Справа № 806/6931/13-а
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2014 р.
Житомир справа №
806/6931/13-a

категорія 8.2.2

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Черноліхова С.В. ,

при
секретарі - Павлюк В.О., Смолінській
І.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом, у якому
просила визнати протиправним і
скасувати податкове
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області №
від 29 липня 2013 року про
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість на 3700, 00
грн. основного платежу і 925, 00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій. В
обгрунтування своїх вимог позивачка
зазначила, що підставою для прийняття
оспорюваного рішення стали висновки
контролюючого органу про
непідтвердження транспортування і
доставки придбаних у ТОВ
"Ю.О.Електронікс-1" автозапчастин, а
також відсутність вказаного
контрагента за місцем знаходження. З
такими висновками Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
позивачка не погоджується, оскільки
перевезення товару здійснювалося на
підставі договору поставки, окремий
договір перевезення сторонами
господарської операції не укладався,
податкові накладні виписані особою,
яка станом на серпень 2012 року була
зареєстрована платником ПДВ, придбані
запчастини у подальшому були
реалізовані, що свідчить про
реальність такої господарської
операції. Крім того, платник податків
не може нести відповідальність за дії
свого контрагента.

Представники позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю і просили їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнали і
просили у їх задоволенні відмовити.
Пояснили, що позивачкою завищено
податковий кредит за серпень 2012 року
внаслідок віднесення до його складу 3700,
00 грн. ПДВ з вартості придбаних у ТОВ
"Ю.О.Електронікс-1" автозапчастин за
відсутності товарно-транспортних
накладних на придбаний товар,
подорожніх листів на його перевезення,
документів по сертифікації запчастин,
довіреностей, актів на передачу товару.
Також за даними акта ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва ДПС №
817/22-90/32799525 від 27 березня 2013 року ТОВ
"Ю.О.Електронікс-1" за адресою
місцезнаходження відсутнє, керівник
Товариства ОСОБА_2 дав пояснення про те,
що ніякого відношення до
фінансово-господарської діяльності
ТОВ "Ю.О.Електронікс-1" він не має, жодних
документів податкової звітності та
фінансово-господарських документів не
підписував.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено, що під час проведеної
працівниками Житомирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області документальної
позапланової невиїзної перевірки з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого податкового
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності-фізичної
особи ОСОБА_1 за серпень 2012 року з ТОВ
"Ю.О.Електронікс-1" та подальшої
реалізації по ланцюгу постачання
виявлено відсутність здійснення
придбання фактичного товару, що
призвело до завищення податкового
кредиту, задекларованого в податковій
декларації з податку на додану
вартість за серпень 2012 року на 3700, 00
грн., чим порушено пункти 198.1, 198.3, 198.6
статті 198, пункти 201.1, 201.7 статті 201
Податкового кодексу України.

Підставою для таких висновків стала
відсутність товарно-транспортних
накладних на придбаний позивачкою
товар, подорожніх листів на його
перевезення, документів по
сертифікації запчастин, довіреностей,
актів на передачу товару, дані акта ДПІ
у Шевченківському районі м. Києва ДПС №
817/22-90/32799525 від 27 березня 2013 року про
відсутність ТОВ "Ю.О.Електронікс-1" за
адресою місцезнаходження, пояснення
керівника Товариства ОСОБА_2 про те, що
ніякого відношення до
фінансово-господарської діяльності
ТОВ "Ю.О.Електронікс-1" він не має, жодних
документів податкової звітності та
фінансово-господарських документів не
підписував.

За результатами перевірки складено акт
№ 607-1702 від 02 липня 2013 року (а.с. 12-21).

На підставі вказаного акта
контролюючим органом 29 липня 2013 року
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 29
липня 2013 року про збільшення позивачці
суми грошового зобов'язання по податку
на додану вартість на 3700, 00 грн.
основного платежу і 925, 00 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулює Податковий кодекс України
(пункт 1.1 статті 1).

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Об'єктом оподаткування є операції
платників податку, зокрема, з
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України (пункт 185.1 статті 185 Податкового
кодексу України).

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 цього Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
вказаного Кодексу, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При цьому, відповідно до пункту 201.4
статті 201 ПК України, податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Із системного аналізу вказаних вище
норм вбачається, що для отримання права
на податковий кредит із сум податку на
додану вартість, сплачених в ціні
придбаного товару (робіт, послуг),
платник ПДВ повинен мати податкові
накладні, видані на реально отриманий
товар (роботи, послуги).

Встановлено, що 01 серпня 2012 року між
позивачкою (Покупець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Ю.О.Електронікс-1" (Продавець) укладено
договір поставки № 8 (а.с. 56-57), за
умовами якого Продавець зобов'язується
поставити та передати у власність
Покупця товар (запчастини), а Покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах даного
Договору.

На підтвердження здійснення
господарських операцій з TOB
"Ю.О.Електронікс-1" позивачкою надано
копію видаткової накладної № 18 від 01
серпня 2012 року (а.с. 54) і податкової
накладної № 18 від 01 серпня 2012 року (а.с.
55).

Форма податкової накладної та порядок
її заповнення затверджені Наказом
Міністерства фінансів України від 01
листопада 2011 року № 1379, зареєстрованим
в Міністерстві юстиції України 22
листопада 2011 року за № 1333/20071 (далі -
Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку,
податкову накладну заповнює особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.
Податкова накладна вважається
недійсною у разі її заповнення іншою
особою, ніж зазначена у цьому пункті.

Згідно з пунктом 16 Порядку, усі
примірники податкової накладної
підписуються особою, уповноваженою
платником податку здійснювати
постачання товарів/послуг, та
скріплюються печаткою такого платника
податку - продавця.

Як вбачається із акта ДПІ у
Шевченківському районі м. Києва ДПС №
817/22-90/32799525 від 27 березня 2013 року (а.с.
73-84), у жовтні 2011 року невстановлені
особи перереєстрували ТОВ
"Ю.О.Електронікс-1" в органах державної
влади Шевченківського району м. Києва
на ім'я ОСОБА_2.

Відповідно до наданих ОСОБА_2 пояснень,
ніякого відношення до
фінансово-господарської діяльності
ТОВ "Ю.О.Електронікс-1" він не має, жодних
документів податкової звітності та
фінансово-господарських документів не
підписував.

Як вбачається із договору поставки № 8
від 01 серпня 2012 року, видаткової та
податкової накладної, на них міститься
підпис ОСОБА_2, який заперечує свою
причетність до діяльності цього
товариства.

Згідно з пунктом 2 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність в Україні",
обов'язковим реквізитом первинного
документу є особистий підпис особи, яка
його склала.

З урахуванням системного аналізу
зазначених норм, суд зауважує, що
оскільки податкова накладна є звітним
документом, який посвідчує факт
купівлі, продажу товарів (робіт,
послуг), виконання робіт тощо, всі
складені екземпляри податкової
накладної повинні бути підписані
власноручно уповноваженою платником
податку здійснювати продаж товарів
(робіт, послуг) особою.

За таких обставин, податкову накладну
№ 18 від 01 серпня 2012 року, яка стала
підставою для формування позивачкою
податкового кредиту, виписану ТОВ
"Ю.О.Електронікс-1", зареєстрованим в
Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України за
зверненням невстановлених осіб, та
підписану ОСОБА_2, який заперечує свою
участь у створенні та діяльності цього
товариства, зокрема й у підписанні
будь-яких первинних документів, не
можна вважати належно оформленим та
підписаним повноважною особою звітним
документом, що посвідчує факт
придбання товарів, а тому віднесення
відображених у них сум ПДВ до
податкового кредиту є безпідставним.

Аналогічна правова позиція міститься в
постанові Верховного Суду України від
05 березня 2012 року по справі за позовом
ТОВ "Нафта" до Шосткинської міжрайонної
державної податкової інспекції
Сумської області про скасування
податкових повідомлень-рішень
(http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/23740257), яка
відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС
України є обов'язковою для всіх судів
України.

Однак, лише накладні не можуть свідчити
про наявність зв'язку між фактом
придбання товарів і господарською
діяльністю підприємця.

Про відсутність факту здійснення
господарської операції можуть
свідчити такі обставини: всупереч
даним податкового обліку будь-кого з
учасників операцій відсутні зміни
активів, зобов'язань чи власного
капіталу; отримання майнової вигоди чи
права на таку вигоду будь-кого з
учасників операції виключно шляхом
зменшення бази оподаткування з певного
виду податку та/або отримання із
Державного бюджету за одночасної
відсутності об'єктивної можливості
отримати майнову вигоду від цієї
операції в інший спосіб; результати,
відображені у даних податкового обліку
будь-якого з учасників господарської
операції, фактично не настали
внаслідок відсутності відповідних дій
будь-кого з учасників такої операції.

Встановлення обґрунтованості права
платника податку на податковий кредит
полягає у встановленні факту
здійснення господарської операції
шляхом дослідження усіх первинних
документів, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції -договорів, актів виконаних
робіт, документів про перевезення,
зберігання товарів тощо. Відсутність
належних первинних документів може
свідчити про нездійснення самих
господарських операцій. Крім того,
дослідженню підлягає реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит; добросовісність цього платника
податку, яка полягає у відповідності
вчинених дій господарській меті, а
також реальність усіх даних, наведених
у документах, що надають право на
податковий кредит.

У порушення вимог Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 16 травня 1996 року № 99 і
зареєстрованої і Мінюсті України 12
червня 1996 року за № 293/1318, довіреності
на одержання запчастин від TOB
"Ю.О.Електронікс-1" не виписувалися.

Позивачка жодним іншим чином не довела
факту отримання товару від TOB
"Ю.О.Електронікс-1", тобто, що
господарські операції дійсно
відбулися і спричинили реальні зміни
майнового стану платника податків.

Суд не приймає до уваги доводи
представника позивачки про реалізацію
придбаних автозапчастин як
підтвердження реальності їх поставки,
оскільки належне документальне
підтвердження придбання саме цих
запчастин відсутнє.

Зазначені обставини є підставою для
застосування відповідних наслідків у
податковому обліку, якщо наведені у
договорах товари чи послуги фактично
не поставлялися, то придбання таких
товарів або послуг не відбулося.
Відповідно, право на податковий кредит
у такого платника податків не виникає,
оскільки при цьому не дотримано
обов'язкових умов для виникнення
такого права - придбання товарів
(послуг) з метою їх використання у
господарській діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Оскільки позивачкою не доведено
товарність здійснення з ТОВ
"Ю.О.Електронікс-1" операцій, тому
податковим органом правомірно
збільшено суму ПДВ на 3700, 00 грн.
основного платежу з нарахуванням 925, 00
грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Враховуючи все наведене вище, суд
дійшов висновку, що податкове
повідомлення-рішення Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області №
від 29 липня 2013 року прийняте з
дотриманням норм податкового
законодавства і не підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст.86, 94, 158-163, 167, 254 КАС
України суд, -

постановив:

У задоволенні позовних вимог
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
відмовити.

Постанова суду може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Житомирський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня отримання копії повного тексту
постанови.

Головуючий суддя
С.В. Черноліхов

Повний текст постанови виготовлено: 17
січня 2014 р.