Справа № 805/13686/13-а
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Загацька Т.В.
Суддя-доповідач - Яковенко М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
справа №805/13686/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючий суддя:
Яковенко М.М.

судді:
Ханова Р.Ф., Гайдар А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 17 грудня
2013 року по адміністративній справі №
805/13686/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області про
визнання дій незаконними скасування
щодо нарахування єдиного внеску та
скасуваня вимоги № Ф-250 у від 01.08.2013
року, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Селидове Донецької області про
скасування вимоги №Ф-250 у від 01.08.2013
року про сплату недоїмки у розмірі 1194,03
грн., визнання дій незаконними щодо
нарахування єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що він зареєстрований як
фізична особа - підприємець з 07.08.2001
року та як пенсіонер перебуває на
обліку в УПФ України в м. Селидове
Донецької області та отримує пенсію з
1992 року.

Також позивач вказує на те, що 01.08.2013
року відповідачем було прийнято вимогу
про сплату недоїмки № Ф-250 у зв'язку з
несплатою позивачем єдиного внеску у
розмірі 1194,03 грн. Однак позивач не
погоджується із вказаною вимогою та
вважає, що вона, як особа яка обрала
спрощену систему оподаткування,
досягла пенсійного віку та отримує
пенсію у відповідності до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
звільнена від сплати за себе єдиного
внеску.

На підставі вищезазначеного, позивач
просив суд скасувати вимогу №Ф-250 у від
01.08.2013 року про сплату недоїмки у
розмірі 1194,03 грн., визнати дії
незаконними щодо нарахування єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 17 грудня
2013 року по адміністративній справі №
805/13686/13-а позов задоволений (а.с.101, 102-103).

Визнані незаконними дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області щодо нарахування
ОСОБА_2 єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Скасована вимога про сплату недоїмки №
Ф-250 у від 01.08.2013 року Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області у розмірі 1194,03 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач пославшись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
постанову суду першої інстанції та
постановити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
(а.с.105-106).

Розгляд справи здійснювався, з
урахуванням приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС
України в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач
зареєстрований, як фізична особа -
підприємець 07.08.2001 року виконавчим
комітетом Селидівської міської ради
Донецької області, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця серія
НОМЕР_2.

02.08.2013 року УПФ України в м.Селидове
Донецької області сформовано вимогу
про сплату недоїмки №Ф - 250 у, згідно
якої станом на 01.08.2013 року
заборгованість зі сплати єдиного
внеску ОСОБА_2 становить 1194,03 грн. за
перший квартал 2013 року.

Статтею 67 Конституції України
встановлений обов'язок кожного
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначається
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 8
липня 2010 року № 2464-6, про щ зазначено в
його преамбулі (надалі Закон України
2464).

Статтею четвертою цього закону
визначені платники єдиного внеску. З
урахуванням статті другої, пункту
четвертого частини першої статті 4
Закону № 2464, дія цього закону
поширюється на позивача, як на платника
єдиного внеску - фізичну особу
підприємця, як особу, що обрала
спрощену систему оподаткування.

Пунктом сьомим Розділу першого Закону
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 7
липня 2011 року № 3609-VI (далі - Закон № 3609)
внесено зміни до Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 8 липня 2010
року № 2464-VI, згідно з якими статтю
четверту цього Закону доповнено
частиною четвертою такого змісту:
«особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування».

Згідно з пунктом четвертим 4 частини
першої статті четвертої Закону України
№ 2464 платниками єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності. Платники внеску - приватні
підприємці, що сплачують єдиний
податок, належать до категорії
застрахованих осіб відповідно до
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
(частина друга статті 4 Закону).

Колегія суддів зазначає, що з
урахуванням змін, внесених Законом №
3609, зокрема пенсіонери за віком -
приватні підприємці, що сплачують
єдиний податок, більше не є платниками
єдиного внеску, в частині сплати цього
внеску за себе у зв'язку з тим, що тепер
вони не належать до числа
застрахованих осіб (в обов'язковому
порядку). Зміни, внесені Законом № 3609,
набули чинності 6 серпня 2011 року.

Правовідносини, що склались між
сторонами, регулюються нормами Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування"від 08.07.2010 року №
2464-VI (далі - Закон № 2464), Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003
року (далі - Закон № 1058), Законом України
"Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ
від 05.11.1991 року (далі - Закон № 1788).

Стаття 1 Закону № 1788 встановлює, що
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1788, за цим
Законом призначаються трудові пенсії:
за віком; по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років.

Згідно зі ст. 12 Закону № 1788, право на
пенсію за віком мають жінки - після
досягнення 55 років і при стажі роботи
не менше 20 років.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон
№ 1058. Відповідно до п. 16 розділу XV
"Прикінцеві положення" цього Закону, до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" (1788-12) застосовуються в
частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років.

Статтею 1 Закону № 1058 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначене поняття
"пенсія", як - щомісячна пенсійна
виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058, за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком
визначені статтею 26 Закону №1058

Згідно ст. 26 Закону №1058 (в редакції до
08.07.2011 року) особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення чоловіками 60 років, жінками
- 55 років та наявності страхового стажу
не менше п'яти років.

Таким чином, на час виникнення
заборгованості зі сплати єдиного
соціального внеску та прийняття
спірної вимоги позивач був пенсіонером
за віком у розумінні наведених норм
законодавства, оскільки в 2001 році
позивачу виповнилось 62 роки.

Стосовно посилання відповідача в
апеляційній скарзі про отримання
позивачем пенсії у зв'язку із втратою
годувальника на час прийняття спірної
вимоги, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до статті 37 Закону України
№ 1788, право на пенсію в разі втрати
годувальника мають непрацездатні
члени сім'ї померлого годувальника, які
були на його утриманні (стаття 38).
Батьки і чоловік (дружина) померлого,
які не були на його утриманні, також
мають право на пенсію, якщо згодом
втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім'ї
вважаються: батько, мати, дружина,
чоловік, якщо вони є інвалідами або
досягли пенсійного віку, встановленого
статтею 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

З аналізу зазначеної статті
вбачається, що однією з вимог для
призначення пенсії в разі втрати
годувальника є непрацездатність особи,
якій така пенсія призначається.
Відповідно до зазначеної норми,
непрацездатним членом сім'ї вважається
також дружина, якщо вона досягла
пенсійного віку, встановленого статтею
26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", тобто є пенсіонером за
віком.

З наведених положень законодавства та
встановлених обставин справи
вбачається, що позивач мала статус
пенсіонера за віком, в зв'язку з
досягненням нею пенсійного віку,
визначеного статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування"(в редакції до
08.07.2011 року), скористалась наданим їй
правом обирати вид пенсійного
забезпечення та перейшла на пенсію по
втраті годувальника. При цьому, статус
"пенсіонера за віком" позивачем не
втрачений, оскільки умовою такого
переходу законом визначено набуття
права на пенсію за віком на загальних
підставах, що також підтверджується
пенсійним посвідченням в якому
зазначено вид пенсії "за віком".

Пункт 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування"встановлює, що
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону № 2464,
платник єдиного внеску зобов'язаний:
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок; вести облік виплат
(доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону № 2464,
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Єдиний
внесок підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника, як
передбачено частиною 12 статті 9 Закону
№ 2464.

Частиною 4 статті 4 Закону № 2464 вказано
про те, що особи, зазначені у пункті 4
частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, частиною 4 статті 4 Закону
№ 2464, визначений вичерпний перелік
осіб які звільняються від сплати за
себе єдиного внеску.

Колегія суддів погоджує висновок суду
першої інстанції, що вказаний закон
пов'язує звільнення від сплати за себе
єдиного внеску у випадку, якщо особа є
пенсіонером за віком, тобто закон не
пов'язує звільнення від сплати єдиного
внеску з отриманням пенсії за віком, що
спростовує посилання апелянта.

У згаданій нормі законодавцем
визначено особу яка звільняється від
сплати єдиного внеску, як особу, що
здобула статус пенсіонера за віком,
вказана норма не виключає осіб, які
досягли пенсійного віку, тобто є
пенсіонерами за віком, проте, отримують
пенсію по втраті годувальника, з кола
осіб, що звільняються від сплати
єдиного внеску.

Позивач набула статус пенсіонером "за
віком", по досягненню нею загального
пенсійного віку, скористалась наданим
їй правом обирати вид пенсійного
забезпечення та перейшла на пенсію по
втраті годувальника, при цьому, статус
"пенсіонера за віком" позивач не
втратила, оскільки умовою такого
переходу законом визначено набуття
права на пенсію за віком на загальних
підставах, та відповідно до ч.4 ст.4
Закону № 2464, підлягає звільненню від
сплати єдиного внеску.

Таким чином, відповідач, приймаючи
спірну вимогу безпідставно нарахував
позивачці суму єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 1194,03
грн. та протиправно виніс вимогу від
01.08.2013 року № Ф-250 у про сплату вказаної
суми.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги.

Відповідно до ст..200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судова колегія вважає, що рішення суду
першої інстанції у відповідній
частині, що було предметом
апеляційного перегляду є
обґрунтованим, прийняте на підставі
з'ясованих та встановлених обставинах
справи, які підтверджуються доказами,
та ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому залишає апеляційні скарги
без задоволення, а судове рішення без
змін.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності прийнятого
рішення.

Керуючись статтями 2, 11, 159, 160, 167, 184, 195,
197, 198, 200, 205, 206, 211, 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Селидове
Донецької області - залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 17 грудня
2013 року по адміністративній справі №
805/13686/13-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками розгляду в порядку
письмового провадження набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів після набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя
М.М. Яковенко

Судді
Р.Ф. Ханова

А.В. Гайдар