Справа № 2а-130/12
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

22 січня 2014 року м.
Київ К/9991/78424/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О.,Мироненка О.В.,Чумаченко
Т.А.,

провівши попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до Зарічанської
сільської ради Житомирського району
про визнання рішення нечинним,
зобов'язання визначити межі земельних
ділянок та визнати право власності на
ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_4
та ОСОБА_5 на постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 21 листопада 2012 року, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулись до суду з вказаним позовом,
у якому просили визнати нечинним та
скасувати рішення Зарічанської
сільської ради 20 сесії 5 скликання від
15.06.2008.

В обґрунтування позовних вимог
посилались на те, що рішенням
Зарічанської сільської ради від 22.04.1993
їм на АДРЕСА_1 були виділені земельні
ділянки під городництво по 0,05 га, хоча
фактично вони користувались
земельними ділянками площею по 0,10 га.
Зазначали, що набули право
користування вказаними земельними
ділянками у розмірах, що були
передбачені раніше діючим
законодавством, а тому у відповідності
до пункту 7 Розділу 12 Перехідних
положень Земельного кодексу України,
за ними зберіглося право на ці ділянки.
Однак звернувшись до відповідача з
відповідними заявами про виділення у
приватну власність земельних ділянок
розміром 0,10 га кожній, спірним рішенням
ОСОБА_4 у передачі власність земельної
ділянки для ведення городництва на
АДРЕСА_1 було відмовлено. Питання ж,
викладене у заяві ОСОБА_5, взагалі
вирішено не було.

Постановою Житомирського районного
суду Житомирської області від 6 липня
2012 року позов задоволено. Скасовано
рішення Зарічанської сільської ради
від 15.06.2008. Зобов'язано Зарічанську
сільську раду визначити межі земельних
ділянок на АДРЕСА_1, яким користувались
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, починаючи з 1993 року та
вирішити питання про передачу їх у
власність за набувальною давністю в
порядку статті 119 Земельного кодексу
України.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 21 листопада
2012 року постанову суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
судове рішення про відмову у
задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просять Вищий адміністративний суд
України скасувати постанову суду
апеляційної інстанції та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Перевіривши за наявними у справі
матеріалами доводи, викладені у
касаційній скарзі, правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і правової оцінки обставин у справі у
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(КАС України), колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Встановлено, що рішенням Зарічанської
сільської ради 20 сесії 5 скликання від
15.06.2008 ОСОБА_4 відмовлено у передачі у
власність земельної ділянки для
ведення городництва на АДРЕСА_1.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та ухвалюючи нове судове
рішення про відмову у задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з
наступного.

За змістом частини 1 статті 119
Земельного кодексу України, у редакції
на час прийняття спірного рішення,
громадяни, які добросовісно, відкрито і
безперервно користуються земельною
ділянкою протягом 15 років, але не мають
документів, які б свідчили про
наявність у них прав на цю земельну
ділянку, можуть звернутися до органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування з клопотанням про
передачу її у власність або надання у
користування. Розмір цієї земельної
ділянки встановлюється у межах норм,
визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування
(частина 1 статті 70 КАС України).

Згідно інформації, викладеної
Житомирською районною державною
адміністрацією Житомирської області у
довідці від 11.06.2012 № 04-07/13, яка наявна в
матеріалах справи, в архівному фонді
Зарічанської сільської ради протокол 12
сесії 21 скликання та рішення до нього
від 22.04.1993 відсутні.

Вказане свідчить про відсутність
доказів на підтвердження доводів
позивачів про наявність у них права
користування спірними земельними
ділянками, наданими їм рішенням
Зарічанської сільської ради від 22.04.1993
на АДРЕСА_1, а отже і відсутність у них
права на отримання їх у власність.

Згідно з частиною 3 статті 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З урахуванням описаного апеляційний
суд дійшов правильного висновку
відносно того, що Зарічанська сільська
рада, приймаючи рішення 20 сесії 5
скликання від 15.06.2008, діяла в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України у
межах визначених повноважень.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України також
погоджується з таким висновком суду
апеляційної інстанції і доводи
касаційної скарги його не
спростовують.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного суду
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 230, 231 КАС
України, суд,

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 21 листопада
2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної з моменту
проголошення і може бути переглянута з
підстав, у строк та у порядку,
визначених ст.ст. 235-244-2 КАС України.

Судді: