Справа № 802/4498/13-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2013-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 грудня 2013 р.
Справа № 802/4498/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Віятик Наталії Володирівни,

за участю:

секретаря судового засідання:
Панченка Тараса Дмитровича

позивача: ОСОБА_1

відповідача:
Білобородова В.Д., Гетьман А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до: Інспекції з питань захисту права
споживачів у Вінницькій області

про: визнання незаконною та скасування
постанови, -

ВСТАНОВИВ:

08.11.2013 року фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, позивач)
звернувся до Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
Вінницькій області (далі - Інспекція,
відповідач) про визнання протиправним
та скасування постанови від 30.10.2013 року
№31 про накладення штрафних санкцій.

Позовні вимоги вмотивовані
незаконністю та необґрунтованістю
оскаржуваного рішення суб'єкта владних
повноважень з підстав помилкового
застосування відповідачем
відповідальності, передбаченої п. 2 ч. 2
ст. 44 Закону України «Про державний
ринковий нагляд і контроль нехарчової
продукції» (далі - Закон).

Позивач у судовому засіданні позов
підтримав та зазначив, що висновки
Інспекції, викладені в акті перевірки є
безпідставними, оскільки товар, щодо
якого встановлені порушення належить
іншому суб'єкту господарювання, який
здійснює свою господарську діяльність
в тому ж приміщені.

Представник відповідача в письмових
запереченнях проти позову заперечив,
зазначивши, що під час проведення
перевірки підприємця було встановлено
відсутність національного знаку
відповідності на продукції, яка
реалізовувалась позивачем, що є
порушенням законодавства про захист
прав споживачів, у зв'язку з чим штрафні
санкції застосовані правомірно.

В судовому засіданні 25.12.2013 року судом
допитано як свідка ОСОБА_4, який
здійснює підприємницьку діяльність в
приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 та є
співвласником приміщення (АДРЕСА_1), в
якому також здійснює господарську
діяльність ФОП ОСОБА_1

В своїх показах ОСОБА_4, зазначив, що як
фізична особа-підприємець займається
господарською діяльністю шляхом
продажу нехарчової продукції за
адресою АДРЕСА_1. Товари по яких
перевіряючими зафіксовані порушення
були придбані, що підтверджується
видатковими накладними №75 від 27.09.2013
року, №189353 від 21.11.2012 року та №416586 від
05.10.2013 року і реалізуються ним, а не
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1

Вивчивши фактичні обставини справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, свідка, дослідивши надані
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню у повному обсязі
огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22.10.2013 року
посадовими особами Інспекції було
проведено планову перевірку
дотримання вимог законодавства про
захист прав споживачів ФОП ОСОБА_1, що
здійснює свою господарську діяльність
за адресою: АДРЕСА_1, за наслідками якої
було складено акт перевірки дотримання
законодавства про захист прав
споживачів №0069 від 23.10.2013 р. (далі - акт
перевірки) та протокол №0031 від 23.10.2013
року.

В ході проведеної перевірки було
зафіксовано, що на реалізації у ФОП
ОСОБА_1 перебувають товари на яких
відсутній національний знак
відповідності, що є порушенням п.7
Постанови Кабінету Міністрів України
№1147 від 29.10.2009 року «Про затвердження
технічного регламенту безпеки
низьковольтного електричного
обладнання» та п.17 Постанови Кабінету
Міністрів України №785 від 29.07.2009 року
«Про затвердження технічного
регламенту з електромагнітної
сумісності обладнання», а саме:

- електродриль ударна SBM-600 DWT;

- лобзик електричний JS-65 Stern;

- водонагрівач газовий NEVA-4510.

Як зазначає відповідач, в ході
проведення перевірки не було
встановлено особу, що ввела таку
продукцію в обіг. При цьому, як
встановлено судом та не заперечувалось
відповідачем, перевіряючим були надані
копії видаткових накладних №75 від
27.09.2013 року, №189353 від 21.11.2012 року та №416586
від 05.10.2013 року в підтвердження
придбання та подальшої реалізації
вищевказаного товару СПД ОСОБА_4

Інспекцією 23.10.2013 року на адресу
позивача направлено лист про надання
необхідних відомостей щодо особи, яка
ввела продукцію в обіг, та відповідно
до якої зафіксовані порушення. Позивач
відповіді на вказаний лист Інспекції
не надіслав, посилаючись на об'єктивні
сімейні обставини, в підтвердження
чого надав копію виписки з історії
хвороби №9617 Міської клінічної лікарні
№1.

Зважаючи на те, що відповіді на
зазначений вище лист Інспекцією не
отримано, 30.10.2013 року заступником
начальника Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Вінницькій області
Бевзюком П.А. прийнято постанову № 31
про накладення штрафних санкцій щодо
порушень вимог п. 2 ч. 2 ст. 44 Закону
України «Про державний ринковий нагляд
і контроль нехарчової продукції» а
саме: введення в обіг продукції на якій
не нанесено національний знак
відповідності, що є порушенням п.7
Постанови Кабінету Міністрів України
№1147 від 29.10.2009 року «Про затвердження
технічного регламенту безпеки
низьковольтного електричного
обладнання» та п.17 Постанови Кабінету
Міністрів України №785 від 29.07.2009 року
«Про затвердження технічного
регламенту з електромагнітної
сумісності обладнання», сума штрафу -
8500,00 грн.

Визначаючись щодо позовних вимог суд
встановив наступне.

Правові та організаційні засади
здійснення державного ринкового
нагляду і контролю нехарчової
продукції встановлені Законом України
від 02.12.2010 року № 2735-VI "Про державний
ринковий нагляд і контроль нехарчової
продукції" (далі - Закон № 2735-VI).

У відповідності зі ст. 10, ст. 11 Закону №
2735-VI ринковий нагляд здійснюється
органами ринкового нагляду в межах
сфер їх відповідальності. Сфери
відповідальності органів ринкового
нагляду включають види продукції, що є
об'єктами технічних регламентів, і
можуть включати види продукції, що не є
об'єктами технічних регламентів.

Повноваження та порядок діяльності
органів ринкового нагляду, права та
обов'язки їх посадових осіб, які
здійснюють ринковий нагляд,
встановлюються цим Законом, законами
України "Про загальну безпечність
нехарчової продукції", "Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності" та
іншими законами України.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів
України від 01.06.2011 року № 573 "Про
затвердження переліку органів
державного ринкового нагляду та сфер
їх відповідальності" Державна
інспекція України з питань захисту
прав споживачів є органом державного
ринкового нагляду.

Відповідно до пп. 4, 6, 8, 11 ч. 1 даного
Закону з метою здійснення ринкового
нагляду органи ринкового нагляду в
межах сфер їх відповідальності:
проводять перевірки характеристик
продукції, в тому числі відбирають
зразки продукції та забезпечують
проведення їх експертизи
(випробування); приймають у випадках та
порядку, визначених цим Законом,
рішення про вжиття обмежувальних
(корегувальних) заходів, здійснюють
контроль стану виконання суб'єктами
господарювання цих рішень; приймають у
передбачених цим Законом випадках
рішення про знищення продукції або
приведення її в інший спосіб у стан,
який виключає використання цієї
продукції; вживають у порядку,
визначеному цим та іншими законами
України, заходів щодо притягнення до
відповідальності осіб, винних у
вчиненні порушень вимог цього Закону
та встановлених вимог.

Підпунктом "а" пункту 1 частини 2 статті
24 Закону № 2735-VI передбачено, що під час
проведення перевірки характеристик
продукції у її розповсюджувачів на
підставах, на початковому етапі
перевірки об'єктами перевірки є
наявність на продукції Національного
знака відповідності (у тому числі
ідентифікаційного коду призначеного
органу з оцінки відповідності), якщо
його нанесення на продукцію
передбачено технічним регламентом на
відповідний вид продукції, та
додержання правил застосування і
нанесення Національного знака
відповідності.

Як уже зазначалося, оскаржувана
постанова прийнята за результатами
виявлених під час перевірки порушень
позивачем вимог п.7 Постанови Кабінету
Міністрів України №1147 від 29.10.2009 року
«Про затвердження технічного
регламенту безпеки низьковольтного
електричного обладнання» та п.17
Постанови Кабінету Міністрів України
№785 від 29.07.2009 року «Про затвердження
технічного регламенту з
електромагнітної сумісності
обладнання», а саме: реалізація
товарів, на яких відсутні національні
знаки відповідності.

Статтею 13 Закону України «Про
стандарти, технічні регламенти та
процедури оцінки відповідності»
встановлено, що відповідність введених
в обіг в Україні продукції, процесів та
послуг технічним регламентам є
обов'язковою.

Вимоги технічних регламентів
поширюються на товари вітчизняного та
іноземного походження незалежно від їх
походження (п. 3 ч. 4 ст. 13 Закону).

Згідно Правил застосування
національного знака відповідності,
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 29 листопада 2001 p. N
1599, Національний знак відповідності
(далі - знак відповідності) засвідчує
відповідність позначеної ним
продукції вимогам технічних
регламентів, які поширюються на неї.
Знак відповідності наноситься тільки
на ті види продукції, опис яких
міститься в технічних регламентах. При
цьому нанесення знака відповідності є
обов'язковим. У разі підтвердження
відповідності продукції призначеним
органом з оцінки відповідності поряд
із знаком відповідності наноситься
ідентифікаційний номер цього органу
згідно з державним реєстром таких
органів. Знак відповідності наноситься
на продукцію безпосередньо її
виробниками. Знак відповідності
наноситься на виріб та/або на етикетку,
тару, пакування, експлуатаційну та
товаросупровідну документацію тощо.
Місце та спосіб нанесення (друкування,
наклеювання, гравірування, травлення,
штампування, лиття тощо) знака
відповідності визначається виробником
продукції. Дозволяється
використовувати зображення знака
відповідності у рекламі позначеної ним
продукції.

Відповідно до п. 5 Технічного
регламенту безпеки низьковольтного
електричного обладнання (затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 жовтня 2009 р. № 1149) введення
електрообладнання в обіг на території
України дозволяється за умови, що його
розроблено та виготовлено відповідно
до встановлених вимог безпеки, у разі
дотримання яких таке
електрообладнання не створюватиме
небезпеки для життя та здоров'я людей,
тварин, майна і довкілля.

Пунктом 7 цього ж регламенту
унормовано, що забороняється введення
в обіг електрообладнання без
декларації про відповідність та
національного знака відповідності,
нанесеного згідно з правилами,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 29 листопада 2001 р.
№ 1599 «Про затвердження опису та правил
застосування національного знака
відповідності» (Офіційний вісник
України, 2001 p., № 49, ст. 2188).

Національний знак відповідності
наноситься виробником або його
уповноваженим представником
безпосередньо на електрообладнання, а
у разі відсутності можливості його
нанесення - відповідно на пакування або
документацію, що супроводжує
електрообладнання (інструкцію з
експлуатації, гарантійне свідоцтво
тощо), так щоб забезпечувалася його
чіткість, розбірливість та незмивність
протягом передбаченого строку служби.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 44 Закону № 2735-VI
до розповсюджувача застосовуються
штрафні санкції у разі розповсюдження
продукції, на якій відсутній
Національний знак відповідності, якщо
його нанесення на продукцію
передбачено технічним регламентом на
відповідний вид продукції, - у розмірі
від ста п'ятдесяти до двохсот
п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а за
повторне протягом трьох років вчинення
такого самого порушення, за яке на
особу вже було накладено штраф, - у
розмірі від двохсот до трьохсот
п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

За змістом наведеної норми,
відповідальність настає саме за
розповсюдження суб'єктом
господарювання продукції, на якій
відсутній Національний знак
відповідності, якщо його нанесення на
продукцію передбачено технічним
регламентом на відповідний вид
продукції.

Однак суд вважає, що відповідачем
постанову від 30.10.2013 року № 31про
накладення штрафних санкцій винесено
без урахування фактичних обставин, а
тому така постанова підлягає
скасуванню з огляду на наступне.

Статтею 238 Господарського кодексу
України визначено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків. Види
адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх
застосування визначаються цим
Кодексом, іншими законодавчими актами.
Адміністративно-господарські санкції
можуть бути встановлені виключно
законами.

З огляду на викладене фінансові
санкції у вигляді штрафів за
розповсюдження продукції, на якій
відсутній Національний знак
відповідності, є
адміністративно-господарськими
санкціями. Підставою застосування
даного виду санкцій є
адміністративно-господарське
правопорушення - винне, протиправне
невиконання чи неналежне виконання
суб'єктом господарювання своїх
зобов'язань, передбачених чинним
законодавством, що порушує права інших
суб'єктів господарювання.

Обґрунтовуючи правомірність
накладення штрафних санкцій,
відповідач зазначає, що вживав всіх
необхідних заходів, передбачених ст. 8
Закону № 2735-VI, для з'ясування особи, що
ввела продукцію в обіг, на якій
відсутній національний знак
відповідності. Так, позивачу
пропонувалося у строк до 29.10.2013 року
надати документи, які б дали можливість
встановити особу, що ввела таку
продукцію в обіг, однак, позивач таких
документів у запропонований строк не
надав.

Проте відповідач при прийнятті
оскаржуваною постанови не врахував
надані під час перевірки видаткові
накладні №75 від 27.09.2013 року, №189353 від
21.11.2012 року та №416586 від 05.10.2013 року, які
підтверджують, що товар, який
зазначений в акті перевірки, належить і
реалізується фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4. Вказаній
особі відповідно до Витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності належить 1/2 частина
приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Допитаний у судовому засіданні як
свідок ОСОБА_4 підтвердив зазначені
обставини.

Відтак, з урахуванням досліджених під
час розгляду справи по суті обставин
суд дійшов висновку, що на позивача
накладено фінансову санкцію без
вчинення ним будь-якого порушення,
винної поведінки з його боку.

Враховуючи, що необхідною умовою для
притягнення до юридичної
відповідальності є встановлення
складу правопорушення як сукупності
об'єктивних та суб'єктивних ознак, що
характеризують діяння як
правопорушення, суд доходить висновку,
що підстави для застосування
фінансових санкцій до позивача
відсутні.

Визначаючись щодо розподілу судових
витрат у справі, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України відповідно
до задоволених вимог (або відповідного
місцевого бюджету, якщо іншою стороною
був орган місцевого самоврядування,
його посадова чи службова особа).

Згідно з ч. 1 ст. 98 КАС України суд
вирішує питання щодо судових витрат у
постанові суду або ухвалою.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
сплати судового збору", який набрав
чинності з 23 жовтня 2013 року, внесено
зміни у підпункті 1 пункту 3: а саме: за
подання до адміністративного суду
адміністративного позову немайнового
характеру ставка судового збору
складає 0,06 розміру мінімальної
заробітної плати, майнового характеру -
2 відсотки розміру майнових вимог, але
не менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 4
розмірів мінімальної заробітної плати.

З 1 січня 2013 року встановлена
мінімальна заробітна плата у розмірі
1047,00 грн.

Водночас частиною 3 статті 4 Закону
України "Про судовий збір" встановлено,
що під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Позивач заявив вимоги майнового
характеру і тому відповідно до вимог
абз. 2 п. 3 ч. 2 та ч. 3 ст. 4 Закону України
"Про судовий збір" до позовної заяви
додано платіжні доручення про сплату
судового збору у розмірі 172,82 грн. Інших
судових витрат, окрім судового збору,
під час розгляду справи не встановлено.

Відповідно до підпункту 3 пункту 9
розділу VI "Прикінцеві та перехідні
положення" Бюджетного кодексу України
у разі безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Пунктом 19 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ передбачено, що безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

З огляду на викладене та з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами суд вважає за
необхідне стягнути судові витрати
позивача у розмірі 172,05 грн. із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання з рахунків
суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

Решта суми судового збору у розмірі
1548,45 грн. стягується з відповідача
згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" пропорційно до
задоволеної частини вимоги.

Згідно з частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно частини першої статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Проаналізувавши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що заявлені позивачем
вимоги підлягають задоволенню
повністю.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, Вінницький
окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
постанову Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Вінницькій області
№31 від 30.10.2013р. про накладення штрафних
санкцій.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
понесені ним судові витрати у вигляді
судового збору в сумі 172 (сто сімдесят
дві) грн. 05 коп.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на спеціальний рахунок
Державної судової адміністрації
України (банк одержувача - ГУ ДКСУ У
Вінницькій області, код банку 802015, р/р
4002) судовий збір у сумі 1548 (одна
тисяча п'ятсот сорок вісім) грн. 45 коп.
шляхом його безспірного списання
органами ДКСУ з рахунків Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Віятик Наталія
Володимирівна