Справа № 9101/136014/2012
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2013-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" жовтня 2013 р.справа № 2а-9151/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Малиш Н.І.

суддів: Щербака А.А.
Дурасової Ю.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кіровограді Кіровоградської області
на постанову Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 20 грудня 2011 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кіровограді Кіровоградської області
про зобов`язання здійснити перерахунок
щомісячної державної соціальної
допомоги «Дітям війни», -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2010 року позивач звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кіровограді Кіровоградської області
та просив відновити пропущений строк
для звернення до суду, зобов'язати
відповідача нарахувати недоплачену як
дитині війни щомісячну державну
соціальну допомогу з 09 липня 2007 року по
31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31
грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 30
вересня 2010 року.

Постановою Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 20 грудня 2011 року
позовні вимоги задоволено, зобов'язано
відповідача провести перерахунок
пенсії позивачу з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за віком,
передбачене ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
виходячи з розміру, встановленого ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та провести відповідні
виплати за період з 09 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31
грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 30
вересня 2010 року.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
права та правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є особою,
на яку поширюється дія абзацу 1 статті 1
Закону України №2195-ІV від 18 листопада
2004 року, та має статус «дитини війни»,
що підтверджується посвідченням.

Згідно статті 6 Закону №2195-ІV дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.
Редакція цієї статті набрала чинності
з 1 січня 2006 року.

Дію ст. 6 Закону на 2007 рік було зупинено
ст. 111 Закону України від 19 грудня 2006
року «Про Державний бюджет України на
2007 рік» (з урахуванням положень п. 12 ст.
71 цього Закону). Рішенням
Конституційного Суду України від 09
липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про
соціальні гарантії громадян) визнані
неконституційними положення п. 12 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» щодо зупинення дії
на 2007 рік ст. 6 Закону. Таким чином, дію
ст. 6 закону України №2195-ІV було
відновлено з 09 липня 2007 року.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону
України №107-VІ «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
текст статті 6 Закону України №2195-ІV
викладено в наступній редакції: дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту") до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни. Ветеранам війни, які мають право
на отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального захисту"
дане підвищення провадиться за їх
вибором згідно з одним із законів.

Відповідно до частини 4 статті 14 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
учасникам війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 10
відсотків від прожиткового мінімуму
для осіб, які втратили працездатність.

Проте, Рішенням Конституційного суду
України № 10-рп від 22 травня 2008 року
визнано неконституційним положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік» N 107-VI від 28 грудня 2007
року щодо викладення положень ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» №2195-ІV в новій редакції.
Тобто, було відновлено дію ст. 6 Закону
України №2195-ІV.

Відповідно до ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність, тобто підстави для
задоволення позовних вимог за період з
09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01
січня 2009 року по 06 жовтня 2009 року
відсутні.

Крім того задовольняючи позовні вимоги
за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня
2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня
2008 року, з 01 січня 2009 року по 06 жовтня 2009
суд першої інстанції не взяв до уваги
заперечення відповідача щодо пропуску
позивачем строку звернення до суду за
захистом порушених прав.

Так, відповідно до ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(яка діяла на час розгляду справи в суді
першої інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства яка
діяла на час розгляду справи в суді
першої інстанції) пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна зі сторін.

В запереченнях на адміністративний
позов, відповідач наполягав на
застосуванні строку встановленого ст.
99 КАС.

В позовній заяві позивач зазначає, що
його не було повідомлено про належні
йому як дитині війни виплати, тому про
факт порушення прав йому стало відомо
від інших постраждалих від порушень.
Проте, ці обставини не можна вважати
поважною причиною пропуску строку
звернення до суду, оскільки рішення
Конституційного суду України № 6-рп від
09 липня 2007 року та № 10-рп від 22 травня 2008
року, на які посилається позивач, були
належним чином оприлюднені в засобах
масової інформації. А позивач
звернувся до суду першої інстанції
лише в 2010 році, тобто більше ніж за рік
після того як він повинен був дізнатись
про порушення своїх прав.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що позовні вимоги за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008
року та з 01 січня 2009 року по 06 жовтня 2006
року задоволенню не підлягають, а тому
постанову суду в цій частині слід
скасувати та відмовити в задоволенні
цих позовних вимог за пропуском строку.

Разом з тим колегія суддів приходить до
висновку, що судом першої інстанції
необґрунтовано відмовлено в
задоволенні позовних вимог за період з
07 жовтня 2009 року по 30 вересня 2010 року,
оскільки дію ст. 6 Закону не було
призупинено або змінено на 2009 рік,
тобто вона має законну силу і підлягає
виконанню в редакції, яка діє з 22 травня
2008 року.

Що до розміру вищезазначеного
підвищення до пенсії, колегія суддів
вважає за необхідне прийняти у своїх
висновках поняття «мінімальна пенсія
за віком», про яке йдеться в ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки чинним законодавством не
встановлено іншого, крім передбаченого
частиною першою цієї статті,
мінімального розміру пенсії за віком.

Вищенаведені висновки свідчать, що
відповідач діяв не у спосіб
передбачений чинним законодавством на
певний період часу, рішення
Конституційного суду не виконував, що
стало причиною звернення позивача до
суду.

Посилання відповідача на відсутність
коштів для забезпечення виплат
зазначеної доплати до пенсії позивачу
не є підставою для скасування рішення
суду першої інстанції, оскільки органи
державної влади не можуть посилатись
па відсутність коштів, як на підставу
невиконаний своїх зобов'язань, які
встановлені ст. 46 Конституції України
та ст. 6 Закону.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
постанова суду підлягає частковому
скасуванню з постановленням нового
рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кіровограді Кіровоградської області -
задовольнити частково.

Постанову Кіровського районного суду
м. Кіровограда від 20 грудня 2011 року -
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кіровограді Кіровоградської області
щодо не нарахування ОСОБА_1 підвищення
пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 07 жовтня 2009 року по 30 вересня
2010 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Кіровограді
Кіровоградської області здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_1
підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» та частини 1 статті 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" за
період з 07 жовтня 2009 року по 30 вересня
2010 року в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком з
урахуванням виплат проведених за цей
період.

В іншій частині у задоволенні позову
відмовити.

Постанова набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копії особам які беруть участь у
справі. Постанова є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак

Суддя:
Ю.В. Дурасова