Справа № 804/11835/13-а
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2013-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді:
секретаря судового засідання :
представника позивача:
представника відповідача:
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «АДІОНІС»
до Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про скасування податкового
09 вересня 2013 року до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «АДІОНІС»
до Лівобережної міжрайонної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
про скасування податкового
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що за наслідками
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «АДІОНІС» з питання не
подання в установлений законом строк
податкової декларації з податку на
додану вартість за січень - лютий 2013
року Лівобережною міжрайонною
державною податковою інспекцією м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
складено акт від 03.04.2013 №1401/22-1/36366810. На
підставі вказаного акту відповідачем
(форма «Р»), за яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з ПДВ у
розмірі 4828,18 грн., з яких 3862,54 грн. - за
основним платежем, 965,64 грн. - за
штрафними санкціями. Позивач вважає, що
висновки Лівобережної МДПІ м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області ДПС, викладені в акті, не
відповідають фактичним обставинам
справи, а податкове повідомлення -
рішення № від 17.04.2013 винесене з
порушеннями норм чинного
законодавства України.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 12.09.2013
відкрито провадження у справі №
804/11835/13-а та призначено її до розгляду
на 23.09.2013.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 25.10.2013 у цій
справі суд здійснив заміну відповідача
- Лівобережної міжрайонної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби на
його правонаступника - Лівобережну
об'єднану державну податкову інспекцію
м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області.

Відповідач заперечив проти
адміністративного позову, з підстав
викладених у запереченнях на
адміністративний позов. Відповідач
зазначив, що працівниками Лівобережної
МДПІ м. Дніпропетровська проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «АДІОНІС», якою
встановлено порушення статті 187
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-VI (із змінами, внесеними Законами
України) позивачем у податковому
(звітному) періоді січень - лютий 2013
року, що призвело до заниження податку
на додану вартість на загальну суму -
3862, 54 грн., у тому числі за січень 2013 року
- 1931,27 грн., лютий 2013 року - 1931,27 грн., за
рахунок: заниження податкового
зобов'язання на загальну суму 4554,80 грн.,
у тому числі 2277,40 грн. за січень 2013 року,
2277,40грн. за лютий 2013 року (операції з
надання приміщень в суборенду);
заниження податкового кредиту на
загальну суму 692,26 грн., у тому числі 346,13
грн. за січень 2013 року, 346,13 грн. за лютий
2013 року (операції з оренди приміщень).
За результатами розгляду акту
перевірки Лівобережною МДПІ м.
Дніпропетровська м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області ДПС
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 17.04.2013 №,
за яким збільшено грошове зобов'язання
з податку на додану вартість у
загальній сумі 4828, 18 грн. (3862,54 грн. -
основний платіж, 965, 64 грн. - штрафна
санкція).

Відповідач вказав, що Лівобережною
МДПІ м. Дніпропетровська не визнано
податковою звітністю декларації з ПДВ,
надані ТОВ «АДІОНІС» за січень-лютий 2013
року, у зв'язку з чим податковим органом
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку позивача. Відповідно
до акту перевірки податковий кредит в
січні 2013 року сформовано за рахунок
здійснення 09 лютого 2012 року оплати за
товар (феросплави) у сумі 106666666, 67 грн. та
вартості послуг оренди нежитлового
приміщення за січень 2013 року в сумі 346,13
грн. Для здійснення оплати за товар ТОВ
«АДІОНІС» 09.02.2012 отримало кредитні
кошти у сумі 640000000,00 грн. за кредитним
договором від 09.02.2012 №4А12046И, укладеним
з ПАТ КБ «Приватбанк». На момент
здійснення перевірки товар
(феросплави) за договорами поставки від
31.01.2012 № 1200820, №1200821, №1200822, №1200823, 1200824,
№1200827, укладеними між ТОВ «АДІОНІС» та
ПАТ «Нікопольський завод феросплавів»
не отримано. В порушення умов договорів
поставки постачальником товару - ПАТ
«Нікопольський завод феросплавів» не
проведено відвантаження товару
покупцю - ТОВ «АДІОНІС» на суму
передоплати не пізніше 10 днів з моменту
її надходження (пункт 3.3. Договорів); не
здійснено повернення грошових коштів,
отриманих у вигляді передоплати
протягом 5 банківських днів з дати
письмової вимоги покупця, у випадку не
поставлення товару або часткової
поставки товару. Відповідач зазначає,
що вказані обставини підтверджують, що
право на податковий кредит у ТОВ
«АДІОНІС» не виникає, оскільки не
дотримано обов'язкових умов виникнення
такого права - придбання товарів
(послуг) з метою їх використання у
господарській діяльності, відсутність
ділової мети укладання договорів
поставки та економічної доцільності
здійснення передоплати за рахунок
кредитів банку без отримання товару.

Також, відповідачем зазначено, що ТОВ
«АДІОНІС» в порушення п. 201.10
Податкового кодексу України не подано
додаток 8 «Заява про відмову
постачальника надати податкову
накладну» (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних)
до декларації з податку на додану
вартість за лютий 2012 року.

За таких обставин, відповідач зазначив,
що оскаржуване податкове повідомлення
- рішення є законним та обґрунтованим.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав заявлені позовні
вимоги та просив задовольнити їх в
повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечив проти позову та
просив відмовити в задоволенні
заявлених позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується адміністративний
позов, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду і вирішення
справи по суті, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування норм матеріального та
процесуального права, вважає позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та
підтверджується наявними матеріалами
справи, Товариство з обмеженою
відповідальністю «АДІОНІС»
зареєстроване як юридична особа 05.02.2009
Виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
серії А01 № 052387 та перебуває на
податковому обліку в органах державної
податкової служби 06.02.2009 за № 7753, , перебуває на обліку в
Лівобережній МДПІ м. Дніпропетровська.

У період з 21.03.2013 по 27.03.2013 посадовими
особами Лівобережної МДПІ м.
Дніпропетровська проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка Товариства з обмеженою
відповідальністю «АДІОНІС» з питання
не подання в установлений законом
строк податкової декларації з податку
на додану вартість за січень - лютий 2013
року, за результатами якої складено акт
№1401/22-1/36366810 від 03.04.2013.

Згідно з висновками акту від 03.04.2013 №
1401/22-1/36366810 встановлено порушення ст.187
Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року №2755-VI (із змінами,
внесеними Законами України) ТОВ
«АДІОНІС»: у податковому (звітному)
періоді січень - лютий 2013 року занижено
суму податку на додану вартість на
загальну суму 3862,54 грн., в тому числі у
січні 2013 року - 1931,27 грн., у лютому 2013
року - 1931,27 грн.

Не погоджуючись із висновками акту від
03.04.2013 №1401/22-1/36366810 Товариством з
обмеженою відповідальністю «АДІОНІС»
були подані до Лівобережної
міжрайонної Державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби заперечення до акту
перевірки від 08.04.2013 (вих. № 6).

На підставі вищевказаного акту,
відповідачем прийнято податкове
повідомлення -рішення (форми «Р») №
від 17.04.2013, за яким Товариству з
обмеженою відповідальністю «АДІОНІС»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у
загальній сумі 4828,18 грн., з яких 3862, 54
грн. - за основним платежем, 965, 64 грн. - за
штрафними санкціями.

На вищевказані податкові
повідомлення-рішення позивач подав
первинну скаргу до Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, за
результатами розгляду якої прийнято
рішення Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 01.07.2013 № 731/10/10-25 про
залишення скарги позивача без
задоволення.

Не погодившись з рішенням Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області 01.07.2013 №
731/10/10-25, позивач звернувся зі скаргою до
Міністерства доходів і зборів України,
за результатами розгляду якої рішенням
Міністерства доходів і зборів України
від 01.08.2013 №8071/6/99-99-10-01-15 податкове
повідомлення-рішення Лівобережної
міжрайонної Державної податкової
інспекції м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби від 17.04.2013 № та
рішення, прийняте за розглядом
первинної скарги, залишено без змін, а
скаргу без задоволення.

Предметом позову у цій справі є позовні
вимоги про скасування податкового
повідомлення - рішення № від
17.04.2013.

Згідно статті 19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 67 Конституції України
передбачено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Відповідно до положень п. 1.1 ст. 1
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) відносини, що виникають у
сфері справляння податків і зборів,
зокрема визначення вичерпного
переліку податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження та обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства з
01.01.2011 врегульовано положеннями
Податкового кодексу України.

Пунктом 187.1 статті 187 ПК України
встановлено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК
України, сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно пункту 200.2. ст. 200 ПК України при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

Пунктом 200.3 ст. 200 ПК України
передбачено, що при від'ємному значенні
суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1
цієї статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

У відповідності до підпункту 14.1.181
пункту 14.1 статті 14 ПК України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно пункту 198.1
статті 198 ПК України, виникає у разі
здійснення операцій в т.ч. з придбання
або виготовлення товарів та послуг.

Як встановлено судом та
підтверджується наявними матеріалами
справи, між ТОВ «АДІОНІС» (орендатор) та
ТОВ «Аванта С» (суборендатор) укладено
договір суборенди нежитлових
приміщень від 01.01.2012, відповідно до умов
якого орендатор надає суборендатору в
користування нежитлові приміщення
гаражу (Літ Г-1), загальною площею 94,4
кв.м., що знаходяться за адресою: 49070, м.
Дніпропетровськ, вул. Чкалова, 27, на
строк, вказаний у п. 5.1. договору.

Згідно пункту 1.2. цього Договору, об'єкт
суборенди передається по акту
прийому-передачі не пізніше 3 днів з
моменту складання Договору, в якому
зазначається балансова вартість
об'єкта суборенди на момент передачі.
Об'єкт суборенди вважається переданим,
з моменту підписання акту приймання -
передачі.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що
розмір суборендної плати в місяць
складає 13664,40 грн., у тому числі ПДВ 2277,40
грн.

Згідно пункту 5.1. Договір вступає в силу
з моменту підписання сторонами акту
прийому-передачі і діє до 31.12.12.

Додатковою угодою №1 до договору
суборенди № б/н від 01.01.2012, сторони
погодили викласти пункт 5.1 розділу 5
Договору в наступній редакції: « 5.1.
Даний договір вступає в силу з моменту
підписання його сторонами і діє до
31.12.13».

Згідно актів прийому-передачі
виконаних робіт (послуг) до договору
суборенди б/н від 01.01.2012 від 31.01.2013, 28.02.2013
ТОВ «АДІОНІС» (орендатор) надав, а ТОВ
«Аванта С» (суборендатор) прийняв в
суборенду нежитлові приміщення,
вартість яких становить: січень 2013 року
вартість - 11387,00 грн., ПДВ 20% - 2277,40 грн.,
всього:13664, 40 грн., лютий 2013 року
вартість - 11387,00 грн., ПДВ 20% - 2277,40 грн.,
всього:13664, 40 грн.

Також, судом встановлено, що між ТОВ
«АДІОНІС» (орендар) та ТОВ «Арлан»
(орендодавець) укладено договір оренди
нежитлових приміщень від 01.01.2012 № 03-12-А,
за умовами якого орендодавець надає
орендатору в користування нежитлові
приміщення гаражу (Літ Г-1), загальною
площею 94,4 кв.м., що знаходяться за
адресою: 49070, м. Дніпропетровськ, вул.
Чкалова, 27, на строк, вказаний у п. 5.1.
Договору.

Згідно пункту 1.2. Договору об'єкт оренди
передається по акту прийому-передачі
не пізніше 3 днів з моменту складання
Договору, в якому зазначається
вартість об'єкта оренди на момент
передачі. Об'єкт оренди вважається
переданим з моменту підписання акту
приймання - передачі.

Пунктом 2.1. цього Договору визначено, що
розмір орендної плати складає 2076, 80
грн., у тому числі ПДВ 346, 13 грн. за кожний
повний місяць оренди.

Згідно пункту 5.1 даний договір вступає
в силу з моменту підписання сторонами
акту прийому-передачі і діє до 31.12.12.

Додатковою угодою №1 до договору
оренди №03-12-А від 01.01.2012 сторони
погодили викласти пункт 5.1 розділу 5
Договору в наступній редакції: « 5.1.
Даний договір вступає в силу з моменту
підписання сторонами акту прийому -
передачі і діє до 31.12.13.

Відповідно до умов вказаного Договору
та на підставі акту прийому-передачі
від 01.01.2012 до договору оренди
нежитлових приміщень від 01.01.2012 № 03-12-а
ТОВ «АДІОНІС» прийняло в тимчасове
оплатне користування нежитлові
приміщення гаражу (Літ Г-1), загальною
площею 94,4 кв.м., що знаходяться за
адресою: 49070, м. Дніпропетровськ, вул.
Чкалова, 27, вартість оренди яких
становить: січень 2013 року вартість
оренди - 1730,67 грн., ПДВ 20% - 346,13 грн.,
всього: 2076,80 грн., лютий 2013 вартість
оренди - 1730,67 грн., ПДВ 20% - 346,13 грн.,
всього: 2076,80 грн.

Таким чином, позивачем в деклараціях з
ПДВ як за січень, так і за лютий 2013 року
задекларовано податкове зобов'язання в
розмірі 2277,40 та податковий кредит у
розмірі 346,00 грн. Сума податкового
зобов'язання в розмірі 2277,40 грн.,
утворилася за рахунок надання ТОВ
«АДІОНІС» послуг за договором
суборенди нежитлового приміщення від
01.01.2012 (акти прийому-передачі виконаних
послуг з ТОВ «Аванта С» від 31.01.2012 та
28.02.2012).

Сума податкового кредиту у розмірі
346,00грн., утворилася за рахунок
отримання ТОВ «АДІОНІС» послуг з
оренди приміщення за договором оренди
нежитлового приміщення №03-12-А від
01.01.2012 на загальну суму 2076, 80 грн., в тому
числі ПДВ 346,13 грн.

Також позивач зазначив, що у січні 2013
року ним були здійснені господарські
операції

з придбання у ПАТ «Нікопольський завод
феросплавів» феросплавів за
договорами поставки від 31.01.2012 № 1200820, №
1200821, № 1200822, № 1200823, № 1200824, № 1200827 на
загальну суму 640000000,00 грн. За рахунок
вказаних операцій позивачем
сформовано податковий кредит у січні у
розмірі 106666666,00 грн.

Обраховані ТОВ «Адіоніс» податкові
зобов'язання за січень 2013 року у
розмірі 2277, 40 грн. та за лютий 2013 року у
розмірі 2277, 40 грн. було погашено за
рахунок зменшення суми податкового
кредиту, який був сформований
позивачем за результатами
господарської діяльності у січні 2013
року.

З цього приводу в акті перевірки
відповідач робить висновок, що
постачальником ПАТ «Нікопольський
завод феросплавів» не дотримано умов
договорів поставки, а саме: не
проведено відвантаження партії
феросплавів покупцю на суму передплати
не пізніше 10 днів з моменту її
надходження; не здійснено повернення
грошових коштів, отриманих у вигляді
передплати протягом 5 банківських днів
із дати письмової вимоги покупця.
Відповідач зазначає, що право на
податковий кредит у ТОВ «АДІОНІС» не
виникає, оскільки ним не дотримано
обов'язкових умов для виникнення
такого права - придбання товарів
(послуг) з метою їх використання у
господарській діяльності.

Відповідно до Інформаційних листів
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 № 742/11/13-11 та від 20.07.2010 №
1112/11/13-10 судам належить звертати
особливу увагу на дослідження обставин
реальності здійснення господарських
операцій платника податку, на підставі
яких таким платником були сформовані
дані податкового обліку. При цьому
приймати на підтвердження даних
податкового обліку можна лише
достовірні первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, такі обставини, як
рух активів у процесі здійснення
господарської операції.

Як встановлено судом та
підтверджується наявними матеріалами
справи, 31.01.2012 року між ТОВ «АДІОНІС»
(покупець) та ПАТ «Нікопольський завод
феросплавів» (постачальник) були
укладені договори поставки, а саме:

- договір поставки від 31.01.2012 року №1200820;

- договір поставки від 31.01.2012 року №1200821;

- договір поставки від 31.01.2012 року №1200822;

- договір поставки від 31.01.2012 року №1200823;

- договір поставки від 31.01.2012 року №1200824;

- договір поставки від 31.01.2012 року №1200827.

З урахуванням того, що умови вказаних
Договорів є ідентичними, суд досліджує
та оцінює умови цих Договорів у
сукупності.

Відповідно до п. 1.1. розділу 1
вищевказаних Договорів постачальник
зобов'язався поставити та передати у
власність покупця, а покупець прийняти
та оплатити феросплави, на умовах, в
кількості та в межах строків, вказаних
в специфікаціях до цього договору, які
є невід'ємною його частиною.

Згідно п. 2.1 розділу 2 Договорів
передбачено, що поставка товару може
проводитися постачальником окремими
партіями на умовах FCA (ФСА) - залізнична
станція Нікополь Придніпровська
залізниця, згідно правил Інкотермс 2000.

Відповідно до п. 3.3 розділу 3
вищевказаних Договорів вартість
відвантаженого товару визначається в
національній валюті України, з
урахуванням податків та зборів,
визначених діючим законодавством
України. У випадку наявності
передоплати, відвантаження партії
феросплавів проводиться на суму
передоплати не пізніше 10 днів з моменту
надходження. У всіх інших випадках
строк поставки визначається в
специфікаціях.

Загальна вартість за вказаними
Договорами визначається загальною
сумою вартості всіх Специфікацій
(додатків) до договорів (п. 3.4 розділу 3
Договорів.).

Відповідно до п. 3.7. Договорів покупець
проводить оплату товару, що
поставляється шляхом перерахування
грошових коштів на рахунок
постачальника протягом 180 календарних
днів з дати - виписки постачальником
відповідного рахунку-фактури. Оплата
здійснюється про умові отримання
покупцем залізничних квитанцій,
сертифіката якості, податкової
накладної та акта приймання - передачі
товару. Допускається попередня оплата
протягом 5-ти банківських днів з дати
виставлення рахунку на передоплату. У
випадку не поставлення або часткової
поставки товару, постачальник
зобов'язується повернути грошові
кошти, отримані у вигляді передоплати,
протягом 5 банківських днів з дати
письмової вимоги покупця.

В Специфікаціях до вищевказаних
Договорів сторони визначили
найменування товару, якість, кількість,
ціну, строки поставки та загальну
вартість товару по специфікації.

На виконання умов вказаних договорів
ТОВ «АДІОНІС» здійснено попередню
оплату товару на загальну суму 640000000,00
грн., в тому числі ПДВ 20% - 106666666,00 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями: № 672 від 09.02.2012 в сумі
111655800,00 грн., в тому числі ПДВ - 18609300,00
грн., № 673 від 09.02.2012 в сумі 111655800,00 грн., в
тому числі ПДВ - 18609300,00 грн., № 674 від
09.02.2012 в сумі 111655800,00 грн., в тому числі
ПДВ - 18609300,00 грн., № 675 від 09.02.2012 в сумі
111655800,00 грн., в тому числі ПДВ - 18609300,00
грн., № 676 від 09.02.2012 в сумі 111655800,00 грн., в
тому числі ПДВ - 18609300,00 грн.,№ 677 від
09.02.2012 в сумі 111655800,00 грн., в тому числі
ПДВ - 18609300,00 грн.

В подальшому, додатковими угодами від
18.12.2012 до договорів поставки від 31.01.2012
№1200820; №1200821; №1200822; №1200823; №1200824; №1200827
сторони погодили внести зміни до п. 8.6
розділу 8 «Інші умови» вищевказаних
Договорів поставки та виклали його в
наступній редакції: « п.8.6 Договір
вступає в силу з моменту його укладення
та діє до 31.12.2013. Розірвання цього
Договору чи зміна його умов в
односторонньому порядку не
допускається». Також, цими додатковими
угодами сторони погодили внести зміни
до пунктів 6 Специфікацій до цих
Договорів («Строки поставки») та
визначили строк поставки - лютий 2012
року по грудень 2013 року.

На підставі отриманої від ТОВ
«АДІОНІС» передоплати за товар ПАТ
«Нікопольський завод феросплавів»
виписано податкові накладні:

- №209030 від 09.02.2012 на загальну суму
111657200,00 грн., в тому числі ПДВ - 18609533,33
грн.;

- №209031 від 09.02.2012 на загальну суму
111657200,00 грн., в тому числі ПДВ - 18609533,33
грн.;

- №209037 від 09.02.2012 на загальну суму
111657200,00 грн., в тому числі ПДВ - 18609533,33
грн.;

- №209033 від 09.02.2012 на загальну суму
111657200,00 грн., в тому числі ПДВ - 18609533,33
грн.;

- №209034 від 09.02.2012 року на загальну
суму 111657200,00 грн., в тому числі ПДВ -
18609533,33 грн.;

- №209029 від 09.02.2012 року на загальну
суму 111657200,00 грн., в тому числі ПДВ -
18609533,33 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно пункту 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995№ 88, у відповідності з ч. 2 ст. 6
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» первинні документи - це
письмові свідоцтва, які фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження і дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

У зв'язку з тим, що податкові накладні
були отримані ТОВ «АДІОНІС» 22.01.2013,
позивач включив суму податку в розмірі
106666666,00 грн. до податкового кредиту саме
у січні 2013 року. Позивачем
зареєстровано вищевказані податкові
накладні в реєстрі виданих та
отриманих податкових накладних 22.01.2013.

Правила формування податкового
кредиту визначені пунктом 198.1 ст. 198 ПК
України. Відповідно до положень
зазначеного пункту право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Крім того, п. 198.3 ст. 198 ПК України
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Із зазначених норм випливає, що
визначальним фактором для формування
податкового кредиту платником податку
на додану вартість є подальше
використання таких товарів (основних
фондів) в оподатковуваних операціях у
межах господарської діяльності такої
особи - платника податку.

Під господарською діяльністю у
Господарському кодексі України (стаття
3) розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Визначення господарської діяльності
міститься також і в п.14.1.36 ст.14 ПК
України, відповідно до якого
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема договорами комісії, доручення
та офенськими договорами.

За правилами п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно п.201.1 ст. 201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну , складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів, передбаченим статтею 201
ПК України.

Відповідно п.201.7 ст. 201 ПК України
податкова накладна складається на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Із наведених положень Податкового
кодексу України випливає, що підставою
для формування податкового кредиту є
наявність у платника податків - покупця
належно оформленої податкової
накладної, яка видається платником
податку, що поставляє товари (роботи,
послуги) на підтвердження здійснення
такої поставки або на підтвердження
суми коштів, що надійшли на поточний
рахунок як попередня оплата (аванс).
Разом з тим, наявність податкових
накладних дійсно є обов'язковою
обставиною для визначення
правильності формування податкового
кредиту, але не вичерпною.

Таким чином, Податковий кодекс України
пов'язує виникнення у платника ПДВ
права на включення сплачених ним сум
податку до податкового кредиту не лише
зі сплатою постачальнику товару суми
коштів, що надійшли на поточний рахунок
як попередня оплата (аванс), а також із
фактичним виконанням робіт (послуг) чи
поставкою товарів, у ціні яких цей
податок сплачений.

Виходячи із системного аналізу
приписів п. 198.1, п. 198.2, п. 198.2 ст. 198, п. 201.7.,
п. 201.10, п. 201.11 статті 201 Податкового
кодексу України, лише в разі
підтвердження реальності вчинення
господарської операції та її зв'язку з
господарською діяльністю первинними,
розрахунковими документами, належно
оформлена податкова накладна є
підставою для формування податкового
кредиту.

Згідно правової позиції Верховного
Суду України, яка викладена у
постановах від 14.11.2011 року (номер у ЄРСР
19564805), від 07.02.2012 року (номер у ЄРСР 22204834),
від 20.02.2012 року (номер у ЄРСР 22547588), та
яка згідно статті 244-2 КАС України, є
обов'язковою для всіх судів України,
наявність у позивача податкових
накладних, за умови відсутності факту
здійснення господарської операції, не
є підставою для включення суми до
податкового кредиту; віднесення до
податкового кредиту суми податку на
додану вартість за товар, який фактично
не отриманий, і вартість якого не
віднесено до складу валових витрат, є
безпідставним.

Судом встановлено, що на час проведення
перевірки податковим органом, так і на
момент судового розгляду даної справи,
товари (фероселікомарганець МНС17 ДСТУ
3548-97) за жодним із вищевказаних
Договорів ПАТ «Нікопольський завод
феросплавів», так і не були поставлені
позивачу. Оскільки товари за
означеними Договорами фактично не
отримані позивачем, то придбання таких
товарів не відбулося.

Таким чином, в даному випадку рух
активів у процесі здійснення
господарської операції відсутній,
відповідно, з урахуванням наведеної
вище позиції Верховного Суду України,
право на податковий кредит у такого
платника податків не виникає, оскільки
при цьому не дотримано обов'язкових
умов для виникнення такого права -
придбання товарів (послуг) з метою їх
використання у господарській
діяльності.

При цьому суд відзначає, що в
матеріалах справи наявна податкова
накладна від 29.12.2012 №3, виписана
позивачу ТОВ «Юридична компанія
«Тезис», за результатами наданих
юридичних послуг в грудні 2012 року на
підставі договору № 32 про надання
юридичних послуг від 20.09.2010, акту № 418
від 29.12.2012, рахунку-фактури №СФ-0000418 від
29.12.2012, платіжного доручення №1060 від
21.05.2013. З вказаних документів
вбачається, що у складі оплати за
надані юридичні послуги на користь ТОВ
«Юридична компанія «Тезис» позивачем
було сплачено суму ПДВ у розмірі 115,5
грн. Отримання юридичних послуг було
пов'язане із здійсненням господарської
діяльності позивача, внаслідок чого
сума ПДВ в розмірі 115,5 грн., повинна бути
віднесена до складу податкового
кредиту.

Згідно п.п. 54.3.2 п.54.3 ст. 54 ПК України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків, крім електронної перевірки,
свідчать про заниження або завищення
суми його податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Разом з тим суд зазначає, що в ході
розгляду вказаної справи позивач надав
суду платіжні доручення № 989 та № 1011, за
якими сплатив до бюджету податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість за січень 2013 року у розмірі
1931,00 грн. та за лютий 2013 року у сумі 1931,00
грн., фактично виконавши таким чином
грошове зобов'язання за основним
платежем, визначене оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Як зазначено в ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням вищенаведеного, суд
дійшов висновку що податкове
повідомлення - рішення Лівобережної
міжрайонної ДПІ м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області від 17.04.2013 №
, за яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ у розмірі
4828,18 грн., з яких за основним платежем
3862,54 грн., за штрафними санкціями 965,64
грн. винесене правомірно, а отже
скасуванню не підлягає.

Водночас, суд критично ставиться до
висновків відповідача, викладених в
акті перевірки від 03.04.2013 №1401/22-1/36366810
щодо порушення ТОВ «АДІОНІС» пунктів
201.10 ПК України, а саме: неподання
додатку 8 «Заява про відмову
постачальника надати податкову
накладну» (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних)
до декларації з податку на додану
вартість за лютий 2013 року з огляду на
наступне.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України,
визначено, що у разі відмови продавця
товарів/послуг надати податкову
накладну або в разі порушення ним
порядку її заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі покупець
таких товарів/послуг має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період заяву із скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

По взаємовідносинам між ТОВ «АДІОНІС»
та ПАТ «Нікопольський завод
феросплавів» щодо поставки товару
постачальник ПАТ «Нікопольський завод
феросплавів» не мав намірів не
виписувати податкову накладну,
оскільки договірні відносини
продовжено до 31.12.2013.

До того ж вказана норма Податкового
кодексу України передбачає лише право
платника податків подати додаток 8
«Заява про відмову постачальника
надати податкову накладну», та не
встановляє обов'язку для такого
платника подавати означену заяву.

Окремо слід зазначити, щодо обставин не
подання ТОВ «АДІОНІС» податкових
декларацій з ПДВ за січень 2013 року та за
лютий 2013 року суд враховує, що вказані
питання є самостійним предметом
судового розгляду по іншим
адміністративним справам, підлягають
оцінці у цих справах, та не відносяться
до предмету доказування у даній справі.

Згідно статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі відмови в задоволенні позову
судові витрати не присуджуються на
користь сторони з Державного бюджету
України (або відповідного місцевого
бюджету, якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова або службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «АДІОНІС» до
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про скасування податкового
повідомлення - рішення № від
17.04.2013 відмовити в повному обсязі.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
18 листопада 2013 року

Суддя О.В. Царікова