Справа № 802/4960/13-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 січня 2014 р.
Справа № 802/4960/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Віятик Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання:
Бондаренка Ігоря Валерійовича

позивача: не
прибув (заява без участі)

відповідача:
Грабік М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: управління Пенсійного
фонду України в м. Хмільнику та
Хмільницькому районі Вінницької
області

до: відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
Хмільницькому районі Вінницької
області

про: зобов'язання вчинити дії та
стягнення заборгованості в розмірі 700,98
грн., -

ВСТАНОВИВ:

23 грудня 2013 року до Вінницького
окружного адміністративного суду
звернулось управління Пенсійного
фонду України в м. Хмільнику та
Хмільницькому районі Вінницької
області (далі - УПФУ в м. Хмільнику та
Хмільницькому районі Вінницької
області) з адміністративним позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Хмільницькому
районі Вінницької області про
включення до акту щомісячної звірки
витрат та стягнення коштів в розмірі
700,98 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідно до п. 5 Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затвердженого постановою правління
ПФУ та правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003р. №5-4/4,
управлінням УПФУ в м. Хмільнику та
Хмільницькому районі Вінницької
області щомісячно були складені
відповідно до поданих списків акти
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії по
втраті годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання (надалі - Акти, Акт) і
надані для узгодження і підпису
відповідачу, але останній відмовився
від підписання актів звірки витрат з
вказаною в них сумою (яка визначена у
списках) за період вересень-листопад 2013
року.

З вересня по листопад 2013 року УПФУ в м.
Хмільнику та Хмільницькому районі
Вінницької області було включено в
Акти кошти в загальній сумі 27494,64 грн.,
однак відповідач в акт звірки включає
лише суму 26793,66 грн., тобто, виникла
різниця витрат, яку не бере до
відшкодування останній у сумі 700,98 грн.
Вказану суму відповідач не визнає, про
що свідчать акти звірки, які додані до
позовної заяви.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач
звернувся до суду з проханням
зобов'язати відповідача включити в Акт
кошти у сумі 700,98 грн. за період
вересень-листопад (включно) 2013 року та
стягнути вказані витрати на рахунки
УПФУ в м. Хмільнику та Хмільницькому
районі Вінницької області.

У судове засідання представник
позивача не з'явився та через відділ
прийому суду подав заяву про розгляд
справи за його відсутності. Крім того у
даній заяві зазначено, що УПФУ в м.
Хмільнику та Хмільницькому районі
Вінницької області позовні вимоги
підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив
щодо заявленого позову з підстав
викладених у письмових запереченнях, в
яких вказав, що умовою виникнення
відповідальності Фонду та здійснення
страхових виплат, в тому числі і
виплати пенсій, є настання страхової
події, яка пов'язана з виконанням
трудових обов'язків згідно з
договорами, що укладаються зазначеними
юридичними та фізичними особами, а в п. 5
ст. 24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон)
передбачено, що Фонди повинні
співпрацювати з Фондами інших видів
соціального страхування з питань
фінансування заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та надання
соціальних послуг застрахованим
особам. Саме це є умовою виплати пенсії
по інвалідності за рахунок коштів
Фонду, що передбачено статтями 21 та 28
Закону.

Питання надання пенсій, в тому числі і
пенсій по інвалідності, регулюються
Угодою країн учасниць СНД про гарантії
прав громадян держав співдружності у
галузі пенсійного забезпечення
(підписана 13 березня 1992 р.).

Відповідно до статті 3 зазначеної Угоди
призначення та виплата пенсій громадян
інших країн-учасниць СНД у галузі
пенсійного забезпечення та членам їх
сімей здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають. Всі витрати, пов'язані із
здійсненням пенсійного забезпечення
несе держава, яка надає забезпечення,
взаємні розрахунки не проводяться,
якщо інше не передбачено двосторонніми
угодами.

Стаття 4 Закону визначає, що якщо
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, встановлено
інші норми, ніж ті, що передбачені
законодавством про страхування від
нещасного випадку то застосовуються
норми міжнародного договору. Тобто, ті
особи, що отримують пенсію по трудовому
каліцтву і отримали травми в країнах
СНД не є застрахованими особами і норми
Постанови Правління Пенсійного фонду
України та Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 4 березня 2003
року №5-4/4 на них не розповсюджується.

Таким чином, відповідач вважає, що
підстав для відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків Пенсійному фонду України
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, отриманих в
країнах СНД немає.

Крім того зазначив, що Фонд від
нещасних випадків зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності принного зв'язку з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Дослідивши подані сторонами документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку щодо
часткового задоволення заявленого
адміністративного позову з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що позивачем подано
до відповідача акти щомісячної звірки
витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за вересень-листопад 2013
року.

З матеріалів справи, зокрема таблиць
розбіжностей до актів щомісячної
звірки витрат за період
вересень-листопад 2013 року вбачається,
що суми, які не бере до відшкодування
відповідач, а саме 400,98 грн. - це суми
витрат на виплату пенсій громадянам
держав-учасників СНД та членів їх
сімей, які отримали каліцтво в державах
СНД і переїхали на постійне місце
проживання в Україну та 300,00 грн. - це
суми витрат на виплату допомоги на
поховання, оскільки смерть потерпілого
не пов'язана із страховим випадком
соціального страхування.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог суд виходить та керується
наступним.

Так, щодо вимоги про зобов'язання
відповідача включити до акту
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання за період
вересень-листопад 2013 року (включно), то
суд зазначає наступне.

Міністерством юстиції України 16.05.2003р.
зареєстрована постанова правління
Пенсійного фонду України та правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від
04.03.2003 року № 5-4/4, якою затверджений
"Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання".

Згідно пункту 2 вказаного Порядку
останній визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків Пенсійному фонду
витрат, пов'язаних з виплатою
відповідних пенсій.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що
органи Пенсійного фонду щомісяця
проводять з відділеннями виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
звірку витрат по особових справах
потерпілих, складають акт щомісячної
звірки, в якому визначають загальну
суму витрат, що підлягає відшкодуванню,
та до 15 числа місяця, наступного за
звітним, подають його відповідно
головним управлінням Пенсійного фонду
і управлінням виконавчої дирекції
Фонду на місцях.

Відповідно до пункту 6 Порядку головні
управління Пенсійного фонду та
управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на підставі поданих актів
узагальнюють і узгоджують Довідку про
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою відповідних
пенсій, та до 20 числа місяця, наступного
за звітним, подають її відповідно до
Пенсійного фонду та Фонду соціального
страхування від нещасних випадків.

Пунктом 7 Порядку встановлено, що Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на підставі вищевказаної
Довідки на централізованому рівні до 25
числа місяця, наступного за звітним,
перераховує відповідні кошти
Пенсійному фонду.

Згаданий порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків Пенсійному фонду
витрат, пов'язаних із виплатою пенсій
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер із цих причин, що призначені
особам, застрахованим згідно із
Законом України від 23 вересня 1999 року
№1105-ХІV "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
(крім осіб, зазначених у пункті 2 статті
8 цього Закону), у тому числі
добровільно застрахованим, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам унаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних із виконанням
ними трудових обов'язків.

Отже, у разі незгоди Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
підписання актів звірки в судах
адміністративної юрисдикції мають
вирішуватись вимоги про стягнення
витрат, а не вимоги про включення сум до
цих актів, тому що Порядок не
врегульовує спірних правовідносин, що
виникли в цьому випадку, оскільки
встановлене ним правило підписання
актів звірки розрахунків має
застосовуватися за відсутності спору.

За даних обставин обраний позивачем
спосіб захисту (відновлення)
порушеного права є невірним.

У разі відсутності згоди на включення
до акту щомісячної звірки витрат по
особових справах з боку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, в судовому
порядку мають вирішуватись вимоги не
про зобов'язання включити до акту
звірки певні суми, а про відшкодування
виплачених Пенсійним фондом України
коштів шляхом їх стягнення з
обґрунтуванням ціни позову та наданням
відповідних доказів (ст. 24 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"). У
такому разі розмір позовних вимог
підлягає доведенню сторонами та
перевірці і оцінці судом.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України від 07.09.2011р. по справі №
К/9991/6964/11 та № К/9991/9245/11.

Що стосується позовної вимоги про
стягнення з відповідача витрат на
виплату пенсії, громадянам держав
учасників СНД, які отримали трудове
каліцтво в державах СНД та переїхали на
постійне місце проживання в Україну за
період вересень-листопад 2013 року в
сумі 400,98 грн., то суд задовольняє
вказану вимогу з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до
акту щомісячної звірки витрат по
особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за вересень 2013 року
позивач зазначає, що сума виплаченої
пенсії (основний розмір) 72 особам
становить 8608,94 грн., сума виплаченої
щомісячної цільової грошової допомоги
на прожиття становить 521,31 грн., сума
витрат з виплати і доставки пенсій
становить 42,67 грн., загальна сума
витрат, що підлягає відшкодуванню
становить 9172,92 грн.

За даними відповідача, сума виплаченої
пенсії (основний розмір) 71 особам
становить 8472,28 грн., сума виплаченої
щомісячної цільової грошової допомоги
на прожиття становить 521,31 грн., сума
витрат з виплати і доставки пенсій
становить 42,67 грн., загальна сума
витрат, що підлягає відшкодуванню
становить 9039,26 грн.

Різниця становить 133,66 грн.

Відповідно до акту за жовтень 2013 року
позивач зазначає, що сума виплаченої
пенсії (основний розмір) 73 особам
становить 8742,80 грн., сума виплаченої
щомісячної цільової грошової допомоги
на прожиття становить 521,31 грн., сума
витрат з виплати і доставки пенсій
становить 37,99 грн., загальна сума
витрат, що підлягає відшкодуванню - 9302,10
грн.

За даними відповідача, сума виплаченої
пенсії (основний розмір) 72 особам
становить 8609,14 грн., сума виплаченої
щомісячної цільової грошової допомоги
на прожиття становить 521,31 грн., сума
витрат з виплати і доставки пенсій
становить 37,99 грн., загальна сума
витрат, що підлягає відшкодуванню - 9168,44
грн.

Різниця становить 133,66 грн.

Відповідно до акту за листопад 2013 року
позивач зазначає, що сума виплаченої
пенсії (основний розмір) 70 особам
становить 8150,87 грн., сума виплаченої
щомісячної цільової грошової допомоги
на прожиття становить 528,28 грн., сума
витрат з виплати і доставки пенсій
становить 40,47 грн., загальна сума
витрат, що підлягає відшкодуванню - 9019,62
грн.

За даними відповідача сума виплаченої
пенсії (основний розмір) 69 особам
становить 8017,21 грн., сума виплаченої
щомісячної цільової грошової допомоги
на прожиття становить 528,28 грн., сума
витрат з виплати і доставки пенсій
становить 40,47 грн., загальна сума
витрат, що підлягає відшкодуванню
становить 8585,96 грн.

Різниця становить 133,66 грн.

Отже, різниця за три місяці стосовно не
врахованих витрат на виплату пенсій
становить 400,98 грн.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
(далі - Закон) особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Таким чином, з огляду на вказану норму
Закону та матеріали справи, громадяни,
які отримали каліцтво на території
колишнього СРСР мають право на
відшкодування шкоди, за законодавством
України.

Відповідно до підпункту "г" пункту 1
частини 1 статті 21 Закону, Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

З цього вбачається, що Фонд є особою,
яка відповідно до закону зобов'язана
здійснювати спірні виплати.

Згідно з частиною 2 статті 24 вказаного
Закону якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Крім того, міжнародно-правовим актом,
що регулює виниклі правовідносини, є
Угода про гарантії прав громадян
держав - учасниць Співдружності
Незалежних Держав у галузі пенсійного
забезпечення від 13.03.1992 року. Україною
вказана Угода підписана в день її
прийняття, а в дію Угода вступила з
моменту її підписання.

У відповідності до ст. 1 Угоди - пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць
цієї Угоди та членів їхніх сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають.

Таким чином, пенсійне забезпечення
здійснюється за законодавством
країни-проживання пенсіонера.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Згідно статті 9 Конституції України,
чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Відповідно до цієї Угоди,
держави-учасниці СНД мають
зобов'язання щодо непрацездатних осіб,
які отримали право на пенсійне
забезпечення на їхній території або на
території інших республік за період їх
входження до складу СРСР і реалізують
це право на території держав-учасниць
Угоди.

Відповідно до статті 3 Угоди про
гарантії прав громадян держав -
учасниць СНД, усі витрати, які пов'язані
із здійсненням пенсійного
забезпечення несе держава, що надає це
пенсійне забезпечення. Стаття 5 цієї
Угоди передбачає, що вона поширюється
на всі види пенсійного забезпечення
громадян. Статтею 6 передбачено, що
призначення пенсій громадянам держав -
учасниць Угоди проводиться за місцем
проживання.

За змістом статті 7 Закону України "Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності", а
також відповідно до зазначених вище
статей 2, 24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Отже, страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особам, які
стали інвалідами внаслідок нещасного
випадку на виробництві на території
колишніх республік СРСР, а в разі
виплати її органами Пенсійного фонду
України - відшкодовувати її останньому,
є відділення Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, у даному випадку,
ВД ФССНВ та ПЗ у Хмільницькому районі.

З огляду на проаналізовану
нормативно-правову базу, суд приходить
до висновку про законність та
обґрунтованість вимоги позивача про
відшкодування відповідачем витрат на
виплату пенсії, громадянам держав
учасників СНД, які отримали трудове
каліцтво в державах СНД та переїхали на
постійне місце проживання в Україну за
період вересень-листопад 2013 року в
сумі 400,98 грн.

Вказаний висновок суду повністю
узгоджується з правовою позицією
Верховного Суду України, висвітленою у
постанові від 05.12.2011 року в справі
№333а-11.

Щодо вимоги про відшкодування сум
витрат на виплату допомоги на
поховання, оскільки смерть потерпілого
не пов'язана із страховим випадком
державного соціального страхування у
сумі 300,00 грн. за листопад 2013 р., суд
відмовляє в цій частині позовних вимог
з огляду на таке.

Відшкодування витрат на виплату
допомоги на поховання, як вже
зазначалось вище, передбачено
Порядком №5-4/4.

Разом з тим, умови проведення
відшкодування зазначених витрат
встановлені в Законі України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності".

Так, відповідно до абзацу 2 частини 9
статті 34 цього Закону страхові виплати
проводяться за умови, якщо причинний
зв'язок смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я підтверджується висновками
відповідних медичних закладів.

Наказом Міністерства охорони здоров'я
України №606 від 15.11.2005р., зареєстрованим
в Міністерстві юстиції України 02.12.2005
року за №1455/11735, затверджено Інструкцію
про встановлення причинного зв'язку
смерті з професійним захворюванням
(отруєнням) або трудовим каліцтвом. У
відповідності із названою Інструкцією,
причинним зв'язком смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом є - зв'язок, який
можна встановити між перебігом
професійних захворювань (отруєнь) або
наслідками трудового каліцтва з
урахуванням форми, стадії, тяжкості
функціональних порушень, розвитку
ускладнень за життя,
патоморфологічними та гістологічними
змінами в органах та системах
організму, що виявлені під час розтину,
та настання смерті.

Безпосередня причина смерті - це
головні клініко-морфологічні прояви
основного захворювання або його
ускладнення, що стали безпосередньою
причиною смерті.

Відповідно до пункту 2.1 Інструкції
функції щодо встановлення причинного
зв'язку смерті з професійним
захворюванням (отруєнням) або трудовим
каліцтвом покладаються на МСЕК, що
затверджуються відповідним наказом
Міністерства охорони здоров'я
Автономної Республіки Крим, управлінь
охорони здоров'я обласних,
Севастопольської міської і Головного
управління охорони здоров'я та
медичного забезпечення Київської
міської державних адміністрацій.

Управлінням Пенсійного фонду України у
м. Хмільнику та Хмільницькому
Вінницької області районі відповідних
документів щодо підтвердження
причинного зв'язку смерті потерпілого
з одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я - суду не надано.

Оцінюючи доводи позивача, суд враховує,
що відповідно до частини 4 статті 69 КАС
України обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Оскільки позивачем на підтвердження
причинного зв'язку смерті потерпілого
з одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я доказів не надано,
суд вважає, що у задоволенні позовних
вимог щодо відшкодування витрат на
виплату допомоги на поховання,
оскільки смерть потерпілого не
пов'язана із страховим випадком
державного соціального страхування у
сумі 300,00 грн., слід відмовити.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно
статті 86 цього Кодексу, оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що
адміністративний позов УПФ України у м.
Хмільнику у районі підлягає частковому
задоволенню.

Згідно частини 5 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі відмови у задоволенні позовних
вимог позивача, звільненого від сплати
судових витрат, а також залишення
адміністративного позову без розгляду
судові витрати, понесені відповідачем,
компенсуються за рахунок Державного
бюджету. Оскільки позивач звільнений
від сплати судового збору, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
такої компенсації.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, Вінницький
окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Хмільницькому
районі на користь управління
Пенсійного фонду України у м. Хмільнику
та Хмільницькому районі 400 (чотириста)
грн. 98 коп. суми витрат на виплату
пенсій громадянам держав-учасників СНД
та членам їх сімей, які отримали
каліцтво в державах СНД і переїхали на
постійне місце проживання в Україну за
період з вересня по листопад 2013 року
включно.

3. У задоволенні решти позовних вимог
-відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Віятик Наталія
Володимирівна