Справа № 825/1628/13-а
Суддя: Оксененко О.М.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1628/13-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Оксененко О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

16 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Оксененка О.М.,

суддів - Бистрик Г.М., Усенка В.Г.,

при секретарі - Січкаренко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у м. Чернігові
державної податкової служби на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "ТРАНС ЛАЙН ГРУП" до
державної податкової інспекції у м.
Чернігові державної податкової служби
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТРАНС ЛАЙН ГРУП"
звернулося до Чернігівського
окружного адміністративного суду з
позовом до державної податкової
інспекції у м. Чернігові державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 17
грудня 2012 року: №, №, №
та №.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції з мотивів порушення
судом норм матеріального права та
прийняти нову постанову, якою у
задоволені позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
ДПІ у м. Чернігові проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку товариства з обмеженою
відповідальністю "ТРАНС ЛАЙН ГРУП" з
питань правильності декларування в
податковій звітності з ПДВ у складі
податкового кредиту операцій з ТОВ
ПІДПРИЄМСТВО "МОДЕМ" за квітень 2011 року,
з ПП "НАФТА - КАПІТАЛ" за листопад 2010
року та в деклараціях з податку на
прибуток підприємства за 4 квартал 2010
року та 2 квартал 2011 року.

За результатами вказаної
перевірки відповідачем було складено
Акт від 30.11.2012 №2556/22/35884094, за змістом
якого позивачем порушено положення
пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.7.1 п.7.7 ст.7
Закону України «Про податку на додану
вартість»., п.198.2, п.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, що призвело до
завищення залишку від'ємного значення,
який після бюджетного відшкодування
включається до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду на суму 44880,00 грн. за листопад 2010
року; п.198.2, п.198.6 ст. 198, п.200.1, п.200.2 ст., що
призвело до заниження ПДВ, який
підлягає сплаті до бюджету на суму 62921,00
грн. за квітень 2011 року; п.3.1, п.5.1 ст.5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств»; пп.134.1.1 п.134.1 ст.
134, п.138.1, п.138.2, п.138.4 ст. 138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.
139 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
прибуток на загальну суму 110638,00 грн. в
тому числі за 4 квартал 2010 року - 67320,00
грн., за 2 квартал 2011 - 43318,00 грн. та
зменшено від'ємне значення об'єкта
оподаткування на суму 129263,00 грн. за цей
період.

На підставі висновків вказаного акту
перевірки відповідачем було прийнято
податкові повідомлення-рішення від 17
грудня 2012 року: №000548232, яким зменшено
суму від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток у
розмірі 126263,00 грн.; №, яким
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 44880,00 грн.; №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 62922,00 грн., з них: 62921,00 грн. -
за основним платежем та 1,00 грн. - за
штрафними санкціями; №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
113443,00 грн., з них: 99418,00 грн. - за основним
платежем та 14025,00 грн. - за штрафними
санкціями.

Не погодившись з вищевказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач звернувся до суду з даним
позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції прийшов до висновку
про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
з наступних підстав.

Згідно з п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником)

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
цього Кодексу).

Згідно абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
валові витрати у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в своїй
господарській діяльності що, в першу
чергу, має підтверджуватись належним
чином оформленими первинними
документами. Документи, які не мають
статус первинних, самі по собі не
можуть підтверджувати реальність
здійснення господарської операції та,
відповідно, валові витрати. При цьому
неодмінною характерною рисою
господарської діяльності в рамках
податкових відносин є її направлення
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах.

Крім цього, відповідно до
підпункту «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

В силу п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з
безпосереднім придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Аналогічні вимоги визначено пунктами
7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», підпунктом 5.3.9 статті
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

З наведеного вбачається, що умовою для
виникнення у платника податку права на
формування податкового кредиту є
придбання платником податків товарів
(послуг) для використання їх в своїй
господарській діяльності. Підставою
для виникнення такого права є
податкова накладна, виписана
контрагентом платника податків, який
зареєстрований як платник податку на
додану вартість.

Згідно п. 5 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом ДПА України № 165 від 30.05.1997
затвердженим в Міністерстві юстиції
України 23.06.1997 за № 233/2037, визначено один
випадок недійсності податкової
накладної, а отже і неможливості
формування на її підставі податкового
кредиту - якщо вона заповнена особою,
яка не зареєстрована як платник ПДВ.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Колегія суддів зазначає, що із
системного аналізу положень цих норм
законодавства України вбачається, що
податковий кредит є правом платника
податку щодо зменшення податкових
зобов'язань звітного періоду, яке
виникає виключно за наявності
податкових накладних. Закон забороняє
включення до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених у
складі ціни придбання товарів (робіт,
послу), якщо ці суми не підтверджені
податковими накладними, та передбачає
відповідальність платника податків за
порушення цих вимог у вигляді
фінансових санкцій.

Отже, виникнення права платника
податку на податковий кредит є
наслідком фактичного проведення
господарської операції, яка є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість, за наявності первинних
документів.

Також, в інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України №
742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що судам
належить звертати особливу увагу на
дослідження обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку. При цьому приймати
на підтвердження даних податкового
обліку можна лише достовірні первинні
документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати рух активів у процесі
здійснення господарської операції.

Таким чином, колегія суддів зазначає,
що умовою для виникнення у платника
податку права на формування
податкового кредиту є придбання
платником податків товарів (послуг) для
використання їх в своїй господарській
діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, у
перевіряємому періоді позивач мав
взаємовідносини з ТОВ ПІДПРИЄМСТВО
"МОДЕМ" та ПП "НАФТА-КАПІТАЛ".

Так, між ТОВ ПІДПРИЄМСТВО "МОДЕМ"
(Постачальник) та ТОВ "ТРАНС ЛАЙН ГРУП"
(Покупець) та ПП "НАФТА-КАПІТАЛ" та ТОВ
"ТРАНС ЛАЙН ГРУП" було укладено
договори поставки.

Реальність виконання вказаних
договорів підтверджується наступними
первинними і розрахунковими
документами: рахунками-фактурами,
податковими та видатковими накладними,
товарно-транспорними накладними,
виписками по рахунках, платіжними
дорученнями, журналом-ордером та
відомістю по рахунку, договорами
оренди приміщення.

Придбані товари було поставлено на
облік підприємства, що підтверджується
прибутковим накладними.

Також, придбані товари у ТОВ
ПІДПРИЄМСТВО "МОДЕМ" та ПП
"НАФТА-КАПІТАЛ" були використані в
господарській діяльності позивача, що
підтверджується договорами з
влаштування дорожніх розміток:
договором субпідряду №1-11 від 10.03.2011,
укладеного з КП Ніжинська пересувна
шляхобудівельна механізована колона,
виконання якого підтверджується
довідкою про вартість виконаних робіт
та витрат за квітень 2011 року, актом
приймання виконання будівельних робіт
за квітень 2011 року, підсумковою
відомістю ресурсів (витрати - по факту)
та розрахунками; договором субпідряду
від 18.09.2010, укладеного з Тодіні
Конструкціоні дженералі С.п.А.,
виконання даного договору
підтверджується відомостями об'єма
робіт; договором субпідряду №2/10 від
18.10.2010, укладеного з представництвом
"ГЮЛЬСАН ІНШААТ САНАІ ТУРИЗМ НАКЛІЯТ ВЕ
ТІДЖАРЕТ АНОНІМ ШІРКЕТІ", виконання
якого підтверджується актом приймання
виконання підрядних робіт за грудень
2010 року, відомістю об'єма робіт;
договором про надання послуг
укладеного з ТОВ "Азеркорпу-Аутобан"
№16-10 від 12.11.2010, виконання якого
підтверджується актом приймання
наданих послуг за грудень 2010 року,
довідкою про вартість виконаних робіт
та витрат за грудень 2010 року

Використані матеріали було
відображено в складському обліку
товариства, що підтверджується звітами
про витрати основних матеріалів у
будівництві в співставленні з
виробничими нормами; накладними на
передачу матеріалів у виробництво;
накладною на внутрішнє переміщення.

Всі зазначені вище документи
підписані та скріплені печатками
сторін та мають всі реквізити як того
вимагає чинне законодавство України.

Крім того, суд апеляційної інстанції
звертає увагу, що відповідачем не
надано, як того вимагають положення
чинного законодавства України,
доказів, які б свідчили про те, що
документи, виписані на виконання
договору, були сфальсифікованими, як і
не надано відомостей про звернення до
правоохоронних органів у зв'язку з
виявленими порушеннями складання
завідомо неправдивих документів
звітності.

З вказаного слідує, що належними
та допустимими доказами відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, на якого
покладено обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого ним рішення,
не довів обґрунтованість висновків
акту перевірки, відтак, правочини,
укладені позивачем з ТОВ ПІДПРИЄМСТВО
"МОДЕМ" та ПП "НАФТА-КАПІТАЛ"
відповідають нормам чинного
законодавства України, фактичні
обставини об'єктивно засвідчують
здійснення дослідженої судом
господарської діяльності позивача з
контрагентами, що підтверджуються
первинними бухгалтерськими
документами та податковими накладними,
які виписані на виконання умов
викладених вище договірних відносин.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, відповідач, в обґрунтування
правомірності винесення ним спірних
податкових повідомлень-рішень,
посилається на акт перевірки
Лівобережної МДПІ м. Дніпропетровська
№3285/23-3/25019590 від 19.08.2011 р. про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ ПІДПРИЄМСТВО „МОДЕМ" з
питання правильності формування
податкових зобов'язань та податкового
кредиту за квітень 2011 року та на акт
камеральної перевірки податкової
декларації з податку на додану
вартість ПП «НАФТА КАПІТАЛ»
Кременчуцької ОДПІ Полтавської
області ДПС № 8 від 19.01.2011. В актах
зазначено про неможливість фактичного
здійснення контрагентами
господарських операцій через
відсутність необхідних умов для
результатів господарської,
економічної діяльності, виробничих
активів, транспортних засобів.

За цих обставин відповідач відносить
укладені позивачем з ТОВ ПІДПРИЄМСТВО
"МОДЕМ" та ПП "НАФТА-КАПІТАЛ» договори,
податкові накладні та інші первинні
документи до тих, що не мають юридичної
сили первинних документів, не
відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р.№ 88, що унеможливлює їх
відображення в регістрах
бухгалтерського та податкового обліку,
у податковій звітності.

Суд апеляційної інстанції
вважає такі посилання
необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Статтею 18 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» установлено, що
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то вони
вважаються достовірними і можуть бути
використані у спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін. Якщо відомості, які підлягають
внесенню до цього реєстру, є
недостовірними і були внесені до нього,
то третя особа може посилатися на них у
спорі як на достовірні, за винятком
випадків, коли вона знала або могла
знати про те, що такі відомості є
недостовірними. Саме такими
відомостями керувався позивач у
процесі договірних відносин з
контрагентами.

Колегією суддів встановлено, що на час
здійснення господарських операцій з
ТОВ ПІДПРИЄМСТВО "МОДЕМ" та ПП
"НАФТА-КАПІТАЛ", останні були включені
до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, а також мають свідоцтва
про реєстрацію платника ПДВ.

Нормами чинного законодавства на
сторону цивільно-правової угоди, яка є
платником податків, не покладено
обов'язку з перевірки відповідності
законодавству правил ведення іншим
учасником правовідносин господарської
діяльності та дотримання ним вимог
податкового законодавства.

Колегія суддів вважає, що встановлені
обставини справи підтверджують
дійсність господарських операцій та їх
реальний характер, договірні
зобов'язання були виконані сторонами
належним чином, а тому суму податкового
кредиту позивачем було сформовано
правомірно.

Таким чином, відповідачем не наведено
беззаперечних доводів та не подано
будь-яких належних доказів, які б могли
свідчити про недобросовісність
позивача як платника податків або про
наявність обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди, факт здійснення
господарських операцій, за наслідками
виконання яких у позивача виникло
від'ємне значення податку.

Слід також відмітити, що
податковим органом не було надано
рішення суду у цивільній чи
господарській справі, вироку суду у
кримінальній справі або іншого
належного доказу на підтвердження
«безтоварності» здійснених позивачем
господарських операцій чи вироків у
кримінальних справах щодо наявності
вини, умислу, направленого на
незаконне заволодіння майном держави,
в діях посадових осіб ТОВ "ТРАНС ЛАЙН
ГРУП" чи ТОВ ПІДПРИЄМСТВО "МОДЕМ" та ПП
"НАФТА-КАПІТАЛ" .

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтується її вимоги та
заперечення.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, в свою чергу, не спростував
доводи позивача та не довів
правомірності свого рішення.

За вказаних обставин колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що позов підлягає
задоволенню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у м. Чернігові
державної податкової служби - залишити
без задоволення, а постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13 червня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:
О.М. Оксененко

Судді:

Г.М.
Бистрик

В.Г.
Усенко

.

Головуючий суддя
Оксененко О.М.

Судді:
Бистрик Г.М.

Усенко В.Г.