Справа № 145/2287/13-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 145/2287/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Мазурчак А.Г.
Суддя-доповідач: Курко О. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Курка О. П.

суддів: Матохнюка Д.Б. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Тиврівському районі Вінницької
області на постанову Тиврівського
районного суду від 18 листопада 2013 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України в Тиврівському районі
Вінницької області про перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання , -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 (Позивач)
звернувся до Тиврівського районного
суду з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі Вінницької
області (Відповідач) про визнання
протиправними дій щодо відмови у
здійсненні перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці.

Відповідно до постанови Тиврівського
районного суду Вінницької області від
18 листопада 2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
Відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати зазначену
постанову та прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Сторони повноважних представників в
судове засідання не направили, хоча
повідомлялися про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, що
підтверджується матеріалами справи.

До початку судового засідання через
канцелярію Вінницького апеляційного
адміністративного суду за вхідним №23/14
від представника Відповідача надійшла
заява з проханням розглянути
апеляційну скаргу без його участі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо доказів для правильного
вирішення апеляційної скарги, колегія
суддів визнала за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження, при цьому згідно частини 6
статті 12, частини 1 статті 41 КАС України,
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, суд вважає, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції - без змін, з наступних
підстав.

Як встановлено судом при дослідженні
матеріалів справи, ОСОБА_2 з 02.03.1977 року
по 16.01.2003 року працював на посаді судді
Тиврівського районного суду
Вінницької області. Після виходу у
відставку Позивачу призначено довічне
грошове утримання.

У зв'язку з набранням чинності ст.138
Закону України "Про судоустрій та
статус суддів" вважаючи, що має право на
не менше, ніж 90% грошового утримання
працюючого судді, Позивач звернувся до
управління Пенсійного фонду України у
Тиврівському районі Вінницької
області із заявою про здійснення
перерахунку довічного грошового
утримання.

Своїм листом №м-28 від 27 вересня 2013 року
Відповідач відмовив Позивачу у
перерахунку раніше призначеного
довічного грошового утримання на
підставі того, що згідно з ст. 138 Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів", перерахунки довічного
грошового утримання суддів окрім
суддів Конституційного Суду України не
передбачені.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
неправомірності відмови Відповідача
та задоволення позовних вимог, з огляду
на наступне.

Конституційний Суд України у
мотивувальній частині рішення від 14
грудня 2011 року № 18-рп/2011 зазначив, що
щомісячне довічне грошове утримання
судді є самостійною гарантією
незалежності судді та складовою його
правового статусу. Правова природа
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці та
щомісячного грошового утримання
працюючого судді є однаковою, а самі ці
поняття - однорідними та
взаємопов'язаними.

Згідно ч.3 ст.138 ЗУ "Про судоустрій і
статус суддів", щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80% грошового утримання судді, з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування. За кожний
повний рік роботи на посаді судді понад
20 років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на 2%
заробітку, але не більше 90% заробітної
плати судді, без обмеження граничного
розміру щомісячного довічного
грошового утримання.

Відповідно до частини 5 статті 138 Закону
«Про судоустрій і статус суддів» № 2453
у редакції Закону України від 08.07.2011 р. N
3668-VI передбачалось, що виплата
щомісячного довічного грошового
утримання, призначеного відповідно до
цієї статті, на період роботи на
посадах, які дають право на його
призначення або право на призначення
пенсії в порядку та на умовах,
передбачених законами України «Про
прокуратуру», «Про наукову і
науково-технічну діяльність», «Про
статус народного депутата України»,
«Про державну службу", припиняється. На
цей період призначається і
виплачується пенсія відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Максимальний розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність. Довічне грошове
утримання суддям виплачується
органами Пенсійного фонду України за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

Колегія суддів зазначає, що рішенням
Конституційного Суду України № 3-рп/2013
від 03 червня 2013 року встановлено, що
підлягають застосуванню частини 1, 2
статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону
№ 3668 як такі, що не суперечать
Конституції України; частина 3 статті
138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668,
яка суперечить Конституції України‚
не підлягає застосуванню як така, що
втратила чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина 3 статті 138 Закону
№ 2453 в редакції до змін, внесених
Законом № 3668, а саме: «Щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання. Перше, друге, трете речення
частини 5 статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668, що суперечать
Конституції України, не підлягають
застосуванню як такі, що втратили
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Проте підлягають застосуванню
перше речення частини 5 статті 138 Закону
№ 2453 в редакції до змін, внесених
Законом № 3668, а саме: «Пенсія або
щомісячне довічне грошове утримання
судді виплачується незалежно від
заробітку (прибутку), одержуваного
суддею після виходу у відставку"‚ та
четверте речення частини 5 статті 138
Закону № 2453 зі змінами, внесеними
Законом № 3668, а саме: «Довічне грошове
утримання суддям виплачується
органами Пенсійного фонду України за
рахунок коштів Державного бюджету
України. Дія статті 2 Закону № 3668 не
поширюється на Закон № 2453. Дія абзацу
другого пункту 2 розділу II «Прикінцеві
та перехідні положення» Закону № 3668 не
поширюється на правовідносини щодо
виплати суддям пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання).

У рішенні Конституційного Суду України
№ 3-рп/2013 від 03 червня 2013 року, зокрема,
зазначено, що конституційний статус
судді передбачає достатнє матеріальне
забезпечення судді як під час
здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

Зміст ст. 138 Закону № 2453 в редакції, яка
діє внаслідок прийняття рішення
Конституційного Суду України № 3-рп/2013
від 03 червня 2013 року, чітко та
однозначно встановлює співвідношення
та залежність розміру місячного
довічного грошового утримання судді у
відставці від розміру грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. Існуюче
формулювання змісту статті
зазначеного закону є цілком достатнім
для того, щоб зробити висновок, що зміна
розміру грошового утримання
працюючого на відповідній посаді
судді, є достатньою підставою для зміни
розміру відповідного місячного
довічного грошового утримання судді у
відставці.

Таким чином, колегія суддів не
погоджується з обґрунтуваннями
апеляційної скарги управління
Пенсійного фонду України в
Тиврівському районі Вінницької
області стосовно того, що наявність
прямо передбаченого порядку
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
тільки для суддів Конституційного Суду
України, вказує на неможливість
здійснення перерахунку суддям інших
рівнів.

Крім того, доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, тобто прийнята
постанова відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
її скасування не вбачається.

На підставі наведеного, враховуючи
положення ст. 195 КАС України та беручи
до уваги надане суду апеляційної
інстанції право перегляду рішень суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб, строках та
межах визначених законом.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Тиврівському районі Вінницької
області, - залишити без задоволення, а
постанову Тиврівського районного суду
від 18 листопада 2013 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Курко О. П.

Судді
Матохнюк Д.Б.

Совгира Д. І.