодо вимоги скарги про зміну рішень
судів в частині зобов'язання
відшкодувати до Державного бюджету
зайво виплачену премію в сумі 48
519 грн, колегія суддів також не вбачає
підстав для її задоволення. Позивач
просить замінити вказану суму на 39 207,61
грн, обґрунтовуючи це тим, що сума 48 519
грн включає в себе також і відрахування
до фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування, що
унеможливлює стягнення їх з особи.
Колегія суддів зазначає, що у рішенні
судів не йдеться про стягнення усієї
суми з особи, якій виплачено премію.
Порядок та спосіб виконання цієї
вимоги КРУ залишається на розсуд
Інспекції, що не позбавляє її
можливості вносити відповідні
коригування до звітності та
можливості здійснити перерахунок
внесків до цільових фондів.

Щодо вимоги скарги про відмову в
задоволенні позову в частині
повернення на баланс Інспекції
безоплатно переданих матеріальних
цінностей на загальну суму 230301,41 грн,
колегія суддів звертає увагу, що
Інспекцією не заперечується факту
незаконності передачі таких цінностей.
Водночас, відповідачем стверджується,
що виконання вимоги не є можливим,
оскільки відповідні цінності
(телефонні довідники, бланки) роздані
працівникам інших Інспекцій,
знаходяться в зношеному стані. Колегія
суддів вважає, що наведене не є
перешкодою для вжиття Інспекцію всіх
залежних дій для якнайбільш повного
повернення вказаних матеріальних
цінностей.

Щодо вимоги скарги про відмову в
задоволенні позову в частині
відшкодування до Державного бюджету
суми зайво виплаченої заробітної плати
суміснику в розмірі 32435,99 грн, колегія
суддів зазначає таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
вказана переплата виникла внаслідок
укладення трудового договору за
умовами 6-годинного робочого дня
замість максимально допустимого
законодавством для
сумісників-державних службовців
4-годинного.

Колегія суддів зазначає, що вказана
вимога КРУ не породжує жодних правових
наслідків для працівника, оскільки
останній навіть з урахуванням
безспірності наведеного порушення має
право на повну оплату своєї праці. Тим
не менш, зазначене не позбавляє
посадових осіб, які укладали
відповідний трудовий договір із
порушенням закону, від обов'язку
відшкодування необґрунтованих витрат.
Тому відповідна вимога не суперечить
законодавству.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державної інспекції з
карантину рослин по Харківській
області залишити без задоволення, а
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 18 жовтня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 9 квітня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді
М.І.Цуркан

Т.С.Розваляєва

Л.Т.Черпіцька