Справа № 638/20244/13-а
Суддя: Руднєва О. О.
Дата ухвалення: 2014-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №2-а/638/82/14
скороченого провадження)
27 січня 2014 року, об 10 годині 30хвилин.
Дзержинський районний суд міста
у складі: головуючого судді РУДНЄВА О.О.
одноособово, розглянувши в приміщенні
Дзержинського районного суду міста
Харкова справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
пенсійного фонду України у Київському
районі м. Харкова про поновлення
порушеного права та покладення
зобов»язання вчинити певні дії щодо
перерахування розміру пенсії та
стягнення різниці між оплаченою
пенсією та перерахованою пенсією за
період з 13.10.2013 року.
Позивачка ОСОБА_1 звернулася
12.12.2013року до Дзержинського районного
суду м. Харкова з позовною заявою, в
якій просить суд зобов'язати
управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Харкова про
поновлення та виплату пенсії за віком .
Справа підлягає розгляду у
скороченому провадженні. Свої вимоги
мотивує тим, що у грудні 1995 року
Позивачка виїхала на постійне місце
проживання до держави Ізраїль. До
виїзду до держави Ізраїль Позивачка
була пенсіонером України та отримувала
пенсію за віком як громадянка України
на підставі пенсійного посвідчення яке
діє довічно, за місцем свого проживання
в Україні у Київському районі АДРЕСА_1
У зв'язку з виїздом Позивачки до
Ізраїлю Відповідач припинив їй виплату
пенсії за віком, мотивуючи таке рішення
положеннями ст. 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", яке нібито свідчить про
неможливість нарахування пенсії
громадянам, яки виїхали за межи
7 жовтня 2009 р. Конституційний Суд
України у справі 25-рн/2009 за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень пункту 2 частини першої статті
49, другого речення статті 51 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, визнав
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними),
положення пункту 2 частини першої
статті 49, другого речення статті 51
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV.
Таким чином, Позивачка вважаючи
дії Відповідача протиправними та
такими ,що суперечать ч. 2 ст. 49 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
звернувся з позовом до суду.,
Заперечення управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Харкова до суду не надійшли,
про відкриття скороченого провадження
відповідач повідомлений належним
Суд ,дослідивши матеріали справи,
вважає вимоги позивача такими, що
підлягають задоволенню:
Судом встановлено наступне :
Позивачка ОСОБА_1 перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в Київському районі м. Харкова,
де одержувала пенсію за віком з 1991
року. З 1995 року позивачка виїхала на
постійне місце проживання до держави
Позивач звернувся до УПФУ в Київському
районі м. Харкова 21.10.2013 року із заявою
про поновлення їй пенсійних виплат.
Протоколом засідання комісії від
30.10.2013. позивачці було відмовлено.
Відповідно до сг. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод та інтересів.
Виходячи з вищенаведеного
позивачка ОСОБА_1 дізнався про
порушення своїх прав у жовтні 2013 року,
до суду звернулася до 12.12.2013 року
Відповідач постановою комісії
листом від 30.10.2013 повідомив позивачку,
що згідно до рішенням Конституційного
Суду України № 25-пр/2009 від 07.10.2009 року
поширюється на осіб, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон та
подані позивачем після 07.10.2009 року .
07.10.2009 року Конституційним судом
України прийняте рішення у справі за
конституційним поданням Верховного
суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень пункту 2 частини першої статті
49, другого речення статті 51 Закону
України «Пре загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Згідно
вказаного рішення визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) положення пункту 2
частини першої статті 49. другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року №1058.
Як зазначається в п. 2 Рішення
Конституційного суду положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
визнані неконституційними, втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним судом України цього
рішення. Про це також вказується в ст. 152
Конституції України: закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
ще визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
забезпечення» виплата пенсій за
рішенням територіальних органів
пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється: 1) якщо пенсія призначена
на підставі документів, що містять
недостовірні відомості; 2) за весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором країни, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України; 3) у разі смерті
пенсіонера; 4) у разі неотримання
призначеної пенсії протягом 6 місяців
підряд; 5) в інших випадках,
передбачених законом.

Згідно ст. 51 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», у разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

В п. З та п. 4 резолютивної частини
рішення Конституційного суду України
від 07.10.2009р. № 1-32/2009 (25-рп/2009] суд звертає
увагу Верховної Ради України на;
необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, які]
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими: Україною не укладено
відповідного договору, а також
прийняття закону про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої фізичним або юридичним особам
актами і діями ,| що визнані
неконституційними.

Таким чином, з 07 жовтня 2009 року
положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та друге речення
ст. 50 ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
втратили чинність та саме з цієї дати
громадяни України, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон,
мають право на отримання пенсії в
Україні.

Про відповідність ст. 92 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" приписам
Конституції України в рішенні
Конституційного суду від 07.10.2009 року не
йдеться.

З 01.01.2004 року набрав чинності Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
прийнятий Верховною Радою України 9
липня 2003 року реєстраційний № 1058-ІУ,
опублікований в "Відомостях Верховної
Ради України" 2003 року №49 від 12.12.2003 року
З часу прийняття цього Закону
спірні відносини регулюються даним
законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати.

Ч. 1 ст. 44 Закону вказує на те, що заява
про призначення (перерахунок) пенсії
або про її відстрочення та необхідні
документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, особисто або
через представника, який діб на
підставі виданої йому довіреності,
посвідченої нотаріально.

На даний час порядок призначення,
перерахунку та виплати пенсії,
визначений Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Порядком подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005р. №22-1 (далі по тексту
-Порядок).

В ч. 2 ст. 49 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Виплата пенсії
поновлюється в порядку, передбаченому
частиною третьою статті 35 та статтею 46
цього Закону.

Відповідно до пункту 15 Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 25.11.2005р. №22-1 поновлення
виплати раніше призначеної пенсії
здійснюється за документами, що є у
пенсійній справі та відповідають
вимогам законодавства, що діяло на
момент призначення цього виду пенсії.

При поновленні виплати раніше
призначеної пенсії та переведенні з
одного виду пенсії на інший до наявних
документів особа додає:

а) документи про страховий стаж, який
не врахований у пенсійній справі, після
призначення пенсії за період роботи до
01.01.2004 (за період роботи, починаючи з
01.01.2004, відділ персоніфікованого обліку
подає довідку із бази даних системи
персоніфікованого обліку за формою
згідно з додатком 2, а у разі
необхідності за формою згідно з
додатком 3);

б) довідку про заробітну плату особи
(додаток 1) за період страхового стажу
до 01.07.2000, а починаючи з 01.07.2000
індивідуальні відомості про
застраховану особу надаються відділом
персоніфікованого обліку за формою
згідно із додатком 2, а у разі
необхідності за формою згідно з
додатком 3;

в) документи про виникнення обставин,
що впливають на розмір пенсії
(наприклад, зміни кількості членів
сім'ї, які перебували на утриманні
пенсіонера чи померлого годувальника,
виникнення (втрата) права на надбавку
на непрацездатних членів сім'ї і
надбавку на догляд за ними, визнання
заявника одиноким і таким, що потребує
сторонньої допомоги, визнання заявника
інвалідом або учасником війни тощо).

Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк ,
який , якщо не встановлено інше ,
обчислюється з дня , коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав , свобод чи
інтересів.

Суд вважає, що у зв»язку з тим,
що , відповідно до ст. 2 Закону України
"Про громадянство України" зазначені
основні принципи законодавства
України про громадянство, так ч.7, ст.2
передбачає збереження громадянства
України незалежно від місця проживання
громадянина України.

Згідно зі ст. 7, 20, 28 Закону України
«Про громадянство» проживання або
тимчасове перебування громадянина
України за межами держави не припиняє
його українського громадянства.
Останнє втрачається, якщо громадянин
добровільно набув громадянство іншої
держави, однак його належність до
іноземної громадянства не визнається
до прийняття рішення про втрату
громадянства України, що входить до
компетенції Президента України.

Виходячи з вищевказаного в
мотивувальній частині ,суддя вважає, що
перехід з виплат одного виду
пенсійного забезпечення за віком на
інший не може залежати від місця
перебування особи та наявності в нього
паспорту з реєстрацією в Україні, бо є
постанова суду з питання виплати
позивачу пенсії від 12.04.2011 року, яка
набула чинності і на підставі з якою
вже встановлено, що позивач має право
на отримання пенсії в Україні за віком
на законних підставах.

Таким чином, право на вид
пенсійного забезпечення за віком не
може залежати від місця проживання
(перебування) особи, яка вже має право
на пенсійне забезпечення в Україні, у
відповідності до ч 1 ст.172 КАС України
обставини ,які встановлені судовим
рішенням в адміністративній ,цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили , не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суддя приходить до
висновку, що позивач має право вимагати
переходу на виплату іншого розміру
пенсії, а саме пенсії на підставі
Закону України «Про наукову і
науково-технічну діяльність» і йому не
потрібно доводи про наявність в нього
цього права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.6-14, 23, 69-71, 99, 122, 158-163, 167, 185, 186 КАС
України,ст..8 ,25,46,92 Конституції України ,
Рішенням Конституційного Суду №
25-рп/2009 від 07.10.2009р ,

СУДДЯ П О С Т А Н О
В И В :

Адміністративний позов
ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Харкова в частині відмови
ОСОБА_1 в поновленні нарахування та
виплати пенсії за віком
неправомірними.

Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Харкова поновити нарахування
та виплату пенсії за віком позивачці
ОСОБА_1 з 13.10.2013 року.

Стягнути з Державного
бюджету України витрати зі сплати
судового збору у розмірі 68 гривні 82
копійокна користь ОСОБА_1.

Постанова Підлягає
негайному виконанню.

Постанова, прийнята у скороченому
провадженні, крім випадків її
оскарження в апеляційному порядку, є
остаточною.

Постанова може бути
оскаржена в апеляційному порядку
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови шляхом подачі
апеляційної скарги до Апеляційного
адміністративного суду Харківської
області через Дзержинський районний
суд міста Харкова .

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набуває чинності після
спливу вказаного строку на її
оскарження.

У разі оскарження в апеляційному
порядку постанови, прийнятої у
скороченому провадженні, ухвала суду
апеляційної інстанції по такій справі
є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя

О.О.РУДНЄВА