Справа № 2а-815/12
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-815/12
Головуючий у 1-й інстанції: Зінченко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
представника позивача ОСОБА_2-ОСОБА_3 на
постанову Солом'янського районного
суду м. Києва від 12 жовтня 2012 року по
справі за позовом представника
позивача ОСОБА_2-ОСОБА_3 до Управління
пенсійного фонду України в
Солом'янському районі м. Києва про
визнання дій не правомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Солом'янського районного
суду м. Києва від 12 жовтня 2012 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про задоволення
позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
Позивач є особою, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
та віднесена до групи ІІ, що
підтверджується наявною у матеріалах
справи копією посвідчення.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до
пенсійного фонду із заявою, в якій
просив призначити йому пенсію
відповідно до ст. 55 Закону України «Про
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», із зменшенням пенсійного
віку.

Однак, відповідач відмовив в
призначенні пенсії як особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, із зменшенням пенсійного
віку, що стало підставою для звернення
позивача із позовом до суду.

Суд першої інстанції відмовив в
задоволені позовних вимог з тих
підстав, що адміністративний позов є
необґрунтованим, а дії пенсійного
фонду є правомірними та такими, що
відповідають чинному законодавству.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Як вже було зазначено, позивач є
постраждалим внаслідок Чорнобильської
катастрофи ІІ категорії. Після
досягнення п'ятдесятирічного віку,
позивач звернувся до пенсійного фонду
із заявою, в якій просив призначити
йому пенсію відповідно до ст. 55 Закону
України «Про соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», із
зменшенням пенсійного віку на 8 років
як особі яка працювала у 1987 році у зоні
відчуження не менше 14 календарних днів,
та додатково 3 роки як особі, яка
відпрацювала на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком № 1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним у
встановленому порядку не менше 10 років.

Однак пенсійний фонд відмовив йому у
призначенні пільгової пенсії на
пільгових умовах з тих мотивів, що
чинним законодавством не передбачено
вихід на пенсію учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
із зниженням пенсійного віку.

Колегія суддів вважає такий висновок
необґрунтованим, та таким що не
відповідає чинному законодавству, та
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Так, відповідно до ст. 55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого для одержання
державних пенсій учасники ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС:

- які працювали у зоні відчуження з
моменту аварії до 1 липня 1986 року
незалежно від кількості робочих днів, а
з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не
менше 5 календарних днів пенсійний вік
знижується на 10 років;

- які працювали у 1987 році у зоні
відчуження не менше 14 календарних днів
пенсійний вік знижується на 8 років;

- які працювали з 1 липня 1986 року по 31
грудня 1986 року у зоні відчуження від 1
до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10
до 14 календарних днів, у 1988 році - не
менше 30 календарних днів, на діючих
пунктах санітарної обробки населення і
дезактивації техніки - не менше 14
календарних днів у 1986 році пенсійний
вік знижується на 5 років.

Як вбачається з трудової книжки та
довідки №81-К від 20.07.2011 року, позивач в
період з 16.06.1987 по 30.06.1987 року, та з
16.09.1987 року по 30.09.1987 року працював у
зоні відчуження, а саме не менше 14
календарних днів як то передбачено
законодавством, а тому має
беззаперечне право на зменшення
пенсійного віку на 8 років.

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що згідно із
внесеними змінами до п. 1 ч. 1 ст. 55 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 06.06.1996 № 230/96-ВР учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які відпрацювали
на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним у
встановленому порядку (чоловіки - 10
років і більше, жінки - 7 років 6 місяців
і більше), вік виходу на пенсію
зменшується додатково на три роки
понад передбачений цією статтею.

Однак, в матеріалах справи відсутні
докази того, що відповідач відпрацював
на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком № 1 більше 10
років, оскільки як трудовою книжкою,
так і наданими довідками
підтверджується лише дев'ятирічний
стаж роботи, що в свою чергу виключає
можливість додаткового зменшення
пенсійного віку на 3 роки.

Таким чином, колегія суддів приходить
до однозначного висновку, що позивач
має право на зменшення пенсійного віку
на 8 років, однак він завчасно звернувся
до пенсійного фонду із заявою про
призначення пільгової пенсії.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
позивача, що останній має право
звернутись із заявою про призначення
пільгової пенсії, однак після
досягнення ним 52 річного віку.

Отже, судом першої інстанції прийнято
вірне рішення щодо відмови в
задоволенні позовних вимог, а тому
підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно
ст. 200 КАС України залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, з урахуванням того, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2-ОСОБА_3 - залишити без
задоволення, а постанову
Солом'янського районного суду м. Києва
від 12 жовтня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Шурко О.І.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.