Справа № 812/10276/13-а
Суддя: О.О. Цицюра
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 січня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/10276/13-а

Луганський окружний адміністративний
суд у складі

головуючого судді :
Цицюри О.О.,

за участю

секретаря судового засідання:
Запорожцевої І.В.

та

представників сторін:

від позивача - Зубарєв К.О.
(довіреність від 08.01.2014),

від відповідача - не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Луганську справу за
адміністративним позовом управління
Пенсійного фонду України в
Станично-Луганському районі
Луганської області до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по страхових внесках на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за штрафними санкціями в
сумі 510,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

09 грудня 2013 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
управління Пенсійного фонду України в
Станично-Луганському районі
Луганської області до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по страхових внесках на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за штрафними санкціями в
сумі 510,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 зареєстрована в управлінні
Пенсійного фонду України в
Станично-Луганському районі
Луганської області та відповідно до
вимог статей 14, 15 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» є платником страхових
внесків (страхувальником) на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування. Відповідно до підпункту 4
пункту 2 статті 17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхувальник
зобов'язаний подавати звітність
територіальним органам Пенсійного
фонду у строки, в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом. Згідно
із пунктом 6 статті 21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» відомості про
фізичних осіб-підприємців подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду безпосередньо цими особами.
Термін формування та подання звіту для
фізичних осіб-підприємців був
встановлений один раз на рік до 1 квітня
року, наступного за звітним.

В порушення зазначених вимог фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 не подала до
позивача у встановлений термін звіти
за формою «Індивідуальні відомості про
застраховану особу» за 2005, 2006 та 2008
роки, у зв'язку з чим рішеннями
управління Пенсійного фонду України в
Станично-Луганському районі
Луганської області від 15 травня 2013 року
№№113, 114, 115 застосовані фінансові
санкції за неподання звітності у
розмірі 170,00 грн. за кожний рік. Згідно
вимог Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» відповідачу 22 травня 2013
року були направлені рішення від 15
травня 2013 року №№113, 114, 115 про
застосування фінансових санкцій, а 14
листопада 2013 року - вимогу від 07 жовтня
2013 року №Ф-127 про сплату боргу.

Вищезазначені рішення до теперішнього
часу не оскаржені, фінансові санкції не
сплачені.

Позивач у судове засідання не прибув,
про дату, час і місце судового розгляду
повідомлявся належним чином, причини
неявки суду невідомі.

Раніше, 23 грудня 2013 року за вх.№42472
відповідачем до Луганського окружного
адміністративного суду була подана
заява, в якій відповідач зазначила, що з
позовною заявою вона не погоджується.
Також відповідач вказує, що вона з 2002
року не займається підприємницькою
діяльністю та обов'язкові платежі до
податкової інспекції сплачувала інша
особа (а.с. 21).

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд дійшов
висновку про задоволення
адміністративного позову з огляду на
таке.

З 01 січня 2011 року набрав чинності Закон
України від 08 липня 2010 року №2464-VI «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», яким
запроваджено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування як
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, та визначені
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Згідно з абзацом 5 пункту 7 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України від 08 липня 2010 року
№2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом 6 пункту 7 розділу VIII
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України від 08 липня 2010 року
№2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» передбачено, що
на період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Згідно із частиною 3 статті 11 Закону
України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (тут і надалі посилання на
норми Закону України від 09 липня 2003
року №1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
наводяться в редакції, що діяла до 01
січня 2011 року) загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню
підлягають фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий патент),
та члени сімей зазначених фізичних
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності. До
членів сімей фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, належать:
дружина (чоловік), батьки, діти та інші
утриманці, які досягли 15 років, не
перебувають у трудових або
цивільно-правових відносинах з такою
фізичною особою - суб'єктом
підприємницької діяльності, але разом
з ним здійснюють підприємницьку
діяльність і отримують частину доходу
від заняття цією діяльністю.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону
України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» страхувальниками
відповідно до цього Закону є
застраховані особи, зазначені в
пунктах 3 і 4 статті 11 та частині першій
статті 12 цього Закону.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті
17 Закону України від 09 липня 2003 року
№1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
страхувальник зобов'язаний подавати
звітність територіальним органам
Пенсійного фонду у строки, в порядку та
за формою, встановленими Пенсійним
фондом.

Згідно із частиною 6 статті 21 Закону
України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» відомості про
застрахованих осіб, зазначених у
пунктах 3 і 4 статті 11 цього Закону,
подаються до територіального органу
Пенсійного фонду безпосередньо цими
особами.

ОСОБА_2 зареєстрована фізичною особою -
підприємцем управлінням економіки
Станично-Луганської
райдержадміністрації Луганської
області 05 квітня 2000 року, про що
свідчить свідоцтво про державну
реєстрацію суб'єкта підприємницької
діяльності фізичної особи запис
№24196611Ф0010195 (а.с. 8).

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
відповідно до статей 14, 15 Закону
України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» є платником страхових
внесків (страхувальником) на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Станично-Луганському районі
Луганської області, про що свідчить
заява про реєстрацію (а.с. 9).

Відповідно до частини 3 статті 106 Закону
України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» територіальні органи
Пенсійного фонду за формою і у строки,
визначені правлінням Пенсійного фонду,
надсилають страхувальникам, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.
Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату недоїмки
страхувальник зобов'язаний сплатити
суми недоїмки та суми фінансових
санкцій. Страхувальник у разі незгоди з
розрахунком суми недоїмки, зазначеної
у вимозі про сплату недоїмки, узгоджує
її з органами Пенсійного фонду в
порядку, встановленому правлінням
Пенсійного фонду, а в разі неузгодження
вимоги із органами Пенсійного фонду
має право на оскарження вимоги в
судовому порядку. У разі якщо
страхувальник, який одержав вимогу
територіального органу Пенсійного
фонду про сплату недоїмки і протягом
десяти робочих днів після її отримання
не сплатив зазначену у вимозі суму
недоїмки разом з застосованою до нього
фінансовою санкцією, включеної до
вимоги, або не узгодив вимогу з
відповідним органом Пенсійного фонду,
або не оскаржив вимогу в судовому
порядку, а також у разі якщо
страхувальник узгодив вимогу, але не
сплатив узгоджену суму недоїмки
протягом десяти робочих днів після
отримання узгодженої вимоги,
відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом
порядку і подає вимогу про сплату
недоїмки до відповідного підрозділу
державної виконавчої служби. У
зазначених випадках орган Пенсійного
фонду також має право звернутися до
суду чи господарського суду з позовом
про стягнення недоїмки.

Відповідно до частини 15 Закону України
від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» строк давності щодо
стягнення недоїмки, пені та штрафів не
застосовується.

Згідно із пунктом 5 частини 9 статті 106
Закону України від 09 липня 2003 року
№1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
виконавчі органи Пенсійного фонду
застосовують до страхувальників такі
фінансові санкції: за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів Пенсійного фонду накладається
штраф у розмірі 10 відсотків суми
страхових внесків, які були сплачені
або підлягали сплаті за відповідний
звітний період, за кожний повний або
неповний місяць затримки подання
відомостей, звітності, але не менше
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а в разі повторного
протягом року такого порушення - у
розмірі 20 відсотків зазначених сум та
не менше 20 неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

Про нарахування пені та накладення
штрафів, передбачених частинами
дев'ятою і десятою цієї статті,
посадові особи виконавчих органів
Пенсійного фонду в порядку,
встановленому правлінням Пенсійного
фонду, виносять рішення, які протягом
трьох робочих днів із дня їх винесення
надсилаються страхувальнику, банку чи
організації, яка здійснює виплату і
доставку пенсій. Суми пені та штрафів,
передбачених частинами дев'ятою і
десятою цієї статті, підлягають сплаті
страхувальником, банком чи
організацією, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, протягом десяти
робочих днів з дня одержання
відповідного рішення. При цьому в цей
же строк страхувальник, банк чи
організація, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, має право оскаржити
зазначене рішення до вищого органу
Пенсійного фонду або в судовому
порядку з одночасним обов'язковим
письмовим повідомленням про це
відповідного виконавчого органу
Пенсійного фонду, яким прийнято це
рішення (частина 13 статті 106 Закону
України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»).

Також пунктом 9.3.5 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України від 19 грудня 2003 року №21-1 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 16 січня 2004 року за №64/8663 (в
редакції, що діяла до 01 січня 2011 року),
встановлено, що за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до органів Пенсійного
фонду накладається штраф у розмірі 10
відсотків суми страхових внесків, які
були сплачені або підлягали сплаті за
відповідний звітний період, за кожний
повний або неповний місяць затримки
подання відомостей, звітності, але не
менше десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а в разі
повторного протягом року такого
порушення - у розмірі 20 відсотків
зазначених сум та не менше 20
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян. При цьому складається
рішення за формою згідно з додатком 17
цієї Інструкції. Підставою для
прийняття відповідного рішення є акт
про зазначене порушення, складений у
довільній формі.

В ході судового розгляду судом
встановлено, що фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 звіти за формою
«Індивідуальні відомості про
застраховану особу» за 2005, 2006 та 2008
звітні роки, при терміні формування та
подання звіту до органів Пенсійного
фонду України один раз на рік до 1
квітня року, наступного за звітним
періодом (базовим звітним періодом є
календарний рік), не надані, що є
порушенням частини 6 статті 21 Закону
України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», про що головним
спеціалістом відділу
персоніфікованого обліку,
інформаційних систем та мереж
управління Пенсійного фонду України в
Станично-Луганському районі
Луганської області складено акти від 15
травня 2013 року б/н (а.с. 13, 15, 17).

На підставі пункту 5 частини 9 статті 106
Закону України від 09 липня 2003 року
№1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
рішеннями управління Пенсійного фонду
України в Станично-Луганському районі
Луганської області від 15 травня 2013 року
за №№113, 114, 115 про застосування
штрафних санкцій за неподання
звітності до органів Пенсійного фонду
України до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 застосовано штрафну санкцію у
розмірі десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян - 170,00 грн. за
кожний рік (а.с. 12, 14, 16).

Рішення управління Пенсійного фонду
України в Станично-Луганському районі
Луганської області від 15 травня 2013 року
за №№113, 114, 115 про застосування
штрафних санкцій за неподання
звітності до органів Пенсійного фонду
України отримані відповідачем 22 травня
2013 року, про що свідчить повідомлення
про вручення поштвого відправлення
(а.с. 18).

В матеріалах справи відсутні відомості
щодо оскарження вищезазначених рішень
до вищого органу Пенсійного фонду або в
судовому порядку.

В порушення вимог Закону України від 09
липня 2003 року №1058-IV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» суму штрафу відповідач не
сплатив, про що свідчить картка
особового рахунку (а.с. 7).

Відповідно до вимог частини 3 статті 106
Закону України від 09 липня 2003 року
№1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
пункту 8.3 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року №21-1 та зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України 16 січня
2004 року за №64/8663 (в редакції, що діяла до
01 січня 2011 року), позивачем на підставі
облікових даних з картки особового
рахунку страхувальника сформована
вимога від 07 жовтня 2013 року №Ф-127 про
сплату боргу з фінансових санкцій
(штрафів) в сумі 510,00 грн. (а.с. 10).

Вимога від 07 жовтня 2013 року №Ф-127 про
сплату боргу отримана відповідачем 16
листопада 2013 року, про що свідчить
повідомлення про вручення поштвого
відправлення (а.с. 11).

Протягом десяти робочих днів із дня
одержання вимоги про сплату боргу
відповідач суму недоїмки не сплатив,
вимогу про сплату недоїмки з
управлінням Пенсійного фонду України в
Станично-Луганському районі
Луганської області не узгодив та у
судовому порядку її не оскаржив.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.69 КАС України доказами
в адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів; докази суду надають особи,
які беруть участь у справі.

Суд також вважає необхідним зазначити,
що відповідачем не надано жодних
доказів, які б підтверджували факти,
викладені ним в заяві від 23 грудня 2013
року.

Отже, оскільки відповідач у
добровільному порядку прострочену
заборгованість зі сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за
штрафними санкціями (штрафами) у
загальному розмірі 510,00 грн. не сплатив,
вимогу про сплату боргу з управлінням
Пенсійного фонду України в
Станично-Луганському районі
Луганської області не узгодив та у
судовому порядку її не оскаржив,
позовні вимоги визнаються судом
обґрунтованими, доведеними і такими, що
підлягають повному задоволенню.

Враховуючи вимоги частини 4 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, а також те, що позивач
відповідно до пункту 18 частини 1 статті
5 Закону України від 08 липня 2011 року
№3674-VІ «Про судовий збір» від сплати
судового збору звільнений, судові
витрати у цій справі не підлягають
стягненню з відповідача, оскільки у
справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
у судовому засіданні 21 січня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Складення постанови
у повному обсязі відкладено до 27 січня
2014 року, про що згідно вимог частини 2
статті 167 Кодексу адміністративного
судочинства України повідомлено після
проголошення вступної та резолютивної
частин постанови у судовому засіданні.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87,
94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в
Станично-Луганському районі
Луганської області до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по страхових внесках на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за штрафними санкціями в
сумі 510,00 грн., задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1, місце
проживання: АДРЕСА_1) на користь
управління Пенсійного фонду України в
Станично-Луганському районі
Луганської області (ідентифікаційний
код 21792637, місцезнаходження: 93600,
Луганська область, смт. Станиця
Луганська, вул. 1 Травня, буд. 20)
заборгованість по страхових внесках на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за штрафними санкціями в
сумі 510,00 грн. (п'ятсот десять гривень 00
коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Згідно з частиною 3 статті 160 КАС
України постанова складена у повному
обсязі 27 січня 2014 року.

Суддя
О.О. Цицюра