Справа № 2314/4097/2012(2а2314/403/2012)
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2314/4097/2012(2а2314/403/2012) Головуючий у 1-й
інстанції: Клочко О. В.
Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів:
Старової Н. Е. Файдюка В. В., Чаку Є. В.
розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 12 червня 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4 (далі
позивач, ОСОБА_4) до Черкаського
міського центру зайнятості (далі
відповідач) про визнання дій
незаконними, скасування наказу,
зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Придніпровського районного суду м.
Черкаси звернувся ОСОБА_4 з позовом до
Черкаського міського центру
зайнятості про визнання дій
відповідача незаконними, скасування
наказу № 578 від 18.12.2006 року, зобов`язання
відповідача сплатити моральну шкоду в
розмірі 8000,00 грн.

Постановою Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 12 червня 2012 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим
судовим рішенням, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове судове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі

Справа розглянута відповідно до
вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів
справи, 4 травня 2005 року ОСОБА_4
звернувся до відповідача-Черкаського
міського центру зайнятості з заявою
про надання йому статусу безробітного,
вказавши, що пенсію не отримує.

З 11.05.2005 по 27.04.2006 року позивач
перебував на обліку у відповідача як
безробітний та був знятий з обліку
внаслідок працевлаштування.

Пізніше з листа Управління
Пенсійного фонду України в
Придніпровському районі м. Черкаси №
10103/02 від 01.12.2006 року було встановлено,
що гр. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує в
Управлінні Пенсійного фонду України
Київського району м. Полтави пенсію по
інвалідності з 10.12.1990 року - 2 група
профзахворювання, з 02.12.1991 року - 1 група
профзахворювання, з 02.02.2004 року -
довічно 1 група загального
захворювання (а. с. 44).

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про
загальнообовязкове державне соціальне
страхування на випадок безробіття»,
Порядку розслідування страхових
випадків та обгрунтованості виплат
матеріального забезпечення,
затвердженого Постановою КМ України №
357 від 20.03.2006 року та листа Управління
Пенсійного фонду України в
Придніпровському районі м. Черкаси №
10103/02 від 01.12.2006 року відповідачем було
встановлено факт отримання допомоги по
безробіттю обманним шляхом.

За наслідком розслідування,
відповідачем було винесено наказ № 578
від 18.12.2006 року «Про повернення коштів,
виплачених як допомога по безробіттю,
матеріальна допомога у період
професійної підготовки та вартості
соціальних послуг ОСОБА_4» (а. с. 146).

Не погоджуючись з діями відповідача та
оскаржуваним наказом, позивач
звернувся з позовом до суду.

Колегія суддів не вбачає порушень
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
на які посилається апелянт, та вважає,
що судом надана їм правильна правова
оцінка на підставі законодавства, яке
регулює спірні правовідносини.

При дослідженні матеріалів справи
колегією судідв встановлено, що
позивачем в порушення вимог п. г ч. 2 ст. 2
Закону України «Про зайнятість
населення» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), надано Черкаському
міському центру зайнятості завідомо
неправдиву інформацію щодо себе при
постановленні його на облік як
безробітного та незаконно отримано
грошові кошти у вигляді допомоги по
безробіттю, оскільки громадяни, які
мають право на пенсію, відповідно до
законодавства України, не можуть бути
визнані безробітними.

Доводи позивача, зокрема, щодо незнання
про існування оскаржуваного наказу
спростосуються низкою доказів, наявних
в матеріалах справи. Зокрема,
добровільним поверненням позивачем до
Черкаського міського центру 600,00
гривень в якості відшкодування
незаконно отриманої допомоги по
безробіттю, заявою на ім'я керівника
відповідача про згоду щодо
добровільного повернення залишку
незаконно отриманих коштів в сумі 279,98
грн (а. с. 45-46), чим фактично визнано факт
здійсненого правопорушення,
отриманням 02.02.2007 року копії акту № 24
про розслідування страхових випадків
та обгрунтованості виплат
матеріального забезпечення, за
наслідком якого винесеного Наказ № 578
від 18.12.2006 року.

Крім того, судовим рішенням задоволені
позовні вимоги Черкаського міського
центру зайнятості щодо стягнення
залишку коштів, що не були повернуті в
добровільному порядку в сумі 279,98 грн.

Стосовно позовних вимог позивача щодо
стягнення матеріальної шкоди, колегія
суддів зазначає, що у відповідності до
п. 4 Постанови Пленуму ВС України від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» зазначається, що
відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній
заяві про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

Статтями 23 та 1167 Цивільного кодексу
України, визначено право особи на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав,
яка відшкодовується незалежно від
майнової шкоди.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

На думку колегії суддів, позивачем, в
порушення вищезазначених правових
норм, не доведено фактичними доказами,
якими саме діями відповідача вона
спричинена та не надано жодних доказів
в обґрунтування розміру заявленої до
відшкодування моральної шкоди.

Стосовно клопотання апелянта про
прийняття окремої ухвали щодо
незаконних, на його думку, дій
працівників суду першої інстанції та
відповідача, колегія суддів зазначає,
що окрема ухвала дає можливість суду
відреагувати на деякі порушення
закону, стосовно яких він не може
самостійно вжити заходів для усунення
цих порушень, причин та умов, що їм
сприяли, для встановлення винних осіб
та притягнення їх до юридичної
відповідальності. Тобто, окрема ухвала
є реакцією на ті порушення, що не
усуваються постановою, а також на
причини й умови вчинення порушень, щоб
запобігти їх повторенню.

Оскільки апелянтом на надані докази
порушень, на які він вказує, а судом під
час розгляду справи вони не
встановлені, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для постановлення окремої ухвали,
оскільки в межах повноважень, наданих
КАС України, суд апеляційної інстанції
об`єктивно та неупереджено досліджуючи
матеріали справи, дає правову оцінку
судовому рішенню першої інстанції, в
тому числі, в частині дотримання ним
норм матеріального та процесуального
права, на порушення яких фактично
вказує апелянт.

На клопотання позивача щодо
забезпечення його безоплатною
правовою допомогою колегія суддів
зазначає, що у відповідності до ст. 16
КАС України, підстави і порядок надання
безоплатної правової допомоги
визначаються законом, що регулює
надання безоплатної правової допомоги,
а саме: Законом України «Про безоплатну
правову допомогу». З аналізу чинних
норм зазначеного Закону та КАС України
не вбачається обов`язок суду
організовувати забезпечення учасників
процесу безоплатною правовою
допомогою, що покладається їх власний
розсуд.

З огляду на зазначене, судова колегія
апеляційної інстанції не вбачає
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
на які посилається позивач в
апеляційній скарзі, та вважає, що судом
першої інстанції повно встановлені
обставини справі, якім надана
правильна правова оцінка на підставі
законодавства, яке врегульовує спірні
правовідносини.

Доводи апеляційної скарги, не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені у постанові від 12
червня 2012 року, та не можуть бути
підставою для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до
ст. 200 КАС України, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись статтями 186, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 12 червня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС
України

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Старова Н.Е.

Судді:
Файдюк В.В.

Чаку Є.В.