Справа № 826/18961/13-а
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Комунального
підприємства "Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна", Реєстраційної
служби Головного управління юстиції у
м. Києві про визнання протиправною та
скасування державної реєстрацї права
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна»,
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції про визнання
недійсною та скасування державної
реєстрації права власності нерухомого
майна за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 від
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що на час вчинення державної
реєстрації права власності ухвалою
Печерського районного суду м. Києва від
14.06.1996 було накладено арешт на квартиру
АДРЕСА_1. Вказане, на думку позивача
відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України
«Про державну реєстрацію прав на
нерухоме майно та їх обмежень» є
підставою для скасування державної
реєстрації права власності від 24.02.2009
Відповідач - комунальне підприємство
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»
- надав суду письмові пояснення, які
долучено до матеріалів справи.
Відповідач - Реєстраційна служба
Головного управління юстиції у м. Києві
- заперечував проти задоволення
позовних вимог з підстав викладених у
письмових поясненнях, які долучено до
матеріалів справи, з яких вбачається,
що реєстраційна служба не наділена
повноваженнями щодо зняття з
реєстрації права власності нерухомого
майна, яке зареєстровано згідно
законодавства, що діяло до 01.01.2013.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи, що позивач не заперечував
проти вирішення справи в порядку
письмово провадження, оскільки
відповідачі належним чином
повідомлені про час, дату та місце
судового засідання в судове засідання
не прибули, а також з огляду на
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, суд прийшов до висновку
про доцільність розгляду справи в
порядку письмового провадження.
Ухвалою від 05.12.2013 визнано поважними
причини пропуску позивачем строку на
звернення до суду з вказаними вище
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
15.02.1996 між МП «Клен» та ОСОБА_1 укладено
договір дарування квартири, відповідно
до якого ОСОБА_1 прийняла у дар квартиру
14.06.1996 ухвалою Печерського районного
суду м. Києва у справі за позовом АТ
«Експромтах» до ОСОБА_1, ПП «Клен» про
визнання договорів купівлі-продажу
недійсними накладено арешт на квартиру
В подальшому, 02.07.1996 між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 укладено договір
купівлі-продажу вказаної вище
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна" за ОСОБА_2
зареєстровано право власності не
нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1.
Ухвалою Печерського районного суду м.
скасовано заходи забезпечення позову у
вигляді накладення арешту на нерухоме
майно з забороню його відчуження
будь-яким способом, яке знаходиться за
Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
визначено Законом України від 01.07.2004 №
1952-IV "Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 1 Закону № 1952-IV
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно (далі - державна
реєстрація прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
Частиною 1 статті 17 Закону № 1952-IV
встановлено, що державна реєстрація
речових прав проводиться в такому
порядку: облік заяви про державну
реєстрацію речових прав; прийняття і
перевірка документів, поданих для
державної реєстрації речових прав;
установлення відсутності підстав для
відмови в державній реєстрації речових
прав; державна реєстрація речових прав
або відмова в такій реєстрації прав та
внесення даних до Державного реєстру
прав; присвоєння кадастрового номера
об'єкту нерухомого майна; видача
документів, що підтверджують
зареєстроване речове право.
Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону № 1952-IV
державній реєстрації підлягають
заявлені речові права на нерухоме
майно за наявності документів, що
підтверджують вчинення правочинів
щодо таких об'єктів, посвідчених
відповідно до закону, або свідчать про
наявність інших, передбачених законом
Статтею 19 згадуваного Закону
визначено, що підставою для державної
реєстрації прав, що посвідчують
виникнення, перехід, припинення
речових прав на нерухоме майно,
обмежень цих прав, є:
нотаріально-посвідчений договір
Судом встановлено, що державна
реєстрація права власності
згадуваного нерухомого майна за ОСОБА_2
відбулась на підставі нотаріально
посвідченого дублікату договору
купівлі-продажу квартири, який має силу
Судом встановлено та позивачем не
заперечується, що договір
купівлі-продажу вказаної вище квартири
від 02.07.1996 укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 є дійсним та оформлено у
встановленому законом порядку.
Отже, реєстраційний напис від 24.02.2009
посвідченого договору купівлі-продажу,
що є належною підставою для державної
реєстрації права власності в розумінні
ст. 19 Закону № 1952-IV, а відтак твердження
позивача, що реєстрація права
власності спірної квартири за ОСОБА_2
суперечить чинному законодавству є
необґрунтованим та спростовується
наявними матеріалами справи.
Щодо посилання позивача на ухвалу
Печерського районного суду м. Києва,
якою накладено арешт на квартиру
АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.
Згідно зі ст. 23 Закону № 1952-IV державна
реєстрація обмежень речових прав на
ерухоме майно проводиться органом
державної реєстрації прав на підставі:
ухвали суду про забезпечення позову.
Державна реєстрація обмежень речових
прав проводиться в день отримання
відповідних документів місцевим
органом державної реєстрації прав.
Датою і часом державної реєстрації
обмежень вважається дата і час обліку
заяви в місцевому органі державної
реєстрації прав. Документи щодо
обмеження речових прав надаються
особами, на користь яких встановлено
обмеження, якщо інше не передбачено
договором або законом.
Отже, речове право, в даному випадку
право власності на нерухоме майно, є
обмеженим, з часу державної реєстрації
такого обмеження відповідно до ст. 23
Закону № 1952-IV.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі та ніші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.
В матеріалах справи відсутні доказ
того, що органом державної реєстрації
прав не було зареєстровано обмеження
прав на спірну квартиру на підставі
ухвали Печерського районного суду м.
Києва від 14.06.1996.
Отже, станом на час здійснення
про реєстрацію права власності спірної
квартири за ОСОБА_2, органом державної
реєстрації прав не було зареєстровано
обмеження прав на спірну квартиру на
підставі ухвали Печерського районного
суду м. Києва від 14.06.1996, а відтак
відповідачем під час реєстрації 24.02.2009
права власності спірної квартири за
ОСОБА_2 не порушено вимоги Закону №
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення, крім
випадків, встановлених статтею 72 цього
Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС
України суд при вирішенні
справи керується принципом
законності, відповідно до якого
органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України
та законами України.

Оскільки судом встановлено, що під час
реєстрації 24.02.2009 права власності
спірної квартири за ОСОБА_2
відповідачами не порушено вимоги
Закону № 1952-IV, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254
Кодексу адміністративного
судочинства України, окружний
адміністративний суд міста Києва,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Згідно ст.ст. 185-186 КАС України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі мають право оскаржити в
апеляційному порядку постанову
повністю або частково. Скарга про
апеляційне оскарження подається
протягом 10 днів з дня проголошення,
скарга подається до апеляційного суду
через суд першої інстанції. Згідно ст.
254 КАС України постанова, якщо інше не
встановлено КАС України, набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги.

Суддя
В.І. Келеберда