Справа № 377/132/13-а
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 377/132/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Теремецька
Суддя-доповідач: Гром
У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової
Л.В.,

Вівдиченко Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління праці
та соціального захисту населення
виконавчого комітету Славутицької
міської ради Київської області на
постанову Славутицького міського суду
Київської області від 14 березня 2013 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Славутицької
міської ради Київської області про
визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

Постановою Славутицького міського
суду Київської області від 14 березня 2013
року позов задоволено, визнано
протиправним рішення УПСЗН
виконавчого комітету Славутицької
міської ради Київської області за №
7-05/1656 від 18 грудня 2012 року щодо відмови
у нарахуванні та виплаті як учаснику
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та
особі, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, категорія 1,
компенсації проїзду залізничним
транспортом відповідно до ст. 20 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
зобов'язано УПСЗН виконавчого комітету
Славутицької міської ради Київської
області здійснити нарахування та
виплатити ОСОБА_3 компенсацію проїзду
залізничним транспортом згідно
поданих нею документів за 2012 рік
відповідно у розмірі та порядку,
встановленому ст. 20 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» як особі,
що має статус учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, та є постраждалою внаслідок
Чорнобильської катастрофи, категорія 1.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного адміністративного суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та постановити нову, якою
відмовити в задоволенні позову
повністю, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

У судове засідання сторони не
з'явилися, причини неявки сторін суду
невідомі, про розгляд справи були
повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.196 КАС України
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
всіх осіб, які беруть участь в справі,
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу, відповідно до ч.1
ст.41 КАС України, не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши за матеріалами справи
наведені у апеляційній скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачка у справі, є учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та визнана
громадянкою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, категорія 1,
що підтверджено копією посвідчення
серії НОМЕР_1, виданого 13.07.1994 року
Київською облдержадміністрацією, та
вкладкою до нього НОМЕР_2 від 23.06.1998
року.

Крім того, позивачка є інвалідом 2
групи, що підтверджено пенсійним
посвідченням, копія якого долучена до
матеріалів справи.

23 листопада 2012 року позивачка
звернулася до відповідача із заявою на
виплату їй компенсації вартості
проїзду на оздоровлення з м. Києва до м.
Одеси та назад за серпень-вересень 2012
року, що підтверджено відповідною
заявою та копією проїзних документів
на залізничний транспорт, які долучені
до матеріалів справи.

Проте, 18.12.2012 за № 7-05/1656 відповідачем
було відмовлено позивачу у
відшкодуванні вартості проїзду з
посиланням на те, що відсутня підстава
для отримання даної пільги позивачкою
з посиланням на ч.3 ст. 38-2 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», а також у зв'язку
з тим, що вона скористалася аналогічною
пільгою, передбаченою ст. 38-1 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
тобто правом на 50 % знижку вартості
проїзду автомобільним транспортом у
січні місяці 2012 року.

Перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, колегія
Київського апеляційного
адміністративного суду зазначає
наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та Законами України.

Згідно ч.3 ст.22 Конституції України при
прийнятті нових законів або внесення
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав та свобод.

Відповідно до ч.3 ст.38-1 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» інваліди,
діти-інваліди та особи, які
супроводжують інвалідів першої групи
або дітей-інвалідів (не більше однієї
особи, яка супроводжує інваліда або
дитину-інваліда), мають право на
50-відсоткову знижку вартості проїзду
на внутрішніх лініях (маршрутах)
повітряного, залізничного, річкового
та автомобільного транспорту в період
з 1 жовтня по 15 травня.

Згідно частини 2 ст. 38-2 цього Закону у
випадках, коли іншими
нормативно-правовими актами
передбачені норми, що підвищують
встановлений цим Законом рівень
соціального захисту інвалідів,
застосовуються положення тих
нормативно-правових актів, які
визначають найбільший рівень
соціального захисту інвалідів.

Частиною 3 цієї статті передбачено,
якщо інвалід має право на одну і ту ж
пільгу за цим Законом і одночасно за
іншим нормативно-правовим актом,
пільга йому надається лише за одним з
них за його вибором (незалежно від
підстави встановлення пільги).

Зі змісту ч.3 ст.38-1 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» вбачається, що
пільга інвалідам щодо 50-відсоткової
знижки вартості проїзду на внутрішніх
лініях (маршрутах) повітряного,
залізничного, річкового та
автомобільного транспорту має
постійний характер на протязі періоду
з 1 жовтня по 15 травня.

На отримання даної пільги позивачка
має право як інвалід 2 групи.

Відповідно до п.19 ст. 20 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991р.
№796-ХІІ особа, потерпіла від
Чорнобильської категорії та віднесена
до категорії 1, має право на
«безоплатний проїзд один раз на рік до
будь - якого пункту України і назад
автомобільним або повітряним, або
залізничним, або водним транспортом з
правом першочергового придбання
квитків».

Стаття 71 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», чітко визначає, що дія
положень цього Закону не може
призупинятися іншими законами, крім
законів про внесення змін в цей Закон.

Як вбачається з матеріалів справи, у
січні 2012 року позивач скористалася
пільгою - 50% знижкою вартості проїзду
автомобільним транспортом як інвалід 2
групи на підставі ст. 38-1 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні».

При цьому суд першої інстанції вірно
зазначив, що посилання відповідача на
отримання позивачкою у січні 2012 року
пільги 50 % знижку вартості проїзду
автомобільним транспортом за ст. 38-1
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», як на
підставу для відмови в отриманні нею
компенсації проїзду залізничним
транспортом за п.19 ст. 20 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» є
незаконними. Оскільки як Закон України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», так і
Закон України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
передбачають права громадян на
отримання певних пільг та компенсацій
за різними правовими підставами.

Враховуючи наведене, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про обґрунтованість
позовних вимог.

За таких обставин підстав для
задоволення апеляційної скарги судова
колегія не вбачає.

Отже, судова колегія визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 195, 196, 200, 205, 206 КАС
України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Славутицької
міської ради Київської області -
залишити без задоволення.

Постанову Славутицького міського суду
Київської області від 14 березня 2013 року
- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Гром Л.М.

Судді:
Бєлова Л.В.

Вівдиченко Т.Р.