Справа № 2а-41/10/0541
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Сараєв І.А.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року справа № 2а-41/10/0541

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Головного управління Пенсійного фонду
України в Донецькій області на
постанову Приморського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 15
лютого 2010 року в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_2 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Донецькій області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 11.01.2010 р. звернулася до суду з
даним адміністративним позовом, в
якому просила поновити пропущений
строк позовної давності, визнати
неправомірною бездіяльність та
зобов'язати УПФУ в Приморському районі
м. Маріуполя сплатити їй суму
недоотриманої щомісячної доплати до
пенсії в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, з 09.07.2007 р. по
31.12.2007 р. та з 22.05.2008 р.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 10
лютого 2010 року замінено первинного
відповідача по справі на належного -
Головне управління Пенсійного фонду
України в Донецькій області.

Постановою Приморського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
15 лютого 2010 року позов задоволено.

Не погодившись з таким рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позову відмовити в повному обсязі. На
обґрунтування апеляційної скарги
наголошує на правомірності своїх дій і
зазначає, що доплата до пенсії як
«дитині війни» проводилась у розмірах,
передбачених постановою Кабінету
Міністрів України № 530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян», тобто, відповідає чинному
законодавству. Крім того, наполягає на
пропущенні позивачем строку звернення
до адміністративного суду

Належним чином повідомлені про дату,
час і місце апеляційного розгляду
сторони до суду не прибули, тому
відповідно до ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи здійснено у письмовому
провадженні за наявними матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши за матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до абз.1 ч.2 ст. 5 КАС
України провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Як на час подання цього позову, так і на
момент прийняття судом оскаржуваного
рішення відповідно до частини першої
статті 99 КАС України, адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Частиною другою цієї статті
визначено, що для звернення за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк , який,
якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 100 КАС України (в
редакції, чинній на момент подання
позову та ухвалення судового рішення)
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.
Якщо суд визнає причину пропущення
строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається
і вирішується в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Позивач про порушення свого права (якщо
вона вважала його порушеним) повинна
була дізнатись під час виплати їй
відповідачем щомісячної надбавки до
пенсії, однак, з позовом до суду вона
звернулась лише 11.01.2010 року, при цьому,
ставить питання про захист її
порушеного права з 09.07.2007 року, тобто,
за межами установленого строку, не
зазначаючи будь-яких поважних причин
його пропуску, в той час, як відповідач
наполягав на застосуванні цієї норми
КАСУ.

Як наголошувалось вище, провадження в
адміністративних справах здійснюється
відповідно до закону, чинного на час
вчинення окремої процесуальної дії,
розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.100 КАС України, яка дії
на теперішній час, адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

За таких умов, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р.
та з 22.05.2008 р. по 10.01.2009 р. мають бути
залишеними без розгляду.

Щодо решти позовних вимог колегія
суддів зазначає наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач належить до
соціальної групи "діти війни", що
підтверджується посвідченням та
користується правами і пільгами,
встановленими Законом України "Про
соціальний захист дітей війни".

Статтею 1 вказаного закону передбачено,
що дитина війни це особа, яка є
громадянином України та якій на час
закінчення (2 вересня 1945 року) Другої
світової війни було менше 18 років.

Рішеннями Конституційного Суду
України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, від
22.05.2008 року № 10/рп/2008 було визнано
неконституційними зміни до Закону №
2195-IV внесеними Законом України "Про
Державний бюджет на 2007 рік", Законом
України "Про Державний бюджет на 2008
рік", чим було відновлено дію ст. 6 Закон
№ 2195-IV у попередній редакції.

Статтею 6 Закону № 2195-IV встановлено, що
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30%
мінімальної пенсії за віком.

Статтею 58 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" на Пенсійний фонд
покладене керівництво та управління
солідарною системою, збір, акумуляція
та облік страхових внесків,
призначення пенсії та підготовка
документів для її виплати,
забезпечення своєчасного і в повному
обсязі фінансування та виплати пенсій,
допомоги на поховання, здійснення
контролю за цільовим використанням
коштів Пенсійного фонду, вирішення
питань, пов'язаних з веденням обліку
пенсійних активів застрахованих осіб
на накопичувальних пенсійних рахунках,
здійснення адміністративного
управління Накопичувальним фондом та
інші функції, передбачені Законом і
статутом Пенсійного фонду.

Колегія судів зазначає, що мінімальний
розмір пенсії за віком встановлений
абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
застосовується не тільки для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, з
огляду на те, що положення частини 3 ст.
28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого
крім передбаченого частиною 1 цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Відповідно до частини першої статті 2
Закону України "Про прожитковий
мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-ХІV
прожитковий мінімум застосовується
для встановлення розмірів мінімальної
заробітної плати та мінімальної пенсії
за віком.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновками суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог, що відповідає положенням ст. 6
Закону № 2195-IV в редакції яка є чинною на
даний час, адже попередні зміни, як було
зазначено вище, визнані
неконституційними, тому
застосовується саме та редакція, яка
була до внесення відповідних змін.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно застосовано до спірних
правовідносин норми матеріального
права, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, тому
підстав для скасування постанови в цій
частині не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 99, 100, 195, 197, 199, 202, 205, 206, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Донецькій області - задовольнити
частково.

Постанову Приморського районного суду
м. Маріуполя Донецької області від 15
лютого 2010 року в адміністративній
справі № 2а-41/10/0541 - скасувати в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 за
період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. та з 22.05.2008
р. по 10.01.2009 р.

Адміністративний позов ОСОБА_2, в цій
частині - залишити без розгляду.

В решті постанову Приморського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 15 лютого 2010 року - залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду в порядку
письмового провадження набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили.

Головуючий:
Л.В. Губська

Судді:
Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко