Справа № 2а-8519/12/1370
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2014 року
Справа №
180999/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Львівської виправної колонії
Управління державної пенітенціарної
служби України у Львівській області №
48 на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2012 року в справі за позовом Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби до
Львівської виправної колонії
Управління державної пенітенціарної
служби України у Львівській області №
48 про стягнення коштів з рахунків
платника податків, який має податковий
борг, -

В С Т А Н О В И В:

03 жовтня 2012 року Державна податкова
інспекція у Сихівському районі м.
Львова Львівської області Державної
податкової служби (далі - Позивач, ДПІ)
звернулася в суд з адміністративним
позовом до Львівської виправної
колонії Управління державної
пенітенціарної служби України у
Львівській області № 48 (далі -
Відповідач, ЛВК-48), про стягнення з
рахунків відповідача, коштів у розмірі
21454,15 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач відповідно до самостійно
задекларованих зобов'язань має
податковий борг перед бюджетом в
розмірі 21454,15 грн. за платежем земельний
податок з юридичних осіб, який в
установлений законом термін
самостійно не сплачений, подання
податкового органу повернуто ухвалою
Львівського окружного
адміністративного суду від 03.10.2012 року.

Постановою суду першої інстанції,
адміністративний позов Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби
задоволено повністю.

Стягнуто з ЛВК-48 з рахунків у банках, що
обслуговують Львівську виправну
колонію Управління державної
пенітенціарної служби України у
Львівській області (№48) до Державного
бюджету України кошти в сумі 21454
(двадцять одна тисяча чотириста
п'ятдесят чотири) грн. 15 коп.

Постанову суду першої інстанції
оскаржив Відповідач, подавши на неї
апеляційну скаргу, в якій просить
апеляційну скаргу задовольнити,
прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позовних вимог ДПІ
відмовити повністю.

Апеляційні вимоги Відповідач
обґрунтовує тим, що позивачем
помилково задекларовані податкові
зобов'язання, оскільки відповідача
звільнено від сплати земельного
податку. А відтак правових підстав для
застосування штрафної санкції в сумі
1912,72 грн. та основного платежу у сумі
19408,77 грн. відповідно до податкового
повідомлення-рішення № від 12.07.2012
не було.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому, колегія суддів, у
відповідності до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у матеріалах
справи. Справу може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що Відповідачем
16.02.2012 року подано Позивачеві податкову
декларацію з плати за землю за 2012 рік, у
якій Відповідач визначив суму
земельного податку (рядок 5) за рік 727782,67
грн., за місяць - 60648,56 грн.

Згідно облікової картки за платежем
земельний податок з юридичних осіб
станом на 01.03.2012 року земельний податок
задекларований Відповідачем у поданій
декларації в сумі 60648,56 грн. не сплачено,
відтак Позивачем направлено
Відповідачеві 13.03.2012 року податкову
вимогу № 167 про сплату узгодженого
грошового зобов'язання в сумі 60648,56 грн.
(отримана Відповідачем згідно відмітки
16.03.2012 року).

У подальшому Відповідачем подано 17.04.2012
року до податкового органу уточнюючу
декларацію з плати за землю за 2012 рік, у
якій відповідач визначив суму
земельного податку (рядок 5) за рік 0,00
грн., за місяць - 0,00 грн.

За результатами проведеної позивачем
12.07.2012 року перевірки дотримання
відповідачем вимог п.57.1 ст. 57 розділу ІІ
Податкового кодексу України Позивачем
складено акт №364/15-3. Вказаним актом
зафіксовано несвоєчасну сплату
Відповідачем узгодженої суми
податкового зобов'язання за платежем
земельний податок з юридичних осіб в
сумі 60648,56 грн., граничний термін сплати
якого є 30.04.2012 року.

На підставі складеного за результатами
перевірки акта Позивачем за
несвоєчасну сплату відповідачем
узгодженої суми податкового
зобов'язання за платежем земельний
податок з юридичних осіб в сумі 60648,56
грн. застосовано до Відповідача
штрафну санкцію в сумі 1912,72 грн.
відповідно до прийнятого 12.07.2012 року
податкового повідомлення-рішення №
, надісланого Відповідачеві
рекомендованою кореспонденцією з
повідомленням про вручення.

Вірно встановивши обставини справи,
суд першої інстанції правильно
застосував до правовідносин між
сторонами відповідні їм норми
матеріального права.

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Згідно з п. 1.1. ст. 1 Податкового кодексу
України (далі - ПК України), відносини,
що виникають у сфері справляння
податків і зборів, зокрема, вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
регулюються Податковим кодексом
України.

Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК
України плата за землю -
загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Згідно пп. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України
земельний податок - обов'язковий
платіж, що справляється з власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв), а також постійних
землекористувачів (далі - податок для
цілей розділу XIII цього Кодексу).

Базовим податковим (звітним) періодом
для плати за землю відповідно до ст. 285
ПК України є календарний рік.

Базовий податковий (звітний) рік
починається 1 січня і закінчується 31
грудня того ж року (для новостворених
підприємств та організацій, а також у
зв'язку із набуттям права власності
та/або користування на нові земельні
ділянки може бути меншим 12 місяців).

Відповідно до п. 286.2 ст. 186 ПК України
платники плати за землю (крім фізичних
осіб) самостійно обчислюють суму
податку щороку станом на 1 січня і не
пізніше 20 лютого поточного року
подають відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу,
з розбивкою річної суми рівними
частками за місяцями. Подання такої
декларації звільняє від обов'язку
подання щомісячних декларацій. При
поданні першої декларації (фактичного
початку діяльності як платника плати
за землю) разом з нею подається довідка
(витяг) про розмір нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, а надалі така
довідка подається у разі затвердження
нової нормативної грошової оцінки
землі.

Податкове зобов'язання щодо плати за
землю, визначене у податковій
декларації на поточний рік,
сплачується згідно п. 287.3 ст. 287 ПК
України рівними частками власниками та
землекористувачами земельних ділянок
за місцезнаходженням земельної
ділянки за податковий період, який
дорівнює календарному місяцю, щомісяця
протягом 30 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
податкового (звітного) місяця.

Податкове зобов'язання з плати за
землю, визначене у новій звітній
податковій декларації, у тому числі за
нововідведені земельні ділянки,
сплачується згідно п. 287.4 ст. 287 ПК
України власниками та
землекористувачами земельних ділянок
за місцезнаходженням земельної
ділянки за податковий період, який
дорівнює календарному місяцю, щомісяця
протягом 30 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
податкового (звітного) місяця.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Відповідно до п. 56.11 ст. 56 ПК України не
підлягає оскарженню грошове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків.

Платник податків відповідно до п. 57.1 ст.
57 ПК України зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Виконанням податкового обов'язку
визнається згідно п. 38.1 ст. 38 ПК України
сплата в повному обсязі платником
відповідних сум податкових зобов'язань
у встановлений податковим
законодавством строк.

У разі якщо у майбутніх податкових
періодах (з урахуванням строків
давності, визначених статтею 102 цього
Кодексу) платник податків самостійно
виявляє помилки, що містяться у раніше
поданій ним податковій декларації
(крім обмежень, визначених цією
статтею), він відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК
України зобов'язаний надіслати
уточнюючий розрахунок до такої
податкової декларації за формою
чинного на час подання уточнюючого
розрахунку.

Платник податків має право не подавати
такий розрахунок, якщо відповідні
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були
самостійно виявлені.

Платник податків, який самостійно
виявляє факт заниження податкового
зобов'язання минулих податкових
періодів, зобов'язаний, за винятком
випадків, установлених пунктом 50.2 цієї
статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок
і сплатити суму недоплати та штраф у
розмірі трьох відсотків від такої суми
до подання такого уточнюючого
розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у
складі декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку.

Якщо після подачі декларації за
звітний період платник податків подає
нову декларацію з виправленими
показниками до закінчення граничного
строку подання декларації за такий
самий звітний період, то штрафи,
визначені у цьому пункті, не
застосовуються.

Згідно п. 43.1 ст. 43 ПК України помилково
та/або надміру сплачені суми грошового
зобов'язання підлягають поверненню
платнику відповідно до цієї статті,
крім випадків наявності у такого
платника податкового боргу.

Відповідно до п. 14.1.175 ст. 14 ПК України,
податковий борг - сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Вміщений у ч. 2 цієї ж статті принцип
диспозитивності визначає, що суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідного до цього Кодексу, і не
може виходити за межі позовних вимог.
Суд може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Статтею 67 Конституції України
визначено обов'язок кожного сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Платники податків відповідно до
підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК
України зобов'язані подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів; сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Органи державної податкової служби
мають право застосовувати до платників
податків фінансові (штрафні) санкції,
стягувати до бюджетів та державних
цільових фондів суми грошових
зобов'язань та/або податкового боргу.

Відповідно до п. 14.1.137 ст. 14 ПК України
орган стягнення - державний орган,
уповноважений здійснювати заходи щодо
забезпечення погашення податкового
боргу в межах повноважень,
встановлених цим Кодексом та іншими
законами України.

У разі коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законом строки, орган
державної податкової служби
відповідно до п. 59.1 статті 59 ПК України
надсилає (вручає) йому податкову вимогу
в порядку, визначеному для надсилання
(вручення) податкового
повідомлення-рішення.

Оскільки Відповідачем сума самостійно
задекларованого податкового
зобов'язання в установлений ПК України
строк самостійно не сплачена та не
подана уточнююча декларація, така сума
податкового зобов'язання набула
статусу податкового боргу, у зв'язку з
чим судом з матеріалів справи
встановлено надіслання Позивачем
13.03.2012 року Відповідачеві податкової
вимоги № 167.

Доказів оскарження у встановленому
законом порядку вищевказаної вимоги та
прийнятого Позивачем 12.07.2012 року
податкового повідомлення-рішення №
про застосування штрафних
санкцій Відповідачем суду не надано.

Згідно п. 95.2 ст. 95 ПК України стягнення
коштів та продаж майна платника
податків проводяться не раніше ніж
через 60 календарних днів з дня
надіслання такому платнику податків
податкової вимоги.

Відповідно до ст. 95.3 ст. 95 ПК України
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Оскільки податковий борг в сумі 21454,15
грн. несплачений, докази вжиття
відповідачем заходів погашення боргу в
матеріалах справи відсутні, суд першої
інстанції вірно дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.

А відтак, доводи апеляційної скарги не
відповідають законодавству України та
не можуть бути підставою для її
задоволення, оскільки в даному випадку
суд першої інстанції не підміняв
компетенцію податкового органу щодо
визначення суми штрафних санкцій, а
лише врахував добровільно сплачену
позивачем суму таких санкцій.

З огляду на викладене, постанова суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, наявним в ній
доказам, прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для її скасування колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Львівської
виправної колонії Управління
державної пенітенціарної служби
України у Львівській області № 48
залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2012 року в справі № 8519/12/1370 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська