Справа № 806/6404/13-а
Суддя: Шевчук С.М.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Шевчук С.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"23" січня 2014 р.
Справа № 806/6404/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Шевчук С.М.

суддів:
Майора Г.І.

Одемчука Є.В.,

при секретарі
Самченко В.М. ,

за участю сторін:

позивача -Мельничук А.В., відповідача-
Піхуля В.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м.Житомирі Житомирської області на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "09" жовтня
2013 р. у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
Житомирської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті Житомирі
про визнання дій
незаконними,зобов"язання вчинити дії
та стягнення заборгованості ,

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
м.Житомирі Житомирської області
звернулось до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у місті Житомирі, в
якому просить визнати незаконними дії
відповідача щодо відмови в узгодженні
загальної суми витрат, що підлягають
відшкодуванню в сумі 17459,87 грн.,
зобов'язати відповідача прийняти до
заліку та включити у акти звірки
взаєморозрахунків названу суму та
стягнути її з відповідача.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 09 жовтня 2013
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
Житомирської області, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просило скасувати постанову суду та
прийняти нову про задоволення позовних
вимог. На обґрунтування доводів
апеляційної скарги зазначає, що
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженому спільною
постановою правління Пенсійного фонду
України та правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04 березня 2003
року № 5-4/4, витрати по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, виплачені позивачем,
повинні бути відшкодовані
відповідачем за період січень, лютий,
березень 2013 року в розмірі 17459,87грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у апеляційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Житомирського апеляційного
адміністративного суду дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково з
огляду на наступне

Судом встановлено і матеріалами
справи підтверджено, що позивачем було
подано відповідачу акти щомісячної
звірки витрат по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за січень, лютий, березень
2013 року

Вказані акти були підписані
керівниками Фондів. При підписанні
актів, відповідачем не було прийнято до
заліку частини витрат Пенсійного
фонду, що підлягають відшкодуванню за
період січень-березень 2013 року в
розмірі 17459,87грн., а саме витрат на
виплату пенсії, щомісячної цільової
грошової допомоги та доставки на неї,
допомоги на поховання -, внаслідок чого
відповідачем були складені відповідні
таблиці розбіжностей.

Стосовно ж вимоги позивача про
зобов'язання його включити спірні суми
витрат в акти щомісячної звірки та
прийняти до заліку, то Постановою
правлінням Пенсійного фонду України та
правлінням Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 4 березня 2003
року №5-4/4, затверджено Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, який зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 16.05.2003
року за №376/7697 (далі - Порядок №5-4/4).

Названим порядком передбачено, що
органи Пенсійного фонду та органи
соціального страхування проводять
щомісячні звірки витрат по особових
справах потерпілих, за результатами
яких складають акт щомісячної звірки.

Однак, як слідує з положень названого
Порядку вищевказаний порядок щодо
підписання актів звірки розрахунків
застосовується лише при відсутності
спору між Фондами щодо необхідності
відшкодування понесених витрат
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок отриманого
каліцтва на виробництві або
професійного захворювання.

Відповідно до п.5 ст.24 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Крім того, з урахуванням правової
позиції судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України у даній категорії справ,
суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованих висновків про те, що у
разі незгоди Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
підписання актів звірки в судах
адміністративної юрисдикції мають
вирішуватися вимоги про стягнення
витрат, а не вимоги про зобов'язання
підписання цих актів.

З огляду на обумовлене, наведений
позивачем спосіб захисту порушеного
права є таким, що не відповідає
обумовленим правовим нормам, а відтак
суд першої інстанції правомірно
відмовив у задоволенні наведеної
вимоги. Не підлягає задоволенню і
вимога позивача про визнання
незаконними дій відповідача щодо
неприйняття до заліку здійснених
пенсійним фондом виплат, оскільки
проведення заліку є правом сторін, а не
обов'язком покладеним на відповідача
законодавством.

1. Що стосується позовної вимоги про
стягнення з відповідача витрат
Пенсійного фонду на виплату пенсії по
інвалідності внаслідок отриманого
каліцтва на виробництві або
професійного захворювання та доставки
на неї у розмірі 11684,07грн. за період
січень- березень 2013 року, то судом
апеляційної інстанції встановлено, що
підставою для відмови у проведенні
заліку та відшкодуванні названих
виплат проведених громадянам ОСОБА_5,
ОСОБА_6.(ОСОБА_6.), ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 є:
виявлені недоліки у актах
розслідування нещасного випадку
(зокрема: відповідачем зазначено, що
наявні у пенсійній справі акти
розслідування нещасного випадку не
відповідають вимогам нормативних
актів); зазначення у таких актах
обставини щодо невиробничої травми.

З набранням чинності Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.09.1999року №1105-XIV
(далі - Закону), обов'язок відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я або
в разі його смерті при настанні
страхового випадку, зокрема, виплати
йому або особам, які перебувають на
його утриманні пенсій по інвалідності
у зв'язку із втратою годувальника,
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Пенсійне забезпечення громадян
України, відповідно до статті 10 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
здійснюється органами Пенсійного
фонду України. Призначення та виплата
пенсій, в тому числі пенсій по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання, здійснюється органами
Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 5 статті 24 Закону,
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до п. 4 Порядку №5-4/4
відшкодуванню підлягають суми, що
виплачуються відповідно до Законів
України "Про пенсійне забезпечення",
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та інших
нормативно-правових актів, а саме:

сума основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання;

щомісячна цільова грошова допомога на
прожиття, якщо така надавалася
пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію;

допомога на поховання сім'ї померлого
або особі, яка здійснила поховання
особи, яка отримувала вищезазначену
пенсію;

сума витрат Пенсійного фонду з виплати
і доставки вищезазначених пенсій.

Таким чином, відповідач повинен
відшкодувати позивачу суми виплат, які
вказані в пункті 4 Порядку.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" для розгляду справ про
страхові виплати до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
подаються, зокрема, акт розслідування
нещасного випадку або акт
розслідування професійного
захворювання за встановленими формами
та (або) висновок МСЕК про ступінь
втрати професійної працездатності
застрахованого чи копія свідоцтва про
його смерть.

Отож, підставою для отримання
страхових виплат Фонду соціального
страхування від нещасних випадків є
акт розслідування нещасного випадку
або висновок МСЕК.

Колегією суддів встановлено, що
підставою для призначення пенсійних
виплат пов'язаних з трудовим каліцтвом
або професійним захворюванням
переліченим особам були не лише акти
розслідування нещасних випадків (які
на думку відповідача містять недоліки
у оформленні), алей акти огляду
(висновки) МСЕК, відносно яких у
відповідача зауважень немає. При цьому,
актами огляду (висновками) МСЕК було
встановлено, що причиною інвалідності
названих осіб є трудове каліцтво.

Відтак, підставою для призначення та
здійснення пенсійних виплат
пов'язаних з трудовим каліцтвом
названих осіб був документ
передбачений ст. 35 названого вище
Закону (акт огляду - висновок МСЕК) яким
встановлено обставини щодо трудового
каліцтва та відносно якого у
відповідача зауважень немає.

Стосовно ж розбіжностей між
висновками, викладеними в актах
розслідування нещасних випадків щодо
невиробничої травми та актах огляду
(висновків) МСЕК у яких зазначено, що
отримані травми є травмами завданими
трудовим каліцтвом, то відповідно до
ст.24 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" та п. 1 Положення про
медико-соціальну експертизу,
затверджене постановою Кабінету
Міністрів України від 3 грудня 2009 р. N 1317
причини та групи інвалідності, а
також час настання інвалідності
встановлюється органами медико-
соціальної експертизи. Аналогічну
норму містила і ст. 19 Закону СРСР "Про
державні пенсії" та п. 1 Положення про
медико-соціальну експертизу,
затверджене постановою Кабінету
Міністрів України від 22 лютого 1992 р. N 83.

Отож, наявність акта Н-1 або виписки з
акта огляду МСЕК у якому зазначено, що
причиною інвалідності є трудове
каліцтво є підставою для призначення
та виплати відповідної пенсії.

Окрім того, колегія суддів
апеляційного суду вважає доводи
відповідача такими, що не ґрунтуються
на вимогах вищезазначених нормативних
актів, оскільки останні не
передбачають можливості перевірки
відповідачем законності виплат,
передбачених в п. 4 Порядку, і
відшкодування цих виплат в залежності
від думки органу фонду соціального
страхування щодо законності останніх.
Відшкодування виплат залежить лише від
наявності самого факту призначення та
виплати таких пенсій. Питання
законності призначення та виплати
пенсій вказаним в протоколах
розбіжностей особам не є предметом
розгляду даної адміністративної
справи. Оскільки, дії органів
Пенсійного фонду щодо призначення та
виплати пенсій не визнавались
незаконними у встановленому законом
порядку, діє презумпція
правомірності призначення та виплати
даних пенсій (аналогічної думки
притримується колегія суддів ВАСУ у
справі К/9991/44025/12 від 18.04.2013року).

Враховуючи обумовлене, проведені
виплати пенсійним фондом у розмірі
11842,65грн. підлягають до відшкодування
відповідачем.

2. Стосовно ж пенсійних виплат гр.
ОСОБА_18 (158,58грн.) за період січень -
лютий 2013року, то як слідує із списків
осіб виплати яких не прийнято до
заліку, що є додатками до актів звірки
за січень - лютий 2013року (а.с. 10-23 т.1)
такі виплати не прийняті відповідачем
до заліку та не відшкодовані. З наданих
суду доказів вбачається, що пенсійні
виплати названій особі проводяться на
підставі акту розслідування нещасного
випадку та акту огляду МСЕК у яких
встановлено, що причиною інвалідності
названої особи є трудове каліцтво.
Інших доказів які б свідчили про
прийняття названих сум до заліку або
відшкодування відповідачем на вимогу
суду не надано. Надані суду списки
осіб яким виплачено пенсії та
відповідно прийнято Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків до заліку за серпень 2013року
свідчать, що у названому періоді
виплати названій особі приймаються до
заліку, проте названі списки не
підтверджують здійснення заліку
виплачених сум за період січень-лютий
2013року.

За таких обставин, відповідач повинен
відшкодувати позивачу витрати щодо
сплати пенсійних виплат гр. ОСОБА_18 у
розмірі 158,58грн. за період січень -
лютий 2013року.

3. По- питанню неприйнятих до заліку
виплат по гр. ОСОБА_19 у розмірі 18 грн., то
колегією суддів враховано, що
відповідно до п.1 Постанови КМ України
№312 від 11.03.2004року основний розмір
пенсії призначений відповідно до ч. 2
ст. 27 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" збільшено на 12% ( що в
даному випадку здійсненого складає
18грн.).

За таких обставин, враховуючи перелік
виплат, що підлягають відшкодуванню
обумовлений у п. 4 Порядку №5-4/4
понесені витрати пенсійного фонду по
виплаті основного розміру пенсії та
її підвищення (18грн.) згідно названої
вище Постанови КМ є такими, що
підлягають відшкодуванню позивачу
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

4. Стосовно ж неприйнятих до заліку
пенсійних виплат за період січень
-лютий 2013року гр. ОСОБА_20 (429,18грн.) та
ОСОБА_21 (158,58грн) , то з списку осіб, яким
прийнято до заліку суми проведених
виплат пенсійного фонду за листопад
2013року вбачається, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків і
страховиками по особі гр. ОСОБА_20
прийняв до заліку проведені пенсійним
фондом виплати у розмірі 1573,66грн.
починаючи з січня по листопад 2013року,
по гр.ОСОБА_21 прийняв до заліку
проведені пенсійним фондом виплати у
розмірі 581,46грн. починаючи з січня по
грудень 2013року

За таких обставин, вимога позивача про
стягнення з відповідача здійснених
пенсійним фондом виплат за січень
-лютий 2013року у розмірі 587,76грн. (429,18грн.
+ 158,58грн.) є безпідставною, оскільки
така сума ввійшла до заліку в кінці
2013року.

5. Безпідставними є твердження
відповідача з приводу того, що по
виплатам проведеним ОСОБА_22 (450грн.)
пропущений строк для стягнення, то із
списків осіб виплати по яких не
прийнято до заліку, що є додатками до
актів звірки за січень - лютий 2013року
(а.с. 10-23 т.1) вбачається, що до заліку не
прийняті виплати за січень - лютий
2013року. Про вказані обставини позивач
дізнався в момент підписання названих
актів. До суду позивач з даним позовом
звернувся в межах встановленого
строку. Жодних інших доказів якіб
свідчили про пропущення строку
звернення до суду з позовом про
стягнення названих виплат, проведених
обумовленій особі відповідач суду не
надав, а відтак не довів своїх
тверджень.

Поряд з вказаним із списку осіб, яким
прийнято до заліку суми проведених
виплат пенсійного фонду за грудень
2013року вбачається, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків і
страховиками по названій особі
прийняв до заліку проведені пенсійним
фондом виплати у розмірі 1800грн. за
весь період 2013року.

За таких обставин, вимога позивача про
стягнення з відповідача здійснених
пенсійним фондом виплат за січень
-лютий 2013року у розмірі 450грн. є
безпідставною, оскільки така сума
ввійшла до заліку у грудні 2013року.

6. Окрім названого, підставою для
відмови у врахуванні сум понесених
позивачем витрат по виплаті пенсій
пов'язаних із трудовим каліцтвом (що
було отримано у період до
запровадження Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності"), а саме по громадянам:
ОСОБА_23 (дорожньо-транспортна пригода ),
ОСОБА_24 (ДТП), ОСОБА_25 (ДТП), ОСОБА_26.(ДТП),
ОСОБА_27 (порушення правил техніки
безпеки працівником), ОСОБА_28
(самовільно залишив роботу і пішов
купатись, де отримав травму), ОСОБА_29
(ДТП), ОСОБА_30 (ДТП) на загальну суму 3343,54
грн. є доводи відповідача з приводу
того, що наявні у пенсійній справі акти
про нещасні випадки свідчать, що вина
підприємства у отриманні травм
названими особами є відсутньою і
підприємства до запровадження
обумовленого Закону не здійснювали
відшкодовування шкоди.

Надаючи правову оцінку спірним
обставинам справи, колегією суддів
враховано, що відповідно до ст. 2 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Отож, якщо за законодавством СРСР або
законодавством України (що діяло на
момент травмування на виробництві або
професійного захворювання) було
встановлено право на отримання
відшкодування шкоди завданої трудовим
каліцтвом або професійним
захворюванням від підприємства, то
такі особи відповідно мають право на
забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до норм
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності". У такому випадку на
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань покладається
обов'язок по відшкодуванню виплат,
проведених пенсійним фондом, названим
особам.

Якщо раніше діючим законодавством (до
2001року) не було встановлено права на
отримання відшкодування шкоди
завданої трудовим каліцтвом від
підприємства, то такі особи відповідно
не мають право на забезпечення по
страхуванню від нещасного випадку
відповідно до Закону "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", а відповідно Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань не має обов'язку по
відшкодуванню виплат, проведених
пенсійним фондом, названим особам.

Відповідно до п. 1 Правил відшкодування
шкоди підприємствами, установами та
організаціями шкоди заподіяної
робітникам і службовцям каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я пов'язаною
із їх роботою", затверджених Постановою
Державного комітету Ради Міністрів
СРСР з питань праці та заробітної плати
і Президії ВЦРПС від 22.12.1961року №483/25 та
п. 1 Правил відшкодування шкоди
підприємствами, установами та
організаціями збитку заподіяного
робітникам і службовцям каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я пов'язаним
із виконання ними трудових обов'язків",
затверджених постановою Ради
Міністрів СРСР N 690 від 3 липня 1984 г. (що
були чинними на період отримання
травми потерпілими), підприємство не
відшкодовувало шкоду якщо у нещасному
випадку не було його вини.

Наявними у справі доказами
підтверджуються обставини що у
нещасному випадку перелічених осіб
вини підприємства не було, а відтак за
законодавством, що діяло до прийняття
Закону "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" такі
особи не набули права на
відшкодування шкоди від підприємств.

З врахуванням встановлених обставин
справи та ст. 2 Закону "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" за законодавством
СРСР або законодавством України (що
діяло на момент травмування на
виробництві або професійного
захворювання) перелічені особи не мали
права на отримання відшкодування
підприємством завданої шкоди, а відтак
такі особи відповідно не мають право на
забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до
Закону "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", а
відповідно Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань не має обов'язку по
відшкодуванню виплат, проведених
пенсійним фондом, названим особам.

Відтак вимога Пенсійного фонду про
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань здійснених виплат у
розмірі 3343,54 грн. обумовленим вище
особам є такою, що задоволенню не
підлягає.

7. Щодо вимоги Пенсійного фонду про
відшкодування витрат на виплату пенсію
ОСОБА_31, ОСОБА_32 на загальну суму
612,15грн., то колегія суддів вважає її
безпідставною, оскільки нещасний
випадок з ними стався у період навчання
в ПТУ. Чинні на той час Правила
відшкодування шкоди, затверджені
постановою КМУ від 23.06.1993 р. №472 та
Правила відшкодування шкоди
підприємствами, установами та
організаціями збитку заподіяного
робітникам і службовцям каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я пов'язаним
із виконання ними трудових обов'язків",
затверджені постановою Ради Міністрів
СРСР N 690 від 3 липня 1984 р. на такі випадки
не поширювались.

8. Стосовно ж відшкодування витрат
пов'язаних із виплатою допомоги на
поховання у розмірі 600грн. та витрати
на її виплату у розмірі 5,77грн.
(гр.ОСОБА_33, ОСОБА_17), то відповідно до
частини восьмої статті 34 Закону № 1105-XIV
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку або професійного
захворювання витрати на його поховання
несе Фонд згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України. Порядок
проведення витрат на поховання у разі
смерті потерпілого від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 11 липня 2001 року №
826, регулює питання відшкодування
Фондом таких витрат страхувальнику або
сім'ї застрахованого, чи іншій особі,
яка здійснювала поховання потерпілого,
на організацію поховання та пов'язаних
з цим ритуальних послуг. Витрати на
поховання провадяться у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України (пункт 2
Порядку). Організація поховання
працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником
(пункт 5 Порядку). Згідно з абзацом 2
частини дев'ятої статті 34 Закону №
1105-XIV у разі смерті потерпілого, який
одержував страхові виплати і не
працював, розмір відшкодування шкоди
особам, зазначеним у статті 33 цього
Закону, визначається виходячи із суми
щомісячних страхових виплат і пенсії,
які одержував потерпілий на день його
смерті, з відповідним коригуванням
щомісячних страхових виплат згідно із
статтею 29 цього Закону. Причинний
зв'язок смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Отож, відшкодуванню підлягають суми
лише відносно тих осіб, які померли від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, тобто, за
умови наявності причинного зв'язку їх
смерті з одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Натомість позивач не надав суду жодних
доказів наявності причинного зв'язку
між смертю та одержаним трудовим
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я. За таких обставин, названа
вимога (загальний розмір якої складає
605,77грн.) задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, колегія
суддів Житомирського апеляційного
адміністративного суду приходить до
висновку, що судом першої інстанції при
прийнятті оскаржуваного рішення
порушено норми матеріального і
процесуального права та неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, а відтак назване рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з прийняттям нового про
часткове задоволення
адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, (201), 202, 205, 207
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
Житомирської області задовольнити
частково, постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"09" жовтня 2013 р. скасувати.

Прийняти нове рішення про часткове
задоволення позову.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті Житомирі
на користь Управління Пенсійного фонду
України в м.Житомирі Житомирської
області понесені витрати по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період січень, лютий,
березень 2013 року у розмірі 11860,65грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання її в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
С.М. Шевчук

судді:
Г.І. Майор

Є.В.Одемчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Управління
Пенсійного фонду України в м.Житомирі
Житомирської області
вул.Перемоги,55,м.Житомир,10003

3- відповідачу/відповідачам:
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у місті Житомирі
пров. Львівський,2,м.Житомир,10003