Справа № 811/2808/13-а
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку письмового провадження)

14 січня 2014 року
Справа № 811/2808/13-а

Кіровоградський окружний
адміністративний суд, у складі судді
Хилько Л.І, розглянувши в порядку
письмового провадження в залі суду в
місті Кіровограді адміністративну
справу за позовом Олександрійського
міськрайонного центру зайнятості
Кіровоградської області (далі -
позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач)
про відшкодування коштів, витрачених
на навчання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просить суду винести
рішення, яким стягнути з відповідача
кошти за навчання в розмірі 604 грн. 29
коп., у зв'язку з поданням недостовірних
відомостей. Позовні вимоги
обґрунтовано тим, що 10.02.2010 року
відповідач подав заяву про надання
статусу безробітного, в якій власноруч
зазначив про те, що він не є найманим
робітником, не укладав договорів
цивільно-правового характеру, не
отримує пенсію на пільгових умовах, не
зареєстрований як фізична
особа-підприємець та не навчається на
денній формі навчання. Проте, в ході
перевірки встановлено факт навчання
відповідача на денній формі навчання в
ПТУ №33 з 01.09.2008 року, і відповідно під
час перебування на обліку в центрі
зайнятості, як безробітного.

Відтак, відповідач був зобов'язаний
повідомити про своє навчання,а
Олександрійський МРЦЗ не повинен був
надавати йому статусу безробітного та
призначати виплату допомоги по
безробіттю. Однак, відповідачем не
виконано даного обов'язку у зв'язку з
чим виникла переплата допомоги по
безробіттю, що склала 604 грн. 29 коп..

Представником позивача до початку
судового засідання заявлено
клопотання, в якому ним підтримано
позовні вимоги в повному обсязі.
Водночас, представник просив суд
подальший розгляд справи провести в
порядку письмового провадження /а.с.71/.

Відповідач в судове засідання 14.01.2014
року не з'явився. Встановлено, що
відповідач про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся вчасно за
адресою свого місця проживання /а.с.31-32/,
проте поштова кореспонденція
поверталась до суду без вручення з
поміткою - "за закінченням терміну
зберігання" /а.с.70/.

Згідно вимог ч.4 ст.33 КАС України, у разі
ненадання особами, які беруть участь у
справі, інформації щодо їх поштової
адреси судовий виклик або судове
повідомлення надсилаються фізичним
особам, які не мають статусу
підприємців, - за адресою їх місця
проживання чи місця перебування,
зареєстрованою у встановленому
законом порядку. У разі відсутності
осіб, які беруть участь у справі, за
такою адресою вважається, що судовий
виклик або судове повідомлення вручене
їм належним чином.

Відповідно до ч.4, 6 ст.128 КАС України, у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Відтак, справа розглянута в порядку
письмового провадження.

Дослідивши наявні в справі докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позов, суд приходить до
таких висновків.

П.4 ч.1 ст.17 КАС України сказано, що
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори за зверненням
суб'єкта владних повноважень у
випадках, встановлених законом.

Згідно до п.7 ч.1 ст.3 КАС України, суб'єкт
владних повноважень - орган державної
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

У частині 1 статті 18 Закону України від 1
березня 1991 року N803-XII "Про зайнятість
населення" встановлено, що для
реалізації державної політики
зайнятості населення, професійної
орієнтації, підготовки і
перепідготовки, працевлаштування та
соціальної підтримки тимчасово не
працюючих громадян у порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України, створюється державна служба
зайнятості, діяльність якої
здійснюється під керівництвом
Міністерства праці та соціальної
політики України, місцевих державних
адміністрацій та органів місцевого
самоврядування. Державна служба
зайнятості складається з: Державного
центру зайнятості Міністерства праці
та соціальної політики України, центру
зайнятості Автономної Республіки Крим,
обласних, Київського та
Севастопольського міських, районних,
міськрайонних, міських і районних у
містах центрів зайнятості, центрів
організації професійного навчання
незайнятого населення і центрів
професійної орієнтації населення,
інспекцій по контролю за додержанням
законодавства про зайнятість
населення.

Ст.19 цього Закону визначено обов'язки
та права державної служби зайнятості,
зокрема: розпоряджатися в
установленому законодавством порядку
коштами Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття; в
установленому законодавством порядку
подавати громадянам допомогу по
безробіттю та матеріальну допомогу по
безробіттю, припиняти і відкладати їх
виплати.

Аналіз наведених вище норм
законодавства дає підстави вважати, що
вирішуваний спір є публічно-правовим,
оскільки виник за участю суб'єкта
владних повноважень, який реалізовував
у спірних правовідносинах надані йому
чинним законодавством владні
управлінські функції у сфері державної
політики зайнятості населення.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
зайнятість населення", зайнятість - це
діяльність громадян, пов'язана із
задоволенням особистих та суспільних
потреб і така, що, як правило, приносить
їм доход у грошовій або іншій формі.

Згідно вимог статті 2 Закону України
"Про зайнятість населення",
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Встановлено, що 10.02.2010 року відповідач
подав заяву про надання статусу
безробітного, в якій власноруч
зазначив про те, що він не є найманим
робітником, не укладав договорів
цивільно-правового характеру, не
отримує пенсію на пільгових умовах, не
зареєстрований як фізична
особа-підприємець та не навчається на
денній формі навчання /а.с.12/.

Проте, в ході перевірки (акт перевірки
№1170 від 30.09.2010 р.) встановлено факт
навчання відповідача на денній формі
навчання в ПТУ №33 з 01.09.2008 р., і
відповідно під час перебування на
обліку в центрі зайнятості, як
безробітного /а.с.9-11/.

За період перебування на обліку
відповідачу нараховано допомогу по
безробіттю, переплати якої (згідно
довідки-розрахунку) склала - 604,29 грн.
/а.с.13/.

Згідно до ст.34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", фонд має право, зокрема,
стягувати відповідно до закону кошти
Фонду, виплачені особам,
зареєстрованим як безробітні, у
вигляді матеріального забезпечення на
випадок безробіття та витрачені на
надання соціальних послуг безробітним
у разі встановлення факту їх отримання
на підставі недостовірних відомостей,
поданих особою.

Як передбачено частиною другою ст. 36
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Згідно частини третьої ст. 36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України, Державної
податкової адміністрації України від
13.02.2009 року №60/62, постановою правління
Пенсійного фонду України від 13.02.2009
року №7-1, який зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 12.03.09 за
№232/16248, затверджено "Порядок
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним" (надалі -
Порядок №7-1/60/62).

Пунктами 7-9 даного Порядку №7-1/60/62
передбачено, що рішення про повернення
коштів особою чи роботодавцем
оформлюється наказом. Протягом двох
робочих днів після прийняття рішення
центр зайнятості надсилає особі чи
роботодавцю рекомендованим листом
повідомлення про необхідність
протягом 15 календарних днів з дня
отримання повідомлення повернути
незаконно виплачені кошти.

У разі відмови особи повернути
незаконно виплачені кошти, а також у
разі неповернення їх у встановлений
строк стягнення таких коштів
здійснюється у судовому порядку
відповідно до законодавства

Рішення центру зайнятості щодо
повернення коштів може бути оскаржено
в центрі зайнятості вищого рівня або в
судовому порядку.

Встановлено, що у зв'язку з виявленими
порушеннями, директором
Олександрійського МРЦЗ винесено наказ
№100930 Р1 від 30.09.2010 "Про відшкодування
коштів безробітним ОСОБА_1» /а.с.14/.
Вказаний наказ відповідач у
встановленому порядку не оскаржив, а
належні до повернення кошти не
повернув, у зв'язку з чим пред'явлено
даний позов.

Ст.39 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" передбачено, що спори, що
виникають із правовідносин за цим
Законом, вирішуються в судовому
порядку.

Враховуючи викладене суд дійшов до
висновку, що заявлені у даній справі
позовні вимоги Олександрійського МРЦЗ,
який є територіальним органом
Державної служби зайнятості України, є
обґрунтованими, підтверджені
належними доказами та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно до п.4 ст.94 КАС України, у справах,
в яких позивачем є суб'єкт владних
повноважень, а відповідачем - фізична
чи юридична особа, судові витрати,
здійснені позивачем, з відповідача не
стягуються.

Керуючись ст.ст.11, 71, 86, 94, 128, 158-163, 186, 254
КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити
в повному обсязі.

2.Стягнути з ОСОБА_1, ід. номер - НОМЕР_1,
на користь Олександрійського
міськрайонного центру зайнятості
допомогу по безробіттю у розмірі 604
(шістсот чотири) грн. 29 коп..

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку апеляційного
оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подачі в 10-
денний строк з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі, відповідно до ст. 160 КАС України
- з дня отримання копії постанови у
повному обсязі, апеляційної скарги.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Л.І. Хилько