Справа № 826/14933/13-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Савченко А.І.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

23 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Троян Н.М., Бужак Н.П.,

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 21
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року, позивач звернувся до
Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, в якому просив визнати факт
бездіяльності відповідача, що
виразилась у порушення його права на
отримання відповідей на заяви від 09
лютого 2011 року, 29 квітня 2011 року, 21
лютого 2012 року, 10 грудня 2012 року та 07
квітня 2013 року і зобов'язати надати
відповіді на зазначені заяви з
матеріалами, складеними за
результатами їх перевірки.

Ухвалами Черкаського окружного
адміністративного суду від 15 серпня 2013
року відкрито провадження в
адміністративній справі та передано її
для розгляду до Окружного
адміністративного суду міста Києва.

На підставі «Положення про
автоматизовану систему документообігу
в адміністративних судах» справу
передано на автоматичний розподіл,
присвоєно №826/14933/13-а та передано на
розгляд судді Савченко А.І.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 07 жовтня 2013 року
справу прийнято до провадження суддею
Савченко А.І. та призначено до судового
розгляду на 16 жовтня 2013 року.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 жовтня 2013 року
позовна заява ОСОБА_2 до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в частині вимог щодо визнання
факту бездіяльності відповідача, що
виразилась у порушенні права на
отримання відповідей на заяви від 09
лютого 2011 року, 29 квітня 2011 року, 21
лютого 2012 року та від 10 грудня 2012 року і
зобов'язання надати відповіді на
зазначені заяви з матеріалами,
складеними за результатами їх
перевірки залишена без розгляду.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 21
жовтня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою позов задоволити
повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог, з
огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
07 квітня 2013 року ОСОБА_2 направив на ім'я
голови ВССУ заяву про кримінальні
злочини суддів Закропивного О.В. та
Гвоздика П.О.

Проте, відповідь за результатами її
розгляду не отримав, що і зумовило
звернення до суду з відповідним
позовом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
ОСОБА_2 оскаржує бездіяльність
відповідача, яка виразилась у
ненаданні відповіді на його заяву від 07
квітня 2013 року відповідно до приписів
Закону України «Про звернення
громадян» та просить суд зобов'язати
ВССУ дати таку відповідь з матеріалами
за результатами її перевірки.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам, необхідно зазначити наступне.

Основним нормативно-правовим актом, що
врегульовує спірні правовідносини є
Закон України «Про звернення громадян»
від 02.10.1996р. № 393/96-ВР з наступними
змінами та доповненнями у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин (далі по тексту - Закон
України від 02.10.1996р. № 393/96-ВР).

Відповідно до частини 1 статті 1
названого Закону, громадяни України
мають право звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Згідно з частиною 3 та 4 статті 3 Закону
України від 02.10.1996р. № 393/96-ВР, заява
(клопотання) - звернення громадян із
проханням про сприяння реалізації
закріплених Конституцією та чинним
законодавством їх прав та інтересів
або повідомлення про порушення чинного
законодавства чи недоліки в діяльності
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, народних
депутатів України, депутатів місцевих
рад, посадових осіб, а також
висловлення думки щодо поліпшення їх
діяльності, а скарга - звернення з
вимогою про поновлення прав і захист
законних інтересів громадян, порушених
діями (бездіяльністю), рішеннями
державних органів, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, об'єднань громадян,
посадових осіб.

До рішень, дій (бездіяльності), які
можуть бути оскаржені, належать такі у
сфері управлінської діяльності,
внаслідок яких: - порушено права і
законні інтереси чи свободи
громадянина (групи громадян); - створено
перешкоди для здійснення громадянином
його прав і законних інтересів чи
свобод; - незаконно покладено на
громадянина які-небудь обов'язки або
його незаконно притягнуто до
відповідальності.

Відповідно до приписів статті 5 Закону
України від 02.10.1996р. № 393/96-ВР, звернення
може бути усним (викладеним
громадянином і записаним посадовою
особою на особистому прийомі) чи
письмовим, надісланим поштою або
переданим громадянином до
відповідного органу, установи особисто
чи через уповноважену ним особу, якщо
ці повноваження оформлені відповідно
до чинного законодавства.

Забороняється відмова в прийнятті та
розгляді звернення з посиланням на
політичні погляди, партійну
належність, стать, вік, віросповідання,
національність громадянина, незнання
мови звернення.

У той же час, частина 3 статті 7 Закону
України від 02.10.1996р. № 393/96-ВР
передбачає, якщо питання, порушені в
одержаному органом державної влади,
місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форм
власності, об'єднаннями громадян або
посадовими особами зверненні, не
входять до їх повноважень, воно в
термін не більше п'яти днів
пересилається ними за належністю
відповідному органу чи посадовій
особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення.

Відповідно до статті 18 названого
Закону, громадянин, який звернувся із
заявою чи скаргою до органів державної
влади, місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, засобів масової інформації,
посадових осіб, має право: особисто
викласти аргументи особі, що
перевіряла заяву чи скаргу, та брати
участь у перевірці поданої скарги чи
заяви; знайомитися з матеріалами
перевірки; подавати додаткові
матеріали або наполягати на їх запиті
органом, який розглядає заяву чи
скаргу; бути присутнім при розгляді
заяви чи скарги; користуватися
послугами адвоката або представника
трудового колективу, організації, яка
здійснює правозахисну функцію,
оформивши це уповноваження у
встановленому законом порядку;
одержати письмову відповідь про
результати розгляду заяви чи скарги;
висловлювати усно або письмово вимогу
щодо дотримання таємниці розгляду
заяви чи скарги; вимагати
відшкодування збитків, якщо вони стали
результатом порушень встановленого
порядку розгляду звернень.

Згідно зі статтею 19 Закону України від
02.10.1996р. № 393/96-ВР, органи державної
влади і місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
об'єднання громадян, засоби масової
інформації, їх керівники та інші
посадові особи в межах своїх
повноважень зобов'язані: об'єктивно,
всебічно і вчасно перевіряти заяви чи
скарги; у разі прийняття рішення про
обмеження доступу громадянина до
відповідної інформації при розгляді
заяви чи скарги скласти про це
мотивовану постанову; на прохання
громадянина запрошувати його на
засідання відповідного органу, що
розглядає його заяву чи скаргу;
відміняти або змінювати оскаржувані
рішення у випадках, передбачених
законодавством України, якщо вони не
відповідають закону або іншим
нормативним актам, невідкладно вживати
заходів до припинення неправомірних
дій, виявляти, усувати причини та умови,
які сприяли порушенням; забезпечувати
поновлення порушених прав, реальне
виконання прийнятих у зв'язку з заявою
чи скаргою рішень; письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; вживати
заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина; у разі
визнання заяви чи скарги
необґрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення;
не допускати безпідставної передачі
розгляду заяв чи скарг іншим органам;
особисто організовувати та перевіряти
стан розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

Статтею 20 Закону України від 02.10.1996р. №
393/96-ВР передбачено, що звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання.

Якщо в місячний термін вирішити
порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, на
підтвердження дотримання наведених
вище приписів Закону України від
02.10.1996р. № 393/96-ВР, відповідачем надано
копію листа №6-4425ск12 від 29 травня 2013
року за підписом Начальника управління
забезпечення діяльності судової
палати у цивільних справах ВССУ С.В.
Глущенко, складеного за результатами
розгляду заяви позивача від 07 квітня 2013
року, отриманої відповідачем 11 квітня
2013 року, копію реєстру №4153/0/6-13
рекомендованих листів від 29 травня 2013
року та інформацією з пошукової
системи УДППЗ «Укрпошта», згідно якої
лист за номером 764 (зазначеним у
реєстрі рекомендованих листів) вручено
за довіреністю 01 червня 2013 року.
Повноваження Начальника управління на
підписання зазначеної відповіді також
підтверджується Положенням про
управління забезпечення діяльності
судової палати у цивільних справах
апарату Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, затвердженого
наказом керівника апарату від 27 лютого
2012 року №123/0/14, в якому закріплено
відповідне повноваження (пункт 5.7.16).

З огляду на викладене, а також
враховуючи те, що положеннями Закону
України від 02.10.1996р. № 393/96-ВР не
встановлено яким саме способом
заявнику має бути відправлено
відповідь за результатами розгляду
його звернення, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
відповідачем виконано покладений на
нього обов'язок щодо розгляду
відповідної заяви та надання
відповіді.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 21
жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 28
січня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 23
січня 2014 року.

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Троян Н.М.