Справа № 2а-523/12/0970
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
Справа №
117534/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Шавеля Р.М.,

суддів
Костіва М.В. та Савицької Н.В.,

з участю секретаря судового засідання -
Бєлкіної Н.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача -
Біян Б.Р.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
м.Івано-Франківську Івано-Франківської
обл. Державної податкової служби на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
22.05.2011р. в адміністративній справі за
позовом Державного міського
підприємства
«Івано-Франківськтеплокомуненерго» до
Державної податкової інспекції у
м.Івано-Франківську Івано-Франківської
обл. Державної податкової служби, з
участю прокуратури м.Івано-Франківська
Івано-Франківської обл., про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій за порушення граничного строку
сплати узгоджених зобов'язань із
податку на додану вартість, -

В С Т А Н О В И Л А:

16.02.2012р. позивач Державне міське
підприємство /ДМП/
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
звернувся до суду з адміністративним
позовом, в якому просив визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції /ДПІ/ у
м.Івано-Франківську Івано-Франківської
обл. Державної податкової служби №
від 02.12.2011р. (а.с.4-7).

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
22.05.2011р. заявлений позов задоволено;
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
м.Івано-Франківську № від 02.12.2011р.
про зобов'язання позивача сплатити
штраф у розмірі 1632449 грн. 60 коп. (а.с.141-145).

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, постанову суду оскаржила
відповідач ДПІ у м.Івано-Франківську,
яка у поданій апеляційній скарзі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні
заявленого позову відмовити (а.с.148-150).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що проведеною камеральною
перевіркою виявлено допущення
позивачем несвоєчасної сплати
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість /ПДВ/ за вересень,
жовтень, листопад 2007 року, червень,
липень, серпень, вересень, жовтень,
листопад 2008 року та січень, лютий,
березень, квітень 2009 року, чим не
дотримані приписи пп.5.3.1 п.5.3 ст.5 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами». Приймаючи рішення по справі,
суд прийшов до помилкового висновку
про відсутність у платника податку
заборгованості згідно поданих
декларацій за вищеперераховані
періоди. Наведені обставини
спростовуються рішеннями судів -
постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
10.06.2010р. у справі № 2а-488/10/0970 та ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 29.11.2011р. -
про стягнення заборгованості по ПДВ, у
тому числі за спірні періоди.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення представника позивача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
них доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
04.11.2011р. відповідачем ДПІ у
м.Івано-Франківську проведена
камеральна перевірка своєчасності
сплати ПДВ до бюджету за вересень,
жовтень, листопад 2007 року, за червень,
липень, серпень, вересень, жовтень,
листопад 2008 року, за січень, лютий,
березень, квітень 2009 року згідно
податкових декларацій з цього податку
ДМП
«Івано-Франківськтеплокомуненерго»
(а.с.9).

Проведеною перевіркою виявлено
несвоєчасну сплату позивачем
узгоджених сум податкових зобов'язань,
визначених у податкових деклараціях з
ПДВ за вересень, жовтень, листопад 2007
року, за червень, липень, серпень,
вересень, жовтень, листопад 2008 року, за
січень, лютий, березень, квітень 2009
року.

На підставі цього Акту перевірки
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення № від
02.12.2011р., яким за несвоєчасну сплату
узгоджених сум податкових зобов'язань
з ПДВ до позивача застосовані штрафні
(фінансові) санкції у виді штрафу в
розмірі 20 відсотків на суму 1632649 грн. 60
коп. (а.с.8).

Аналізуючи фактичні обставини справи
та норми чинного законодавства, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій за несплату узгодженої суми
податкових зобов'язань з ПДВ протягом
граничних строків здійснено
податковим органом внаслідок
зарахування поточних платежів
позивача по ПДВ в рахунок погашення
податкового боргу за минулі періоди.

Разом з тим, відповідно до
представлених доказів позивачем
здійснювалася сплата поточних
узгоджених податкових зобов'язань у
встановлені строки, що стверджується
відповідними платіжними документами.

Як достовірно встановлено судом
першої інстанції, проведеною
перевіркою встановлено порушення
термінів сплати позивачем самостійно
визначених грошових зобов'язань з ПДВ
по поданих податкових деклараціях,
зокрема за вересень 2007 року в сумі 17686
грн. з граничним терміном сплати даної
суми до 30.10.2007р., а сплачено позивачем
21.01.2011р.; за жовтень 2007 року в сумі 252503
грн. з граничним терміном сплати даної
суми до 30.11.2007р., а сплачено позивачем
31.01.2011р.; за листопад 2007 року в сумі 681559
грн. з граничним терміном сплати даної
суми до 04.01.2008р., а сплачено позивачем
31.01.2011р.; за червень 2008 року в сумі 346503
грн. з граничним терміном сплати даної
суми до 30.07.2007р., а сплачено позивачем
21.02.2011р.; за липень 2008 року в сумі 295803
грн. з граничним терміном сплати даної
суми до 01.09.2008р., а сплачено позивачем
21.02.2011р.; за серпень 2008 року в сумі 242290
грн. з граничним терміном сплати даної
суми до 30.09.2008р., а сплачено позивачем
28.02.2011р.; за вересень 2008 року в сумі 338192
грн. з граничним терміном сплати даної
суми до 30.10.2008р., а сплачено позивачем
28.02.2011р.; за жовтень 2008 року в сумі 1381442
грн. з граничним терміном сплати даної
суми до 01.12.2008р., а сплачено позивачем
28.02.2011р.; за листопад 2008 року в сумі 114644
грн. з граничним терміном сплати даної
суми до 30.12.2008р., а сплачено позивачем
28.02.2011р.; за січень 2009 року в сумі 993306
грн. з граничним терміном сплати даної
суми до 02.03.2009р., а сплачено позивачем
18.03.2011р.; за лютий 2009 року в сумі 1174787 грн.
з граничним терміном сплати даної суми
до 30.03.2009р., а сплачено позивачем
24.03.2011р.; за березень 2009 року в сумі 1220698
грн. з граничним терміном сплати даної
суми до 30.04.2009р., а сплачено позивачем
30.03.2011р.; за квітень 2009 року в сумі 1103835
грн. з граничним терміном сплати даної
суми до 01.06.2009р., а сплачено 28.11.2011р.

Із наданих позивачем платіжних
доручень про сплату грошових
зобов'язань з ПДВ слідує, що
підприємство у встановлені строки
сплачувало узгоджені суми податкових
зобов'язань, однак останні
зараховувалися податковим органом в
погашення податкового боргу за минулі
періоди.

Зокрема, у матеріалах справи
наявні платіжне доручення № 5323 від
27.09.2007р. на суму сплати ПДВ за вересень
2007 року в розмірі 100000 грн., сума якого по
акту перевірки податкового органу
складала 17686 грн., а граничний строк
сплати якого становив до 30.10.2007р.;
платіжне доручення № 5860 від 25.10.2007р. на
суму сплати ПДВ за вересень 2007 року в
розмірі 20000 грн., сума якого по акту
перевірки податкового органу складала
17686 грн., а граничний строк сплати якого
становив до 30.10.2007р.; платіжне доручення
№ 6556 від 29.11.2007р. на суму сплати ПДВ за
жовтень 2007 року в розмірі 252503 грн., сума
якого по акту перевірки податкового
органу складала 252503 грн., а граничний
строк сплати якого становив до 30.11.2007р.;
платіжні доручення № 3668 від 25.07.2008р. та
№ 3778 від 30.07.2008р. на загальну суму
сплати ПДВ за червень 2008 року в розмірі
346503 грн., сума якого по акту перевірки
податкового органу складала 346503 грн., а
граничний строк сплати якого був до
30.07.2008р.; платіжні доручення №№ 4223, 4224
від 29.08.2008р. та № 4227 від 01.09.2008р. на
загальну суму сплати ПДВ за липень 2008
року в розмірі 295803 грн., сума якого по
акту перевірки податкового органу
складала 295803 грн., а граничний строк
сплати якого становив до 01.09.2008р.;
платіжні доручення № 4764 від 29.09.2008р.,
№№ 4228 та 4778 від 30.09.2008р. на загальну
суму сплати ПДВ за серпень 2008 року в
розмірі 242290 грн., сума якого по акту
перевірки податкового органу складала
242290 грн., а граничний строк сплати якого
був до 30.09.2008р.; платіжне доручення № 5243
від 30.10.2008р. на суму сплати ПДВ за
вересень 2008 року в розмірі 338192 грн.,
сума якого по акту перевірки
податкового органу складала 338192 грн., а
граничний строк сплати якого становив
до 30.10.2008р.; платіжні доручення № 6223 від
28.11.2008р., № 6234 від 01.12.2008р., № 6235 від
01.12.2008р., № 6254 від 02.12.2008р., № 6265 від
03.12.2008р., № 6292 від 04.12.2008р., № 6293 від
04.12.2008р., № 6295 від 04.12.2008р., № 6303 від
05.12.2008р., № 6304 від 08.12.2008р., № 6305 від
08.12.2008р., № 6324 від 10.12.2008р., № 6347 від
11.12.2008р. на загальну суму сплати ПДВ за
жовтень 2008 року в розмірі 1381442 грн., сума
якого по акту перевірки податкового
органу складала 1381442 грн., а граничний
строк сплати якого був до 01.12.2008р.;
платіжні доручення № 6499 від 24.12.2008р. та
№ 6541 від 25.12.2008р. на загальну суму
сплати ПДВ за листопад 2008 року в
розмірі 114644 грн., сума якого по акту
перевірки податкового органу складала
114644 грн., а граничний строк сплати якого
був до 30.12.2008р.; платіжні доручення №№
668, 669 від 24.12.2009р. та № 737 від 26.02.2009р. на
загальну суму сплати ПДВ за січень 2009
року в розмірі 993306 грн., сума якого по
акту перевірки податкового органу
складала 993306 грн., а граничний строк
сплати якого становив до 02.03.2009р.;
платіжні доручення № 752 від 27.02.2009р., №
1055 від 19.03.2009р., № 1171 від 25.03.2009р. та № 1186
від 26.03.2009р. на загальну суму сплати ПДВ
за лютий 2009 року в розмірі 1235000 грн.,
сума якого по акту перевірки
податкового органу складала 1174787 грн., а
граничний строк сплати якого був до
02.03.2009р.; платіжні доручення № 1237 від
31.03.2009р., № 1605 від 23.04.2009р., № 1634 від
24.04.2009р., № 1635 від 24.04.2009р., № 1636 від
24.04.2009р. на загальну суму сплати ПДВ за
березень 2009 року в розмірі 1470698 грн.,
сума якого по акту перевірки
податкового органу складала 1220698 грн., а
граничний строк сплати якого був до
30.04.2009р., платіжні доручення № 2037 від
25.05.2009р., № 2075 від 26.05.2009р., № 2112 від
27.05.2009р., № 2127 від 28.05.2009р., № 2154 від
29.05.2009р. на загальну суму сплати ПДВ за
квітень 2009 року в розмірі 1103835 грн., сума
якого по акту перевірки податкового
органу складала 1103835 грн., а граничний
строк сплати якого був до 01.06.2009р.

В обгрунтування наведених висновків
колегія суддів виходить з того, що
відповідно до пп.7.1.1 п.7.7 ст.7 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або податкового
боргу платника податку є будь-які
власні кошти такого платника податку.
Отже, грошовий платіж є єдиною формою
сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з п.6 ст.7 Закону України «Про
Національний банк України»
Національний банк України визначає
систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затв. постановою Правління
Національного банку України № 22 від
21.01.2004р., кошти з рахунків клієнтів
банки списують лише за дорученнями
власників цих рахунків (включаючи
договірне списання коштів згідно з
главою 6 цієї Інструкції) або на
підставі платіжних вимог стягувачів у
разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції. При
цьому, згідно з п.3.8 зазначеної
Інструкції реквізит «призначення
платежу» платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Із наведеного випливає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику
податків. Тому суми податкових
зобов'язань або податкового боргу, з
урахуванням пп.16.5.2 п.16.5 ст.16 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», слід вважати сплаченими у
день реєстрації банківською установою
платіжного документа із зазначеним у
ньому призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», який є спеціальним законом з
питань оподаткування і установлює
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначено вичерпний перелік заходів,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
п.7.7 ст.7 вищевказаного Закону,
податковий орган не наділений правом
чи обов'язком змінювати призначення
платежу, визначене платником податків.

Із змісту даних наявних
матеріалів справи убачається, що
податковим органом в порушення
вищенаведених норм не враховані
призначення сплачених позивачем
коштів згідно платіжних доручень, а
вказані кошти зараховані на погашення
податкового боргу в порядку черговості
його виникнення.

За таких обставин самостійне
зарахування податковим органом
сплачених платником сум ПДВ у рахунок
податкового боргу або тих податкових
зобов'язань, які не вказані в
призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним,
через що правові підстави для
застосування до позивача спірних
штрафних (фінансових) санкцій є
відсутніми.

Стосовно наведених в апеляційній
скарзі доводів апелянта колегія суддів
враховує, що такі жодним чином не
спростовують висновків рішення суду та
зводяться до констатації фактів,
установлених судом під час розгляду
справи по суті, із наведенням окремих
положень діючого законодавства.

Також наявність судових рішень
про стягнення податкового боргу не
може свідчити про правомірність
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій за несвоєчасну сплату
узгоджених податкових зобов'язань,
оскільки податковим органом допущено
порушення вимог закону в частині
самостійного зарахування сплачених
коштів в погашення минулої
заборгованості, а не поточних
зобов'язань. При цьому грошові кошти в
погашення цих зобов'язань, в переважній
своїй більшості, погашалися платником
податків своєчасно.

Таким чином, враховуючи
непідтвердження в судовому засіданні
обставин, якими контролюючий орган
обґрунтував свої твердження про
порушення позивачем вимог Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин), а
відтак й покладених в основу
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, заявлений
позивачем позов є обґрунтованим та
підставним, через що підлягає до
задоволення.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.94, ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
м.Івано-Франківську Івано-Франківської
обл. Державної податкової служби на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
22.05.2011р. в адміністративній справі №
2а-523/12/0970 залишити без задоволення, а
згадану постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В.Костів

Н.В.Савицька