Справа № 2а-8496/12/2670
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/800/33140/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 липня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 вересня
2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації, тертя особа:
ОСОБА_5, про визнання протиправним та
скасування розпорядження,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся з позовом до
Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації (надалі -
адміністрація) про визнання
протиправним та скасування
розпорядження "Про прийняття в
експлуатацію квартири АДРЕСА_1 після
перепланування" № 989 від 14 листопада 2002
року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 липня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 вересня
2012 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просив їх скасувати,
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

В запереченнях відповідач просив
залишити скаргу без задоволення, а
оскаржувані рішення - без мін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що розпорядженням
адміністрації № 346 від 27 грудня 2001 року
надано дозвіл ОСОБА_5 на приєднання до
квартири АДРЕСА_1 розташоване поряд
нежитлове приміщення, площею 6,8 кв. м.

25 вересня 2001 року рішенням комісії по
розгляду питань з перепланування,
переобладнання квартир та
вбудовано-прибудованих приміщень,
дахів та підвалів, прибудови балконів
та лоджій Оболонської районної у місті
Києві державної адміністрації ОСОБА_5
надано дозвіл на погодження документів
в установленому порядку для отримання
в користування нежитлового приміщення.

Відповідно до листа № 2796 від 23
листопада 2001 року Головним державним
санітарним лікарем Оболонського
району міста Києва ОСОБА_5 надано згоду
на використання вільного, прилеглого
до квартири приміщення - колясочної,
площею 6,8 кв. м.

Рішенням Оболонської районної у місті
Києві ради № 3/3 від 15 травня 2002 року
надано згоду на відчуження з
комунальної власності територіальної
громади Оболонського району міста
Києва жилих приміщень в будинках,
згідно з додатком, зокрема, приміщення,
площею 6,8 кв. м., в будинку АДРЕСА_1.

14 листопада 2002 року адміністрацією
винесено розпорядження № 989 "Про
прийняття в експлуатацію квартири
АДРЕСА_1 після перепланування", яким
затверджено виконане перепланування в
квартирі АДРЕСА_1 з приєднанням
нежитлового приміщення та зазначено,
що вказану квартиру слід вважати
трикімнатною, загальною площею 71,9 кв. м,
в тому числі житловою площею 40,1 кв. м
(загальна і житлова площа збільшилися
за рахунок приєднання нежитлового
приміщення).

Не погоджуючись з цим розпорядженням,
позивач звернувся до
адміністративного суду.

Позов мотивований тим, що позивач як
власник житлового приміщення в будинку
АДРЕСА_1 і, як він вважає,
співвласник вказаного нежитлового
приміщення колясочної, розташованого в
цьому будинку, згоди на його відчуження
не надавав, а отже вказаним
розпорядженням порушено його права,
передбачені законами України "Про
приватизацію державного житлового
фонду" та "Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку".

Зокрема, позивач посилається на статтю
19 Закону України "Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку", за якою спільне майно
співвласників багатоквартирного
будинку складається з неподільного та
загального майна. Неподільне майно
перебуває у спільній сумісній
власності співвласників
багатоквартирного будинку. Неподільне
майно не підлягає відчуженню. Загальне
майно перебуває у спільній частковій
власності співвласників
багатоквартирного будинку. Власники
приміщень володіють, користуються і у
встановлених цим Законом та цивільним
законодавством межах розпоряджаються
спільним майном. При відчуженні
приміщення в жилому будинку право на
частку неподільного майна підлягає
відчуженню разом з приміщенням без
виділення частки в натурі. Об'єкти
права спільної власності на майно
можуть бути передані в користування
фізичній або юридичній особі або групі
осіб у разі, якщо це не пов'язано з
порушенням прав і інтересів інших
співвласників неподільного та
загального майна, які охороняються
законом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, що підстави для задоволення
цього позову відсутні.

Так, судами зазначено, що оскаржуваним
розпорядженням прийнято в
експлуатацію квартиру АДРЕСА_1 після
перепланування, а не приєднано
колясочну, тоді як дозвіл на приєднання
нежитлового приміщення третій особі
надано розпорядженням Оболонської
районної у місті Києві державної
адміністрації від 27 грудня 2001 року № 346,
яке позивачем не оскаржується.

Крім того, судами зазначено, що чинним
на момент винесення оскаржуваного
розпорядження законодавством не
передбачено такої обов'язкової умови
для прийняття в експлуатацію квартири
після перепланування, як згода
співвласників будинку.

Закон України "Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку", на який посилається позивач,
набув чинності у 2002 році, тобто вже
після надання дозволу на приєднання до
квартири вказаного нежитлового
приміщення.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів, що позивач не довів
порушення свого права розпорядженням
"Про прийняття в експлуатацію квартири
АДРЕСА_1 після перепланування" № 989 від
14 листопада 2002 року.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно зі статтями 104, 105 КАС України,
особа, яка вважає, що рішенням суб'єкта
владних повноважень порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин має право
звернутись до адміністративного суду з
адміністративним позовом, який може
містити вимогу, в тому числі, про
скасування або визнання такого рішення
нечинним.

Таким чином, адміністративне
судочинство спрямоване на захист саме
порушених прав осіб у сфері
публічно-правових відносин, тобто для
задоволення позову адміністративний
суд повинен встановити, що права
позивача порушуються в зв'язку з
прийняттям рішення суб'єктом владних
повноважень, і внаслідок скасування
цього рішення право позивача буде
поновлено.

З аналізу вказаних норм слідує, що,
реалізуючи своє право на судовий
захист в порядку адміністративного
судочинства, позивач має довести
наявність в нього відповідного права у
сфері публічно-правових відносин,
обставини порушення цього права
рішенням, прийнятим суб'єктом владних
повноважень при їх здійсненні, з
посиланням на порушення конкретних
положень законодавства.

Вказуючи на незаконність
розпорядження адміністрації, позивач
зазначає, що ним неправомірно
приєднано приміщення колясочної до
квартири третьої особи без згоди
мешканців будинку.

Проте наведені в позові обставини не
відповідають дійсності, оскільки
приєднання спірного приміщення до
квартири відбулось на підставі
дозволу, наданого третій особі
розпорядженням адміністрації від 27
грудня 2001 року № 346. Тоді як
оскаржуваним позивачем розпорядженням
затверджено перепланування, виконане
третьою особою на підставі, в тому
числі, вище наведеного дозволу, та
прийнято квартиру до експлуатації.

Затвердження перепланування не
посвідчує речове право третьої особи
на спірне приміщення, а отже винесення
оскаржуваного розпорядження не вказує
на порушення права позивача.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, що позивач належними та
допустимими доказами із посиланням на
норми чинного законодавства не довів
те, яким чином оскаржуване
розпорядження порушує його право
сумісної власності.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, та керуючись ст.
ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 липня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20 вересня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: