Справа № 805/17942/13-а
Суддя: Мальцева Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2014 р.
Справа №805/17942/13-а

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 11:10 год.

Донецький окружний
адміністративний суд у складі суду:

головуючого судді
Мальцевої Н.Г.

за участі секретаря судового засідання
Ростова Я.С.

представник позивача
не з'явився

відповідач
не з'явився

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Маріупольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області, м.Маріуполь

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м.Маріуполь

про стягнення коштів

Маріупольська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області звернулася до суду з
адміністративним позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
податкового боргу в розмірі 320,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_1, яка є
платником податків і зборів повинна
сплачувати єдиний податок шляхом
здійснення авансового внеску не
пізніше 20 числа (включно) поточного
місяця. Відповідач, за твердженням
позивача, порушив вимоги діючого
законодавства, внаслідок чого станом
на 15.11.2013 року має податковий борг по
сплаті єдиного податку в розмірі 320,20
грн.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, 08.01.2014 року на
електронну адресу суду надіслав
клопотання, згідно з яким, позовні
вимоги підтримує в повному обсязі,
просить справу розглянути у
відсутності представника.

Частиною четвертою статті 33 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у разі ненадання
особами, які беруть участь у справі,
інформації щодо їх поштової адреси
судовий виклик або судове повідомлення
надсилаються: юридичним особам та
фізичним особам - підприємцям - за
адресою місцезнаходження (місця
проживання), що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

Оскільки копія ухвали про відкриття
провадження в справі, направлена
відповідачу рекомендованим листом за
адресою його місцезнаходження, а саме:
87557, АДРЕСА_1 та була повернута на адресу
суду з відміткою "за закінченням
терміну зберігання", суд вважає, що вжив
всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача про судовий
розгляд справи виходячи з того, що
частиною 4 статті 33 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі -КАС України) передбачено, що у
разі відсутності осіб, які беруть
участь у справі, за такою адресою
вважається, що судовий виклик або
судове повідомлення вручене їм
належним чином.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1,
згідно з свідоцтвом про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
серії НОМЕР_2, зареєстрована Виконавчим
комітетом Маріупольської міської ради
Донецької області 26.10.2009 року за
адресою: 87514, АДРЕСА_1 за НОМЕР_3 (а.с.4).

Відповідно до витягу серії АВ №118939 з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
фізична особа-підприємець ОСОБА_1
здійснює роздрібну торгівлю з лотків і
на ринках текстильними виробами,
одягом і взуттям, основний вид
економічної діяльності 47.82 (а.с.3).

З заяви про застосування спрощеної
системи оподаткування, наданої
позивачем, вбачається, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 з 28.12.2012 року
знаходиться на спрощеній системі
оподаткування зі ставкою єдиного
податку I-ої групи 10% (а.с.8).

Судом встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 є платником
податків і зборів, передбачених
Податковим кодексом України.

За приписом пункту 291.3. ст.291
Податкового кодексу України юридична
особа чи фізична особа - підприємець
може самостійно обрати спрощену
систему оподаткування, якщо така особа
відповідає вимогам, встановленим цією
главою, та реєструється платником
єдиного податку в порядку, визначеному
цією главою.

Згідно з пунктом 291.4. ст.291 Податкового
кодексу України суб'єкти
господарювання, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності, поділяються на такі групи
платників єдиного податку: 1) перша
група - фізичні особи - підприємці, які
не використовують працю найманих осіб,
здійснюють виключно роздрібний продаж
товарів з торговельних місць на ринках
та/або провадять господарську
діяльність з надання побутових послуг
населенню і обсяг доходу яких протягом
календарного року не перевищує 150000
гривень; 2) друга група - фізичні особи -
підприємці, які здійснюють
господарську діяльність з надання
послуг, у тому числі побутових,
платникам єдиного податку та/або
населенню, виробництво та/або продаж
товарів, діяльність у сфері
ресторанного господарства, за умови, що
протягом календарного року
відповідають сукупності таких
критеріїв: не використовують працю
найманих осіб або кількість осіб, які
перебувають з ними у трудових
відносинах, одночасно не перевищує 10
осіб; обсяг доходу не перевищує 1000000
гривень. Дія цього підпункту не
поширюється на фізичних осіб -
підприємців, які надають посередницькі
послуги з купівлі, продажу, оренди та
оцінювання нерухомого майна (група 70.31
КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють
діяльність з виробництва, постачання,
продажу (реалізації) ювелірних та
побутових виробів з дорогоцінних
металів, дорогоцінного каміння,
дорогоцінного каміння органогенного
утворення та напівдорогоцінного
каміння. Такі фізичні особи -
підприємці належать виключно до
третьої або п'ятої групи платників
єдиного податку, якщо відповідають
вимогам, встановленим для таких груп; 3)
третя група - фізичні особи -
підприємці, які протягом календарного
року відповідають сукупності таких
критеріїв: не використовують працю
найманих осіб або кількість осіб, які
перебувають з ними у трудових
відносинах, одночасно не перевищує 20
осіб; обсяг доходу не перевищує 3000000
гривень; 4) четверта група - юридичні
особи - суб'єкти господарювання
будь-якої організаційно-правової
форми, які протягом календарного року
відповідають сукупності таких
критеріїв: середньооблікова кількість
працівників не перевищує 50 осіб; обсяг
доходу не перевищує 5000000 гривень; 5)
п'ята група - фізичні особи - підприємці,
які протягом календарного року
відповідають сукупності таких
критеріїв: не використовують працю
найманих осіб або кількість осіб, які
перебувають з ними у трудових
відносинах, не обмежена; обсяг доходу
не перевищує 20000000 гривень; 6) шоста
група - юридичні особи - суб'єкти
господарювання будь-якої
організаційно-правової форми, у яких
протягом календарного року обсяг
доходу не перевищує 20000000 гривень.

Судом встановлено, що згідно з
критеріями поділу платників єдиного
податку на групи, визначені пунктом 291.4.
ст.291 Податкового кодексу України,
відповідач належить до І групи
платників єдиного податку.

Пунктом 293.2. ст.293 Податкового кодексу
України передбачено, що фіксовані
ставки єдиного податку встановлюються
сільськими, селищними та міськими
радами для фізичних осіб - підприємців,
які здійснюють господарську
діяльність, залежно від виду
господарської діяльності, з розрахунку
на календарний місяць: 1) для першої
групи платників єдиного податку - у
межах від 1 до 10 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати; 2) для
другої групи платників єдиного податку
- у межах від 2 до 20 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати.

Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1, яка
належить до І групи платників єдиного
податку, відповідно до п. 293.2. ст.293
Податкового кодексу України
встановлені фіксовані ставки єдиного
податку 10 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати.

Згідно з пунктом 295.1. ст.295 Податкового
кодексу України платники єдиного
податку першої і другої груп сплачують
єдиний податок шляхом здійснення
авансового внеску не пізніше 20 числа
(включно) поточного місяця. Такі
платники єдиного податку можуть
здійснити сплату єдиного податку
авансовим внеском за весь податковий
(звітний) період (квартал, рік), але не
більш як до кінця поточного звітного
року. У разі якщо сільська, селищна або
міська рада приймає рішення щодо зміни
раніше встановлених ставок єдиного
податку, єдиний податок сплачується за
такими ставками у порядку та строки,
визначені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3
статті 12 цього Кодексу.

Пунктом 295.2. ст.295 Податкового кодексу
України передбачено, що нарахування
авансових внесків для платників
єдиного податку першої і другої груп
здійснюється контролюючими органами
на підставі заяви такого платника
єдиного податку щодо розміру обраної
ставки єдиного податку, заяви щодо
періоду щорічної відпустки та/або
заяви щодо терміну тимчасової втрати
працездатності.

Відповідно до пункту 295.4. ст.295
Податкового кодексу України сплата
єдиного податку здійснюється за місцем
податкової адреси.

З розрахунку суми податкового боргу та
витягу з облікової картки платника
податків, вбачається, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1) станом на 15.11.2013 року має
податковий борг по сплаті єдиного
податку в розмірі 320,20 грн. (а.с. 7, 9-10).

Відповідно до п.59.1. ст.59 Податкового
кодексу України у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, контролюючий
орган надсилає (вручає) йому податкову
вимогу в порядку, визначеному для
надсилання (вручення) податкового
повідомлення-рішення, при цьому,
податкова вимога не надсилається (не
вручається), якщо загальна сума
податкового боргу платника податків не
перевищує двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян. У разі
збільшення загальної суми податкового
боргу до розміру, що перевищує двадцять
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, контролюючий орган надсилає
(вручає) податкову вимогу такому
платнику податків, тобто якщо не
перевищує 430,00 грн.

Згідно з п.20.1.28. п.20.1 ст.20 Податкового
кодексу України контролюючі органи
мають право стягувати з банків та інших
фінансових установ пеню за несвоєчасне
виконання ними рішень суду та доручень
платників податків про сплату
податків, зборів, платежів.

Пунктом 87.1. ст.87 Податкового кодексу
України визначено, що джерелами
самостійної сплати грошових
зобов'язань або погашення податкового
боргу платника податків є будь-які
власні кошти, у тому числі ті, що
отримані від продажу товарів (робіт,
послуг), майна, випуску цінних паперів,
зокрема корпоративних прав, отримані
як позика (кредит), та з інших джерел, з
урахуванням особливостей, визначених
цією статтею, а також суми надміру
сплачених платежів до відповідних
бюджетів. Сплата грошових зобов'язань
або погашення податкового боргу
платника податків з відповідного
платежу може бути здійснена також за
рахунок надміру сплачених сум такого
платежу (без заяви платника) або за
рахунок помилково та/або надміру
сплачених сум з інших платежів (на
підставі відповідної заяви платника)
до відповідних бюджетів.

Згідно з п.87.2. ст.87 Податкового кодексу
України джерелами погашення
податкового боргу платника податків є
будь-яке майно такого платника
податків з урахуванням обмежень,
визначених цим Кодексом, а також іншими
законодавчими актами.

Приписом пункту 38.1. ст.38 Податкового
кодексу України визначено, що
виконанням податкового обов'язку
визнається сплата в повному обсязі
платником відповідних сум податкових
зобов'язань у встановлений податковим
законодавством строк.

Підпунктом 16.1.4. пункту 16.1. ст.16
Податкового кодексу України
передбачено, що платник подаків
зобов'язаний сплачувати податки та
збори в строки та у розмірах,
встановлених цим Кодексом та законами
з питань митної справи.

Згідно з п.300.1. ст.300 Податкового кодексу
України платники єдиного податку
несуть відповідальність відповідно до
цього Кодексу за правильність
обчислення, своєчасність та повноту
сплати сум єдиного податку, а також за
своєчасність подання податкових
декларацій.

Відповідно до підпункту 14.1.39. пункту 14.1.
статті Податкового кодексу України
грошове зобов'язання платника податків
- сума коштів, яку платник податків
повинен сплатити до відповідного
бюджету як податкове зобов'язання
та/або штрафну (фінансову) санкцію, що
справляється з платника податків у
зв'язку з порушенням ним вимог
податкового законодавства та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
а також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Як вбачається з п.п. 14.1.156. п.14.1. ст.14
Податкового кодексу України, податкове
зобов'язання - сума коштів, яку платник
податків, у тому числі податковий
агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Пунктом 14.1.175. статті 14 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий борг - сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відповідно до пункту 41.1. ст.41
Податкового кодексу України
контролюючими органами є органи
доходів і зборів - центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування єдиної державної
податкової, державної митної політики
в частині адміністрування податків і
зборів, митних платежів та реалізує
державну податкову, державну митну
політику, забезпечує формування та
реалізацію державної політики з
адміністрування єдиного внеску,
забезпечує формування та реалізацію
державної політики у сфері боротьби з
правопорушеннями при застосуванні
податкового та митного законодавства,
а також законодавства з питань сплати
єдиного внеску (далі - центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), його
територіальні органи.

Відповідно до п.87.11. ст.87 цього ж Кодексу
орган стягнення звертається до суду з
позовом про стягнення суми податкового
боргу платника податку - фізичної
особи. Стягнення податкового боргу за
рішенням суду здійснюється державною
виконавчою службою відповідно до
закону про виконавче провадження.

Враховуючи викладене, приймаючи до
уваги ті обставини, що податковий борг
з єдиного податку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 існує та не
сплачений у встановлені законом
строки, позов Маріупольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області
підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
8 - 11, 158 - 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов Маріупольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
коштів задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1,
адреса: 87557, АДРЕСА_1) на користь
місцевого бюджету Орджонікідзевського
району м.Маріуполя (р/р 0054, код
платежу 18050400, отримувач
Маріуп.УК/Орджон. р-н./18050400, код
отримувача 37989721, банк отримувача ГУ
ДКСУ у Донецькій області, МФО
одержувача 834016.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Мальцева Н.Г.