Справа № 826/11560/13-а
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Шостак О.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Шостака
О.О.,

суддів - Горяйнова
А.М. та Желтобрюх І.Л.,

при секретарі - Лебедєвій
Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, апеляційну скаргу
Київської регіональної спілки
споживчої кооперації на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 10.09.2013 року по справі за
адміністративним позовом Київської
регіональної спілки споживчої
кооперації до Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про визнання протиправним та
скасування припису і постанови,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати
Припис Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві від 25.06.2012 «Про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів правил»
винесений щодо Київської регіональної
спілки споживчої кооперації;

- визнати протиправним та скасувати
Постанову Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
м.Києві від 08.07.2013р. №260/13 «Про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності», якою
Київську регіонспоживспілку визнано
винною у вчиненні правопорушення
передбаченого абз. 4 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» та накладено штраф у
розмірі 103 230,00 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 10
вересня 2013 року в задоволені позовних
вимог було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції від
10.09.2013 року та прийняте нове рішення,
яким задовольнити позов. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Київської регіональної спілки
споживчої кооперації - задовольнити, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 10.09.2013 року - скасувати,
виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст. 202 КАС України підставами для
скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Як було встановлено судом першої
інстанції, відповідно до свідоцтва про
право власності від 18.12.2002 року
майновий комплекс, що знаходиться за
адресою: м.Києв, вул. Клеманська, 3
належить на праві власності Київській
регіональній спілці споживчої
кооперації.

25.06.2013 року Інспекцією Державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві (далі по тексту - ІДАБК)
булопроведено перевірку майнового
комплексу Київської регіональної
спілки споживчої кооперації.

На підставі проведеної позапланової
перевірки, ІДАБК складено Акт від 25.06.2013
року, яким встановлено, що Київською
регіонспоживспілкою було порушено ч. 8
ст. 39 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» у зв'язку із
тим, що нею проведено самовільну
реконструкцію вищевказаного майнового
комплексу, а саме: влаштовано та
демонтовано перегородки, влаштовано
додаткові санвузли, перенесено
інженерні комунікації, переобладнано
душову кімнату з демонтажем
санітарно-технічного обладнання.

Вищевказані дії, на думку ІДАБК, є
реконструкцією відповідно до п. 3.10. ДБН
А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної
документації на будівництво».

За наслідком вищевказаної перевірки,
ІДАБК було винесено Припис від 25.06.2012
«про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил», яким
доведено вимоги ІДАБК, а саме:
заборонено експлуатацію майнового
комплексу, що розташований за адресою
м. Київ, вул. Клеманська, 3 з 26.06.2013 року;
зобовязано у термін до 26.07.2013 року
усунути порушення вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності у
встановленому законодавством порядку.

На підставі вищевказаного Акту, ІДАБК
було прийнято Постанову від 08.07.2013 року
№260/13 «Про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності», якою Київську
регіонспоживспілку визнано винною у
вчиненні правопорушення передбаченого
абз. 4 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» та
накладено штраф у розмірі 103 230 (сто три
тисячі двісті тридцять) гри. 00 коп.

Не погоджуючись з вищевикладеними
обставинами, позивач звернувся до суду
з відповідним позовом.

Окружний адміністративний суд м. Кєва
пришов до висновку про необхідність
відмовити в задоволені позову. Суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем було дійсно проведено
реконструкцію майнового комплексу, що
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Клеманська, 3 внаслідок встановлення і
демонтажу перегородок та
сантехнічного обладнання.

Колегія суддів не погоджуєься з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
Київська регіонспоживспілка є
власником майнового комплексу, що
розташований за адресою: м. Київ, вул.
Клеманська, 3 та належить їй відповідно
до свідоцтва про право власності від
18.12.2002 року.

До складу такого майнового комплексу, у
відповідності до свідоцтва, входять
декілька будівель , а саме літери «А»,
«Б», «И».

У свою чергу, визначаючи порушення
Київської регіонспоживспілки, ІДАБК
виходив з того, що технічні паспорти
вищевказаних будівель, складених
станом на 19.09.2011 року та 29.05.2012 року,
мають відмінності щодо перегородок та
санвузлів у порівнянні із технічним
паспортом, який був складений станом на
23.04.2002 року.

У зв'язку з викладеним, відповідач
прийшов до висновку про порушення
законодавства з боку Київської
регіонспоживспілки.

Як свідчать матеріали справи, Київська
регіонспоживспілка набула право
власності на вищевказане майно 18.12.2002
року.

У свою чергу, право власності
попереднього власника, Київської
обласної спілки споживчих товариств,
було зареєстровано відповідно до
свідоцтва про право власності 09.07.2002
року.

Технічний паспорт, з яким проводилось
порівняння ІДАБК, був складений 23.04.2002
року.

Як вбачається з Акту перевірки від
25.06.2013 року, перевіряючими не було
встановлено, що саме Київська
регіонспоживспілка здійснила
реконструкцію.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» відповідальність за
правопорушення несуть суб'єкти
містобудування, які є замовниками
будівництва об'єктів (у разі
провадження містобудівної діяльності),
або ті, що виконують функції замовника
і підрядника одночасно.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що саме Київська
регіонспоживспілка була замовником
або підрядником відносно
вищевказаного майнового комплексу, з
огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що позивач не
може бути тією особою, яка притягається
до відповідальності за вищевказане
правопорушення.

При цьому, Кодексом адміністративного
судочинства України на відповідача
покладено обов'язок довести, що винні
дії, які призвели до правопорушення
були вчинені Позивачем а не іншою
особою.

За приписами ч. 2 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Разом з цим, до спірних правовідносин
необхідно застосовувати положення
законодавства України, яке
безпосередньо діяло на момент
здійснення вищевказаних дій, а саме:
станом на липень 2002 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відповідальність підприємств, їх
об'єднань, установ та організацій за
правопорушення у сфері містобудування"
підприємства, їх об'єднання, установ та
організації (далі - підприємства)
незалежно від форм власності, які
здійснюють проектування, роботи по
будівництву, реконструкції,
реставрації та капітальному ремонту
(далі - будівельні роботи), виготовляють
будівельні матеріали, вироби і
конструкції, а так само які є
замовниками у будівництві або
поєднують функції замовника і
підрядчика, несуть відповідальність у
вигляді штрафу за такі правопорушення:
проведення будівельних робіт без
дозволу на їх виконання або без
затвердженої проектної документації -
у розмірі п'ятдесяти відсотків
вартості цих робіт;

Статтею 29 Закону України "Про
планування і забудову територій"
встановлено, що дозвіл на виконання
будівельних робіт - документ, що
засвідчує право замовника та
підрядника на виконання підготовчих
(якщо підготовчі роботи не були
виконані раніше відповідно до дозволу
на виконання підготовчих робіт) і
будівельних робіт, підключення об'єкта
будівництва до інженерних мереж та
споруд.

Дозвіл на виконання будівельних робіт
надається інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю.

Контроль за виконанням будівельних
робіт здійснюється інспекціями
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Наведеною нормою також встановлено, що
здійснення будівельних робіт на
об'єктах містобудування без дозволу на
виконання будівельних робіт або його
перереєстрації, а також здійснення не
зазначених у дозволі будівельних робіт
вважається самовільним будівництвом і
тягне за собою відповідальність згідно
із законом.

Положення про порядок надання дозволу
на виконання будівельних робіт,
затверджено наказом Держбуду України
від 05.12.2000 N 273, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 25 грудня
2000 р. за N 945/5166 (чинним у спірний період)
згідно до п. 1.1 якого дозвіл на
виконання будівельних робіт з нового
будівництва, реконструкції,
реставрації та капітального ремонту
будинків, споруд та інших об'єктів,
розширення і технічного переоснащення
(далі - роботи з будівництва) є
документом, що посвідчує право
забудовника (замовника) та
генерального підрядника на виконання
будівельних робіт, у відповідності до
затвердженої проектної документації,
підключення до інженерних мереж та
споруд та надає право відповідним
службам на видачу ордера на проведення
земляних робіт.

Дозвіл на виконання будівельних робіт
надається інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю,
які одночасно ведуть реєстр наданих
дозволів.

Перелік будівельних робіт на які не
вимагається дозвіл визначений у п. 4
цього Положення, згідно до пп. 4.1 якого
дозвіл не вимагається на поточний
ремонт будівель та споруд без зміни
призначення приміщень.

Державний комітет України з
будівництва та архітектури у листі від
30.04.2003 р. N 7/7-401 зазначив, що поточний
ремонт - це комплекс
ремонтно-будівельних робіт, який
передбачає систематичне та своєчасне
підтримання експлуатаційних якостей
та попередження передчасного зносу
конструкцій і інженерного обладнання.
Якщо будівля в цілому не підлягає
капітальному ремонту, комплекс робіт
поточного ремонту може враховувати
окремі роботи, які класифікуються як
такі, що відносяться до капітального
ремонту (крім робіт, які передбачають
заміну та модернізацію конструктивних
елементів будівлі). Поточний ремонт
повинен провадитись з періодичністю,
що забезпечує ефективну експлуатацію
будівлі або об'єкта з моменту
завершення його будівництва
(капітального ремонту) до моменту
постановки на черговий капітальний
ремонт (реконструкцію).

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що влаштування
та демонтаж не несучих перегородок є
поточним ремонтом, а не реконструкцією.

Вищевказане кореспондується із
положенням Порядку надання дозволу на
виконання будівельних робіт, яке
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 30.09.2011 року № 1104.

Так, відповідно до п.п. 5-13 Переліку
будівельних робіт, на виконання яких не
вимагається дозвіл, який затверджено
постановою Кабінету Міністрів України
від 30.09.2011 року № 1104 визначено, що не
потребують дозволу на виконання
будівельних робіт наступні роботи у
об'єктах житлово-громадського
призначення:

5. Перепланування квартир у
багатоквартирних житлових будинках та
кімнат у гуртожитках, а також об'єктів
громадського призначення із
збереженням несучої конструкції, без
перевищення допустимих навантажень на
перекриття, стіни та фундаменти за
умови дотримання існуючих
архітектурно-планувальних вимог,
державних будівельних норм, місцевих
правил забудови.

6. Відновлення або посилення чи
поліпшення окремих конструкцій
будівель та споруд, зокрема таких, що
перебувають в аварійному стані, без
зміни їх функціонального призначення і
архітектурного вигляду.

7. Установлення приладів для ведення
відокремленого обліку енергоносіїв,
гарячої і холодної води.

8. Виконання робіт з улаштування
засобів для забезпечення
безперешкодного доступу осіб з
обмеженими фізичними можливостями до
об'єктів житлово-громадського
призначення.

9. Підключення приватних житлових
будинків садибного типу, дачних і
садових будинків, господарських
споруд, прибудов до газових мереж
низького тиску та інших інженерних
мереж.

10. Установлення на присадибній
земельній ділянці тимчасових об'єктів
(навісів, наметів, кіосків, накриття,
літніх душових кабін, теплиць тощо).

11. Переустановлення обладнання в межах
приміщення.

12. Улаштування чи закриття дверних або
віконних прорізів.

13. Збільшення житлової чи допоміжної
площі шляхом демонтажу перегородок,
комор, печей, камінів, грубок, вітрин,
засклення балконів і лоджій.

Відповідно до ДБН В 2.2-9-99 «Громадські
будинки і споруди» визначено, що до
громадських будинків і споруд
відносяться багатофункціональні
будинки та комплекси, що включають
приміщення різного призначення.

Відповідно до п. 3.10 ДБН А.2.2-3-2012 «Склад
та зміст проектної документації на
будівництво» реконструкція -, це
перебудова введених в експлуатацію в
установленому порядку об'єктів
будівництва, яка передбачає
удосконалення виробництва, підвищення
його техніко-економічного рівня та
якості продукції, що виготовляється,
поліпшення умов експлуатації та
проживання, якості послуг, зміну
основних техніко-економічних
показників.

Однак, як свідчать матеріали справи,
Акт перевірки не відображає у собі
порівняльних характеристик жодних
показників, поліпшень у виробництві та
якості послуг.

Окрім наведено, колегія суддів
зазначає, що оскаржуваний Припис
Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві від 25.06.2012 «Про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів правил» не
містить у собі конкретних заходів із
зазначенням того, які саме порушення у
яких приміщеннях якої будівлі
необхідно «сунути», що, у свою чергу,
також вказує на його протиправність та
необґрунтованість.

Стосовно оскаржуваної Постанови
Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
м.Києві від 08.07.2013 року № 260/13 «Про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»
колегія суддів звертає увагу на
наступне.

Відповідно до ч. 11 ст. 2 Закону України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» штраф може бути накладено
на суб'єктів містобудування протягом
шести місяців з дня виявлення
правопорушення, але не пізніше як через
три роки з дня його вчинення.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що у даному випадку має місце
триваюче правопорушення, однак з
такими доводами колегія суддів
погодитись не може, оскільки
правопорушення пов'язані із
здійсненням реконструкції повязується
із моментом її здійснення (момент
закінчення комплексу робіт по
реконструкції).

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий адміністративний
суд України у своїй Ухвалі від 17.09.2013р.
по справі № К/800/30677/13.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. В зв'язку з цим колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Київської регіональної спілки
споживчої кооперації - задовольнити, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 10 вересня 2013 року -
скасувати та прийняти нове рішення,
яким зодольнити позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Київської
регіональної спілки споживчої
кооперації - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 10.09.2013 року - скасувати
та постановити нову, якою задовольнити
позовні вимоги.

Визнати протиправним та скасувати
Припис Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у м
Києві від 25.06.2012 року «Про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил».

Визнати протиправним та скасувати
Постанову Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у м
Києві від 08.07.2013 року № 260/13.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Шостак

Судді
А.М. Горяйнов

І.Л. Желтобрюх

Головуючий суддя

Шостак О.О.

Судді:

Горяйнов А.М.

Желтобрюх І.Л.