Справа № 2а-4943/11
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-4943/11
Головуючий у 1-й інстанції: Колегаєва
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

09 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Усенка В.Г., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за
апеляційними скаргами позивача ОСОБА_2
на ухвалу Деснянського районного суду
м. Києва від 21 липня 2011 року та
відповідача Управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі
м.Києва на постанову Деснянського
районного суду м. Києва від 21 липня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва про
визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2011 року позивач ОСОБА_2
звернулася в суд з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Деснянському районі м. Києва
про зобов'язання відповідача провести
перерахунок пенсії відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 21 липня 2011 року
адміністративний позов в частині вимог
позивача ОСОБА_2 за період з 17.06.1996 року
по 14.12.2010 року залишено без розгляду.

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 21 липня 2011 року вимоги
позивача задоволено, визнано дії
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва
протиправними, зобов'язано Управління
Пенсійного ОСОБА_2 щомісячну додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, як
постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи, виходячи з
75 % мінімальної пенсії за віком, та
державну пенсію не менше 8 мінімальних
пенсій за віком, починаючи з 15 грудня 2010
року.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу суду першої
інстанції, з підстав викладених в
апеляційній скарзі, та постановити
нову ухвалою, якою вимоги позивача
задовольнити в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду,
відповідач апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції, та постановити нову
постанову, якою в задоволенні вимог
позивача відмовити.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягає залишенню
без задоволення, а ухвала та постанова
суду без змін.

Відповідно до вимог ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду-без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Деснянському районі м. Києва з
адміністративним позовом та
зобов'язання відповідача провести
перерахунок пенсії відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 17.06.1996 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 21 липня 2011 року
адміністративний позов в частині вимог
позивача ОСОБА_2 за період з 17.06.1996 року
по 14.12.2010 року залишено без розгляду.

Відповідно до ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи було встановлено шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислювався з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Дана норма закону означає, що за
загальним правилом перебіг строку на
звернення до адміністративного суду
починається від дня виникнення права
на адміністративний позов, тобто коли
особа дізналася або могла дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Необхідно зазначити, що
процесуальним строком є проміжок часу,
встановлений законом або судом, у який
суд та особи, що беруть участь у справі,
та інші учасники процесу вчиняють
певні процесуальні дії, передбачені
Кодексом адміністративного
судочинства України, в результаті
вчинення яких настають певні правові
наслідки.

Внаслідок пропущення строків
звернення до адміністративного суду
для позивача наступають негативні
юридичні наслідки.

Слід зауважити, що встановлення
процесуальних строків законом та судом
передбачено з метою дисциплінування
учасників адміністративного
судочинства та своєчасного виконання
ними, передбачених Кодексом
адміністративного судочинства
України, певних процесуальних дій.

Виходячи з викладеного, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що строк
звернення позивача з даним позовом до
суду пропущено за період з 17.06.1996 року
по 14.12.2010 року.

Про порушення своїх прав позивач мала
дізнатися в момент отримання
мінімальної пенсії за віком за 1996-2010
роки.

Колегією суддів не встановлено
поважних причин пропуску строку
звернення позивача з даним позовом до
суду, у зв'язку з чим суд першої
інстанції, керуючись вимогами ст. 100 КАС
України, прийшов до обґрунтованого
висновку про залишення
адміністративного позову без розгляду
за період з 17.06.1996 року по 14.12.2010 року.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги
відповідача, колегія суддів зважає на
наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
вимога позивача провести перерахунок
пенсії підлягає задоволенню з 15 грудня
2010 року, оскільки відповідачем
порушено її право на отримання
належних виплат у розмірі,
передбаченому Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

З таким висновком суду не можна не
погодитися.

Колегією суддів встановлено, що
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
І категорії, інвалідом ІІ групи та
перебуває на обліку у відповідача, де
отримує пенсію по інвалідності
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів
ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок
з Чорнобильською катастрофою, не
можуть бути нижчими восьми мінімальних
пенсій за віком.

Позивачу згідно зі ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» призначена
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком.

Зазначенні виплати здійснюються
відповідачем у розмірі визначеному
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян».

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 КАС України, у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсій позивачеві
застосуванню підлягають стаття 50 та
частина четверта статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не постанова Кабінету Міністрів
України, яка істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

Зі змісту ст.ст. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсій,
за основу їх нарахування береться
мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Судовою колегією не приймаються до
уваги положення частини третьої статті
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
законом, оскільки наявність такої
норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, та пенсії як інваліду ІІ-ї
групи, захворювання якого пов'язано з
Чорнобильською катастрофою, виходячи
з розміру мінімальної пенсії за віком,
як це встановлено ст.ст. 50 та 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За наведених обставин, орган державної
влади, до компетенції якого віднесено
здійснення виплат громадянам в
порядку, передбаченому Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
зобов'язаний проводити зазначені
виплати у спосіб та в розмірах, що
встановлені законодавством, чинним на
момент їх здійснення.

Доводи апеляційних скарг не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 201 - 204 КАС України.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 158, 160, 167, 195, 196, 198,
199, 200, 205, 206, 212, 254, КАС України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_2 та
відповідача Управління Пенсійного
фонду України в Деснянському районі
м.Києва - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м.
Києва від 21 липня 2011 року - залишити без
змін.

Постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 21 липня 2011 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено
16.01.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Усенко В.Г.

Оксененко О.М.

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Оксененко О.М.

Усенко В.Г.