Справа № 2а-1395/11
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
Справа №
9104/31556/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Галицького відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
постанову Галицького районного суду м.
Львова від 26 грудня 2011 року в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до Галицького відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради, про визнання
протиправною бездіяльність, стягнення
недоплаченої суми допомоги,

встановив:

07.12.2011р. позивач ОСОБА_2 звернувся до
суду із адміністративним позовом до
відповідача Галицького відділу
соціального захисту управління
соціального захисту ДГП Львівської МР,
у якому просив визнати протиправною
бездіяльність відповідача щодо
залишення без перерахунку та виплати
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня у 2011 р.; стягнути з відповідача
3360 грн. недорахованої суми щорічної
разової грошової допомоги як учаснику
бойових дій до 5 травня 2011 р.;
зобов'язати відповідача зробити
перерахунок за останні 3 р. з
урахуванням реальної мінімальної
пенсії за віком згідно законів «Про
державний бюджет України на 2009-2011 рр.»
тб. з нарахуванням недорахованої
різниці на особистий рахунок позивача;
зобов'язати відповідача в подальшому
нараховувати щорічну до 5 травня разову
грошову допомогу у розмірі учасникам
бойових дій - 5 мінімальних пенсій за
віком згідно Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», Конституції
України, Рішень КСУ.

Відповідач Галицький відділ
соціального захисту управління
соціального захисту ДГП Львівської МР
позову не визнав, у суді першої
інстанції подав заперечення, просив
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 26 грудня 2011 року
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано протиправними дії
відповідача в частині невиплати
щорічної разової грошової допомоги до 5
травня 2011 р. позивачу в належному
розмірі. Зобов'язано відповідача
провести перерахунок та виплату
щорічну разову грошову допомогу до 5
травня 2011 р. позивачу відповідно до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», з урахуванням уже виплаченої
суми. В решті позовних вимог
відмовлено.

Постанову суду оскаржив відповідач.
Вважає, що постанова є безпідставною і
необґрунтованою, прийнята з порушенням
норм матеріального права і
процесуального права та підлягає
скасуванню з підстав викладених в
апеляційній скарзі.

Зокрема, в обґрунтування апеляційних
вимог апелянт посилається на те, що
відповідач проводив виплату належної
позивачу допомоги у межах кошторисних
призначень. Наявність рішень
Конституційного Суду України не дає
підстав суду для застосування до
спірних правовідносин показника
мінімальної пенсії за віком, який
визначений згідно ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», як розрахункову
величину для визначення розмірів
разової грошової допомоги. Також
відповідач не наділений повноваження
на самостійне визначення розміру
спірної допомоги. Судом не з'ясовано
питання перерахування бюджетних
коштів на рахунки відповідача для
проведення розглядуваних виплат.
Зазначає апелянт, що на даний час
відсутні акти, які б визначали порядок
та умови здійснення наведеної
допомоги. Остання є разовою виплатою і
законом не передбачена можливість
повторних виплат чи доплат цієї
допомоги при подальшій зміні її
розміру.

Апелянт просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні
адміністративного позову в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що апеляційну скаргу
апелянта слід залишити без
задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач ОСОБА_2 є
учасником бойових дій, що
стверджується копією відповідного
посвідчення (а.с.8).

Позивачу на підставі постанови КМ
України № 341 від 04.04.2011р. «Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачується в 2011 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань» органом праці та
соціального захисту населення
виплачена щорічна разова грошова
допомога до 5 травня у 2011 році в розмірі
460 грн. (а.с.11-12).

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
викладені в новій редакції положення
ч.5 ст.12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», відповідно до
яких щорічно до 5 травня учасникам
бойових дій виплачується разова
грошова допомога у розмірі, який
визначається КМ України в межах
бюджетних призначень, встановлених
законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10-рп/2008 від 22.05.2008р. наведені
положення визнані неконституційними.

Отже, починаючи з 22.05.2008 р., відновлено
дію ч.5 ст.12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», відповідно до
якої розмір грошової допомоги
учасників бойових дій має становити
п'ять мінімальних пенсій за віком.

Таким чином, відповідачем неправомірно
здійснена позивачу виплата допомоги у
розмірі, який визначений постановою КМ
України № 341 від 04.04.2011р. «Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачується в 2011 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань».

Окрім цього, суд апеляційної інстанції
звертає увагу на те, що спірні
правовідносини не регулюються
положеннями Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
нормами якого не передбачено
конкретного розміру спірної допомоги.

Приписами п.4 розділу VII «Прикінцеві
положення» установлено, що у 2011 році
норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
статей 14, 22, 37 та частини третьої статті
43 Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених КМ України
виходячи з наявного фінансового
ресурсу бюджету Пенсійного фонду
України на 2011 рік.

З урахуванням наведеного, вказана
правова норма не поширює свою дію на
правовідносини щодо виплати щорічної
разової грошової допомоги, яка
передбачена приписами Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальна
пенсія за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, виплата щорічної допомоги
учаснику бойових дій до 5 травня за 2011
рік повинна становити п'ять
мінімальних пенсій за віком, з
урахуванням вимог ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

За таких обставин, позивач має право на
отримання спірної допомоги у розмірі
п'яти мінімальних пенсій за віком, з
урахуванням вимог ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» розмірів щорічної грошової
допомоги як на причину невиконання
зобов'язань до уваги не приймаються,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до переконання про
підставність позовних вимог щодо
визнання відмови органу праці та
соціального захисту населення у
проведенні перерахунку щорічної
разової грошової допомоги
протиправною, зобов'язання відповідача
нарахувати і виплатити на користь
позивача недоплачену частину спірної
допомоги за 2011 рік.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
суд апеляційної інстанції не вбачає і
вважає, що апеляційну скаргу на неї
слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Галицького відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради - залишити без
задоволення.

Постанову Галицького районного суду м.
Львова від 26 грудня 2011 року в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до Галицького відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради, про визнання
протиправною бездіяльність, стягнення
недоплаченої суми допомоги - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
Р.Й. Коваль

Н.М. Судова-Хомюк