Справа № 825/4698/13-а
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 січня 2014 року
Чернігів Справа №
825/4698/13-а

Чернігівський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Непочатих В.О.,

при секретарі
Ленько О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача Репех Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Чернігівського міського управління
юстиції Чернігівської області
Удянської Яни Миколаївни,
Реєстраційної служби Чернігівського
міського управління юстиції
Чернігівської області, 3-тя особа:
ОСОБА_5 про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О
В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Чернігівського міського управління
юстиції Чернігівської області
Удянської Я.М., Реєстраційної служби
Чернігівського міського управління
юстиції Чернігівської області, 3-тя
особа: ОСОБА_5, в якому просить визнати
протиправним та скасувати рішення
державного реєстратора на нерухоме
майно Реєстраційної служби міського
управління юстиції Чернігівської
області Удянської Я.М. від 23.10.2013 року №
7092877; зобов'язати реєстраційну службу
Чернігівського міського управління
юстиції Чернігівської області
скасувати в Реєстрі прав власності на
нерухоме майно запис про реєстрацію
прав власності на 3/4 частини квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_5; зобов'язати
реєстраційну службу Чернігівського
міського управління юстиції
Чернігівської області зареєструвати
за позивачем право власності на 3/4
частини квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень від 23.10.2013 року є
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню, оскільки згідно договору
дарування частини квартири від
14.07.2004 року ОСОБА_5 передав у власність
позивача 3/4 частини квартири АДРЕСА_1, і
тому він має право на його державну
реєстрацію. Позивач стверджує, що
законодавством не встановлено строк,
протягом якого особа, яка за договором
дарування набула права власності на
нерухоме майно, повинна здійснити
державну реєстрацію цього права у
Державному реєстрі прав власності на
нерухоме майно, та відсутність такої
реєстрації не позбавляє позивача
набутого за договором права власності
та не обмежує його.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав повністю та
пояснив, що державним реєстратором
правомірно було відмовлено у
реєстрації права власності на підставі
договору дарування частини квартири
від 14.07.2004 року за позивачем на
3/4 частини квартири, що розташована в
АДРЕСА_1, оскільки згідно інформації з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно є наявний запис від 03.03.2007 року, що
право власності 3/4 частини вказаної
квартири зареєстровано за ОСОБА_5

Від 3-тьої особи: ОСОБА_5 до суду
надійшло клопотання про розгляд справи
за його відсутності, вважає що
адміністративний позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача та його
представника, представника
відповідача, розглянувши подані
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору
дарування частини квартири від
14.07.2004 року, зареєстрованому в реєстрі
за № 2-3935 та засвідченого державним
нотаріусом Першої Чернігівської
державної нотаріальної контори ОСОБА_6,
дарувальник ОСОБА_5 передав безоплатно
у власність обдарованій ОСОБА_1
3/4 частини квартири, що розташована в
АДРЕСА_1 (а.с. 8-9).

04.10.2013 року позивач звернувся до
Реєстраційної служби Чернігівського
міського управління юстиції
Чернігівської області з заявою про
проведення державної реєстрації права
власності на 3/4 частини квартири, що
розташована в АДРЕСА_1.

За результатами розгляду вказаної
заяви, державним реєстратором
Реєстраційної служби Чернігівського
міського управління юстиції
Чернігівської області Удянською Я.М.
23.10.2013 року було прийнято рішення про
відмову у державній реєстрації права
власності на 3/4 частини квартири, що
розташована в АДРЕСА_1 за позивачем (а.с.
16).

Зазначене рішення мотивоване тим, що
подані документи для проведення
державної реєстрації прав не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, а саме поданий на
реєстрацію договір дарування на 3/4
частини квартири був укладений 14.07.2004
року, під час здійснення пошуку
відомостей щодо даного об'єкта було
знайдено інформацію з Реєстру прав
власності на нерухоме майно згідно
якої право власності на ці 3/4 частини
майна були зареєстровані попереднім
власником 03.03.2007 року згідно дубліката
свідоцтва про право на спадщину 1-319,
від 23.02.2007 року та свідоцтва про право
власності від 03.06.1993 року.

Спеціальним законом, що визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
є Закон України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (далі - Закон).

Відповідно до частини другої статті 9
Закону державний реєстратор, зокрема,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Згідно пункту 2 частини першої статті 24
Закону у державній реєстрації прав та
їх обтяжень може бути відмовлено у
разі, якщо: подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

За наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень (частина друга статті 24
Закону).

Отже, на підставі наведених норм права,
на державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Чернігівського міського управління
юстиції Чернігівської області
покладений обов'язок при розгляді
заяви про реєстрацію права власності
на нерухоме майно встановити, чи не має
перешкод в реєстрації цього права, та
відповідно надано право для прийняття
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень.

Перевіривши оскаржуване позивачем
рішення, суд дійшов висновку про його
правомірність та відповідність Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», оскільки позивач просив
зареєструвати право власності на 3/4
частини квартири 91, що розташована в
місті Чернігові по вулиці
Мстиславській, будинок № 138 згідно
договору дарування частини квартири
від 14.07.2004 року, проте дане нерухоме
майно вже було зареєстроване 03.03.2007
року за ОСОБА_5 на підставі
правовстановлюючих документів, а саме:
дубліката свідоцтва про право на
спадщину за законом від 23.02.2007 року №
1-319, свідоцтва про право власності від
22.06.2011 року № 703.

Тому в задоволенні позовної вимоги про
визнання протиправним та скасування
рішення державного реєстратора на
нерухоме майно Реєстраційної служби
міського управління юстиції
Чернігівської області Удянської Я.М.
від 23.10.2013 року № 7092877 необхідно
відмовити.

Щодо позовної вимоги зобов'язати
реєстраційну службу Чернігівського
міського управління юстиції
Чернігівської області скасувати в
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно запис про реєстрацію прав
власності на 3/4 частини квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_5, суд зазначає
наступне.

Згідно частини першої статті 722
Цивільного кодексу України право
власності обдаровуваного на дарунок
виникає з моменту його прийняття.

Частиною першою статті 182 Цивільного
кодексу України визначено, що право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Як встановлено в судовому засіданні,
проведена 03.03.2007 року реєстрація права
власності на 3/4 частини квартири, що
розташована в АДРЕСА_1, за ОСОБА_5
відбулася після нотаріального
посвідчення вищезазначеного договору
дарування частини квартири від 14.07.2004
року та прийняття дарунку позивачем у
власність.

Тому, з метою можливості реалізації
позивачем своїх законних прав щодо
державної реєстрації права власності
на отримане у власність нерухоме майно
за договором дарування, необхідно
зобов'язати реєстраційну службу
Чернігівського міського управління
юстиції Чернігівської області
скасувати в Реєстрі прав власності на
нерухоме майно запис від 03.03.2007 року про
реєстрацію права власності на 3/4
частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5

Також позивач просить суд зобов'язати
реєстраційну службу Чернігівського
міського управління юстиції
Чернігівської області зареєструвати
за позивачем право власності на 3/4
частини квартири АДРЕСА_1

За своєю правовою природою, відповідно
до норм чинного законодавства,
повноваження відповідача щодо
здійснення державної реєстрації прав
та їх обтяжень є виключною
компетенцією уповноваженого органу.

Як випливає зі змісту Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим статтею 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя. Тому
завданням адміністративного суду є
контроль за легітимністю прийняття
рішення.

Таким чином, вищевказана позовна
вимога є формою втручання в
дискреційні повноваження відповідача
та виходить за межі завдань
адміністративного судочинства, а тому
задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною першою та другою
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням зазначеного, суд, на
підставі наданих доказів в їх
сукупності, системного аналізу
положень законодавства України
приходить до висновку, що
адміністративний позов ОСОБА_1
підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

За таких обставин, з Державного бюджету
України на користь позивача підлягають
стягненню судові витрати у розмірі 22,94
грн.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
69, 70, 71, 158 - 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зобов'язати реєстраційну службу
Чернігівського міського управління
юстиції Чернігівської області
скасувати в Реєстрі прав власності на
нерухоме майно запис від 03.03.2007 року про
реєстрацію права власності на 3/4
частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_5.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 22,94 грн.

В решті позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя:
В.О. Непочатих