Справа № 802/3775/13-а
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/3775/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Шаповалова
Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Білоуса О.В. Залімського І. Г.

при секретарі: Мартинюк В.В.

за участю: представника позивача -
Давискиба В.В.; представника
відповідача - Лабунець Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Вінницький інструментальний завод" на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом публічного акціонерного
товариства "Вінницький
інструментальний завод" (далі - позивач)
до Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області
(далі - відповідач) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача в якому просив; визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення № та №
від 29 серпня 2013 року.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 31.10.2013 року
в задоволенні адміністративного
позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати вказане рішення та прийняте
нове, яким задовольнити
адміністративний позов в повному
обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача доводи апеляційної скарги
підтримав.

Представник відповідача заперечив
проти апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення сторін, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що основним видом
діяльності публічного акціонерного
товариства "Вінницький
інструментальний завод" згідно з
установчими документами та довідкою
ЄДРПОУ є виробництво інструменту та
оптова торгівля ним. 14 травня 2013 року
податковим органом направлено на
адресу позивача запит з метою
перевірки достовірності декларування
із контрагентами суми податкового
кредиту та зобов'язав протягом десяти
днів від дати отримання зазначеного
запиту надати пояснення та їх
документальне підтвердження по
кожному із зазначених питань щодо
взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_4
Окрім того, було зазначено, що
ненадання платником податків пояснень
та їх документального підтвердження по
кожному із питань, що містяться в
запиті є підставою для призначення та
проведення документальної
позапланової виїзної перевірки такого
платника податків. Листом № 275 від 19
червня 2013 року позивачем надано
відповідь на запит відповідача щодо
господарських взаємовідносин з ФОП
ОСОБА_4 за червень, серпень, вересень,
жовтень 2012 року, до якої в якості
документів, що підтверджують
господарські операції між ними додано
податкові накладні в кількості 40 штук
та видаткові накладні в кількості 40
штук.

З метою перевірки своєчасності,
достовірності та повноти нарахування
податку на додану вартість по
взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_4 за
червень, серпень, вересень та жовтень
2012 року, керуючись ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст.
75, п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 ПК України
видано наказ № 171 від 09 серпня 2013 року
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки
позивача з 09 серпня 2013 року тривалістю 2
робочі дні. Повідомленням № 16/2206 від 09
серпня було повідомлено позивача про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки з
питань своєчасності, достовірності та
повноти нарахування податку на додану
вартість по взаємовідносинах з ФОП
ОСОБА_4 Зазначений наказ та
повідомлення позивачем отримано 12
серпня 2013 року. З врахуванням
наведеного податковим органом
проведена позапланова невиїзна
документальна перевірка публічного
акціонерного товариства "Вінницький
інструментальний завод" з питань
своєчасності, достовірності та повноти
нарахування податку на додану вартість
по взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_4. За
результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт №199/22-06/00222083
від 15 серпня 2013 року, висновками якого
встановлено порушення: п. 200.1 та п. 200.2
ст. 200 ПК України в результаті чого
позивачу занижено суму податку на
додану вартість, яка підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету на загальну
суму 81292 грн., в т.ч.; п. 200.3. п. 200.4 ст. 200 ПК
України, в результаті чого позивачу
завищено залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів в сумі
22986 грн. На підставі акту перевірки від
15 серпня 2013 року податковим органом
винесено податкові
повідомлення-рішення № від 29
серпня 2013 року, яким збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 121938,00 грн., в тому
числі за основним платежем в розмірі
81292,00 грн., за штрафними санкціями - 40646,00
грн. та № від 29 серпня 2013 року,
яким зменшено позивачу розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 22986,00 грн. за
жовтень 2012 року згідно податкової
декларації № від 19 листопада 2012
року.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не подано належних та
допустимих доказів, в розумінні ст. 70
КАС України, які б підтверджували
протиправність прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції, з
таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи єдиною
підставою встановлення висновків про
порушення позивачем п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3,
п. 200.4 ст. 200 ПК України в акті перевірки
є не надання позивачем документів, які
підтверджували взаємовідносини
позивача з ФОП ОСОБА_4 , зокрема
договорів, документів, що
підтверджують транспортування товару,
отримання товару, платіжних доручень,
а також отримані податковим органом
акти перевірок взаємовідносин ФОП
ОСОБА_4 з іншими контрагентами, що
надані до матеріалів справи.

Колегія суддів не погоджується з
висновками податкового органу, з
огляду на наступне.

Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Згідно із п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України,
що діяв на момент виникнення спірних
правовідносин, податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно із
п. 198.2 ст. 198 ПК України вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними.

Згідно із п. 201.1 ст. 201 ПК України
податкова накладна повинна містити
зазначені окремими рядками: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи-продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Пунктами 200.1-200.3 ст. 200 ПК України
визначено, що сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом. При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Згідно з п. 200.4 ст. 200 ПК України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг; залишок від'ємного
значення попередніх податкових
періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Пунктами 201.6, 201.8, 201.10 статті 201 ПК
України передбачено, що податкова
накладна є податковим документом і
підставою для нарахування сум податку,
що відноситься до податкового кредиту.
Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку.

Отже, в разі видачі покупцю
контрагентом, який зареєстрований як
платник ПДВ, податкових накладних з
усіма необхідними реквізитами,
визначеним законом, такий покупець має
право на включення цього податку до
складу податкового кредиту за звітній
податковий період.

З аналізу наведених вище норм випливає,
що визначальним фактором для
формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
відповідність податкової накладної
порядку її заповнення та подальше
використання придбаних товарів
(основних фондів) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Однак,
наявність лише податкової накладної не
є підставою для формування податкового
кредиту. Для включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
необхідна наявність і інших первинних
документів, які б свідчили про
реальність такої господарської
операції.

Судом встановлено, що в спірний період,
а саме: червень, серпень, вересень,
жовтень 2012 року, позивач здійснював
господарську діяльність з ФОП ОСОБА_4 з
оптової покупки металів та ін. виробів
необхідних для ведення своєї
господарської діяльності. Водночас з
матеріалів справи вбачається, що її
доставка позивачу здійснювалася
перевізником ФОП ОСОБА_4, з якими
підприємство перебувало у договірних
правовідносинах.

Так, у період з 01.06.2012 року по жовтень 2012
року згідно умов договорів поставки №
ФИ - 000217, МИ - 000216 від 01.04.2011 року.
Продавець зобов'язується поставляти , а
покупець прийняти та оплатити товар
згідно виставленого рахунку на оплату.
Кількість, асортимент та ціна товару
вказується в накладних.

Реальність господарських операцій з
контрагентом повністю підтверджується
документами первинного
бухгалтерського обліку, які надані
суду та долучені до матеріалів справи,
зокрема: податковими накладними,
платіжні доручення, що підтверджують
перерахування коштів постачальнику
товару, видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні на
підтвердження факту постачання
позивачу товару.

Отже, сукупність первинних та інших
документів, які зазвичай супроводжують
такого роду операції, підтверджує
фактичне здійснення господарських
операцій і не дає підстав для сумніву у
їх реальності та безтоварності.
Характер спірних операцій відповідає
звичайній господарській діяльності
позивача, а також його контрагента та
їх основним видам.

Крім того, на підтвердження
використання придбаного товару у
контрагента надано довідку позивача №
376 від 30 жовтня 2013 року, копії звітів про
розкрій металу, копію здавальної
накладної № 303, копію видаткової
накладної № ВИ-0000680 від 26 червня 2012
року; копію видаткової накладної №
ВИ-0000681 від 26 червня 2012 року; копію
здавальної накладної № 303; копію
видаткової накладної № ВИ-0000675 від 26
червня 2012 року; копію накладної на
здачу виробів на склад №444; копію
видаткової накладної № ВИ-0001004 від 28
вересня 2012 року; копію накладної на
здачу виробів на склад № 438; копію
видаткової накладної № ВИ-0000991 від 25
вересня 2012 року; копію накладної на
здачу виробів на склад № 482; копію
видаткової накладної № ВИ-0001093 від 29
жовтня 2012 року; копію накладної на
здачу виробів на склад № 490; копію
видаткової накладної № ВИ-0001125 від 29
жовтня 2012 року (том 2 а.с.99-109).

Щодо висновку суду першої інстанції, що
з наданих до суду доказів про
використання придбаного товару в
господарській діяльності позивача
неможливо ідентифікувати чи саме
придбаний у ФОП ОСОБА_4 товар
використовувався позивачем, а також до
суду надано документи щодо
використання лише 538 кг. сталі, при
тому, що придбано сталі в кількості, що
значно перевищує зазначену. Колегія
суддів вважає його не обґрунтованим та
таким, що суперечить принципам
податкового законодавства, оскільки
відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною (пункт 198.2 статті
198 Податкового кодексу України).

З приводу встановленого порушення при
складені податкової накладної № 77 від
05.06.2012 року, колегія суддів вважає його
також безпідставним, так-як дана
накладна включена до ЄРПН, в відтак
позивач має право на включення суми
витрат до податкового кредиту.

Водночас необхідно зазначити, що
документи та інші дані, які
спростовують реальність здійснення
господарських операцій, що відображені
в податковому обліку, повинні
оцінюватись з урахуванням специфіки
кожної господарської операції - умов
перевезення, змісту послуг, що
надаються, тощо, а сама по собі
наявність чи відсутність окремих
документів та помилки у їх оформленні
не є підставою для висновків про
відсутність господарських операцій,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Натомість відповідачем не надано
належних і допустимих доказів, які б
об'єктивно ставили під сумнів фактичне
здійснення цих операцій. Також ним не
наведено обставин та доказів, які б
свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності
позивача, збитковості здійснених
операцій або інших обставин, які б
окремо або в сукупності могли свідчити
про їх фіктивність чи про те, що дії
позивача і його контрагента були
спрямовані на отримання незаконної
податкової вигоди.

Посилання відповідача, що до перевірки
не було надано товарно-транспортних
накладних на перевезення отриманого
товару як на підставу для визнання
операцій такими, що не мали товарного
характеру, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки до матеріалів
справи надано низку ТТН, а відсутність
таких документів під час невиїзної
перевірки, не є безумовною підставою
для визнання господарської операції
такою, що не мала реальний характер.

Щодо посилань на акти перевірок
ОСОБА_4, а також його контрагентів
податковим органом, то Податковий
кодекс України не ставить у залежність
виникнення у платника податку на
додану вартість права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання.
Неможливість встановлення сплати
продавцем податку на додану вартість
до бюджету, у разі фактичного
здійснення господарської операції, не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
формування податкового кредиту, якщо
він виконав усі передбачені законом
умови і має всі документальні
підтвердження розміру заявленого
податкового кредиту.

Вказана правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
22.10.2010 року та 31.01.2011 року і повністю
узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини,
зокрема у рішенні від 22.01.2009 року
"Булвес" АД проти Болгарії".

В свою чергу, невиконання контрагентом
своїх обов'язків перед бюджетом не може
бути підставою для неможливості
формування податкового кредиту на
підставі господарських операцій інших
суб'єктів господарювання, оскільки
відповідно до ст. 61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому до
відповідальності може бути
притягнутий лише порушник, яким у
даному випадку позивач не є.

Що стосується посилання відповідача на
сертифікати відповідності товару,
колегія суддів зазначає, що ПК України
не встановлює вимог до форми чи виду
документів, які були б належні для
цілей податкового обліку, тобто були б
обов'язковими для підтвердження
віднесення певних витрат до складу
витрат у податковому обліку. Окрім
того, ст. ст.19-1, 20 ПК України, не
передбачено здійснення перевірок
суб'єктів господарювання на предмет
наявності (відсутності) документів, що
характеризують якість продукції,
сировини, матеріалів, комплектувальних
виробів, що використовуються для
виробництва такої продукції. Такими
повноваженнями наділені лише посадові
особи Державної інспекції України з
питань захисту прав споживачів та її
територіальних органів (п.1.5 Порядку
проведення перевірок у суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, якості продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, а також додержання
правил торгівлі та надання послуг,
затверджений наказом Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України від 07.03.2012 р. №310,
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України 11.05.2012 р. за №743/21056).

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
не вірного висновку відмовивши в
задоволенні адміністративного позову
, оскільки наявними в матеріалах справи
доказами спростовуються висновки
податкового органу, а тому податкові
повідомлення-рішення № , №
від 29 серпня 2013 року визнаються
протиправними та підлягають
скасуванню.

Відповідно до ст. 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійсненні документально підтверджені
судові витрати з Державного бюджету
України.

Оскільки апеляційна скарга підлягає
задоволенню повністю, позивачу має
бути присуджено 2173,86 грн. документально
підтвердженого сплаченого ним
судового збору з Державного бюджету
України.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Вінницький
інструментальний завод" задовольнити
повністю .

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом публічного акціонерного
товариства "Вінницький
інструментальний завод" до Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень-
скасувати та прийняти нову .

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення №
, № від 29 серпня 2013 року
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у Вінницькій області.

Стягнути на користь публічного
акціонерного товариства "Вінницький
інструментальний завод" судові
витрати, а саме судовий збір у розмірі
2173 грн. 86 коп. (дві тисячі сто сімдесят
три гривні вісімдесят шість копійок)
з Державного бюджету України.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі "21" січня 2014 р. .

Головуючий
Ватаманюк Р.В.

Судді
Білоус О.В.

Залімський І. Г.