Справа № 802/4309/13-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/4309/13-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Залімський І. Г.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Залімського І. Г.

суддів: Білоуса О.В. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "АДАТ" на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "АДАТ" до Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення , -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Адат" (далі - ТОВ
"Адат", позивач) звернулося до
Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (далі - Вінницька ОДПІ,
відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року скасувати, прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи, що
призвело до неповного з'ясування
обставин справи і, як наслідок,
невірного вирішення справи та
прийняття необґрунтованої постанови.

Сторони у справі повноважних
представників у судове засідання не
направили, хоча повідомлялись про дату,
час та місце апеляційного розгляду
справи, що підтверджується матеріалами
справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, колегія суддів визнала за
можливе розглянути апеляційну скаргу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржувана постанова -
скасуванню, з прийняттям нової
постанови про задоволення позову, з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
працівниками відповідача проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку ТОВ "Адат" з питань
своєчасності, достовірності та повноти
нарахування податку на додану вартість
по взаєморозрахунках з ТОВ "ТК"ШОТ-НОР"
за липень 2010 року.

За результатами перевірки складено акт
№1180/2203/03594572 від 04.04.2013 року.

В ході перевірки встановлені та
зафіксовані в акті порушення позивачем
вимог пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" у зв'язку із заниженням суми
податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет за липень 2010 року, з урахуванням
залишку від'ємного значення
попереднього звітного періоду на
загальну суму 13319 грн.,

На підставі висновків зазначеного акту
перевірки відповідачем прийняте
податкове повідомлення - рішення №
від 16.05.2013 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість на 16 649 грн. (за
основним платежем - 13 319 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 3330
грн.).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ТОВ "Адат", суд першої інстанції
виходив з того, що висновки податкового
органу, викладені в акті перевірки
відповідають обставинам справи, а тому
прийняте на їх підставі податкове
повідомлення-рішення є правомірним.

Колегія суддів апеляційної інстанції
не погоджується із вказаними
висновками, виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів справи,
підставою для прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
слугував висновок відповідача про
безтоварність господарських операцій
позивача, проведених із його
контрагентом - ТОВ "ТК"ШОТ-НОР". Даного
висновку відповідач дійшов з огляду на
неподання позивачем первинних
документів для підтвердження
господарських операцій із ТОВ
"ТК"ШОТ-НОР" та враховуючи висновки акту
ДПІ у м. Суми № 1695/235/37052630/19 від 18.03.2011
року "Про результати проведення
зустрічної звірки ТОВ "ТК"ШОТ-НОР" щодо
документального підтвердження
господарських відносин із
постачальниками та покупцями, їх
реальності та повноти відображення в
обліку за липень 2010 року", яким
встановлено, що вказаний контрагент
здійснював господарські операції з
метою штучного формування валових
витрат та податкового кредиту.

Як вбачається із матеріалів справи, в
період, який охопила перевірки, позивач
мав господарські взаємовідносини із
ТОВ "ТК"ШОТ-НОР". Так, вказаний
контрагент позивача продавав
останньому товари (щебінь та гравій
пофракційний).

Факт здійснення господарських
операцій між ТОВ "Адат" та ТОВ
"ТК"ШОТ-НОР" підтверджується
податковими накладними №51 від 12.07.2010
року, №89 від 27.07.2010 року, №108 від 30.07.2010
року та видатковими накладними №51 від
12.07.2010 року, №89 від 27.07.2010 року, №108 від
30.07.2010 року. Рух коштів на рахунках
позивача та оплата за отримані від ТОВ
"ТК"ШОТ-НОР" підтверджується випискою
по особовому рахунку ТОВ "Адат" (а.с. 25).

У відповідністю із додатком №5 до
декларації по податку на додану
вартість "Розшифровки податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів" за липень 2010
року, ТОВ "Адат" придбало товар у ТОВ
"ТК"ШОТ-НОР" та включило до складу
податкового кредиту суму податку на
додану вартість в розмірі 13319,01 грн.

Відповідно до п.1.7 ст. Закону України
"Про податок на додану вартість"
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду.

Згідно з пп. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 Закону України
"Про податок на додану вартість"
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з поставки товарів
та послуг, місце поставки яких
знаходиться на митній території
України.

Як вбачається з п. 4.1 ст. 4 Закону України
"Про податок на додану вартість" база
оподаткування операції з поставки
товарів (послуг) визначається виходячи
з їх договірної (контрактної) вартості,
визначеної за вільними цінами, але не
нижче за звичайні ціни, з урахуванням
акцизного збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг). У разі якщо звичайна
ціна на товари (послуги) перевищує
договірну ціну на такі товари (послуги)
більше ніж на 20 відсотків, база
оподаткування операції з поставки
таких товарів (послуг) визначається за
звичайними цінами.

Згідно вимог п.п.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку, зокрема,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги)
починають використовуватися в
операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3 цього
Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5 цього
Закону, чи основні фонди переводяться
до складу невиробничих фондів, то з
метою оподаткування такі товари
(послуги), основні фонди вважаються
проданими за їх звичайною ціною у
податковому періоді, на який припадає
початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Не підлягають включення до податкового
кредиту, згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 даного
Закону, суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку із придбанням товарів
(послуг), не підтвердженні податковими
накладними чи митними деклараціями.

З огляду на викладене, суми ПДВ, які
враховуються для визначення та
податкового кредиту, мають бути
фактично сплачені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Відповідно до частини другої статті 3
Закону України від 16 липня 1999 року №
996-ХІV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Облік ґрунтується наряду з іншими
принципами на принципі превалювання
сутності над формою - операції
обліковуються відповідно до їх
сутності а не лише виходячи з юридичної
форм (абз.8 ст.4. Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні»).

Згідно із ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів ( п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88).

Надані позивачем документи мають
ознаки первинних та підтверджують факт
здійснення господарських операцій між
ТОВ "Адат" та ТОВ "ТК"ШОТ-НОР".

Стосовно посилань суду першої
інстанції на відсутність печаток
продавця на податкових накладних,
колегія суддів звертає увагу на таке.

В матеріалах справи (а.с. 19-21) наявні
копії податкових накладних на яких
проставлена печатка продавця ТОВ
"ТК"ШОТ-НОР", що свідчить про
безпідставність таких обґрунтувань.

Крім того, будь-які документи (у тому
числі договори, видаткові накладні,
податкові накладні, акти
приймання-передачі виконаних робіт
(наданих послуг), тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством. З
урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Необхідною умовою для цього є
факт придбання товарів (послуг) із
метою їх використання в господарській
діяльності. За відсутності факту
придбання товарів (послуг) відповідні
суми не можуть включатися до складу
податкового кредиту навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів. Визначальною має бути
подія, підтверджена документально. При
цьому, документи мають бути складені
особою, відповідальною за здійснення
господарської операції.

Таким чином, враховуючи фактичне
здійснення господарських операцій
позивача з контрагентом, первинні
бухгалтерські документи, які
надавались позивачем під час
проведення перевірки можуть вважатись
первинними документами для цілей
ведення податкового обліку навіть за
наявності певних недоліків.

Також, колегія суддів вважає
безпідставними посилання суду першої
інстанції на акт ДПІ у м. Суми
№1695/235/37052630/19 від 18.03.2011 року, у
відповідності з яким встановлено
відсутність ТОВ "ТК"ШОТ-НОР" за
юридичною адресою та відсутність
первинних документів, які відображають
його господарську діяльність.

Так, доводи про відсутність ТОВ
"ТК"ШОТ-НОР" за юридичною адресою є
необґрунтованими, оскільки
відповідачем не надано до суду
належних доказів в підтвердження даної
обставин, зокрема відповідної довідки
з Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.
Також, ТОВ "ТК"ШОТ-НОР" в липні 2010 року
був зареєстрований платником ПДВ та
мав права видавати податкові накладні.

До того ж, Закон України "Про податок на
додану вартість" не пов'язує виникнення
права покупця на податковий кредит з
обставиною підтвердження його
контрагентами факту сплати податку на
додану вартість до бюджету. До того ж
сплачений покупцем в ціні придбання
товару податок на додану вартість не
перераховується продавцем
безпосередньо до бюджету, а
враховується в податкових
зобов'язаннях останнього. Остаточна ж
сума податкових зобов'язань, в тому
числі наявність таких на кінець
звітного податкового періоду,
визначається продавцем за правилами
підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість".

Тобто, названий Закон виникнення у
платника податку на додану вартість
права на податковий кредит не ставить у
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання. Положення
пункту 1.8. статті 1 Закону України "Про
податок на додану вартість" щодо
надмірної сплати податку, як
необхідної умови його повернення з
бюджету платникові, стосується саме
цього платника і сплати ним податку в
ціні товарів (послуг) їх
постачальникам.

Аналогічна правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 29 жовтня 2010 року у справі за позовом
ЗАТ "Мукачівський лісокомбінат" до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції. Також, в листі
Вищого адміністративного суду України
від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10.

Крім того, зазначена позиція
узгоджується і з рішенням
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії"
(заява №3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз. На думку
Суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватись між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності

Отже, якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Загальним принципом юридичної
відповідальності є вина в порушенні
законодавчо встановленого
імперативного правила поведінки. Закон
не передбачає відповідальності за
винні дії іншої особи.

Досліджені матеріали адміністративної
справи свідчать, що позивач вірно
включив до складу податкового кредиту
по декларації за липень 2010 року суми
ПДВ, сплачені в ціні товарів, отриманих
від ТОВ "ТК"ШОТ-НОР".

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно із ч. 3 ст. 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Відповідно до пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є: неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, а також порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Зважаючи на те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним так, як прийняте
з порушення норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, постанову суду першої
інстанції належить скасувати і
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги
товариства з обмеженою
відповідальністю "Адат".

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "АДАТ"
задовольнити.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "АДАТ" до Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -
скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 16.05.2013 року.

Присудити на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "АДАТ"
судові витрати у розмірі 1026,74 грн.
(судовий збір), які підлягають
обов'язковому стягненню органами
Державної казначейської служби
України із Державного бюджету України
шляхом їх безспірного списання із
рахунка суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Залімський І. Г.

Судді
Білоус О.В.

Ватаманюк Р.В.