Справа № 807/4126/13-а
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 рокум. Ужгород№ 807/4126/13-а

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С. І.

при секретарі судового засідання -
Шмідзен І.Ю.

за участю: представники сторін в
судове засідання не з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Київській області до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Бруком" про
застосування заходів реагування у
сфері державного нагляду (контролю)
шляхом припинення реалізації
продукції, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 14 січня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини Постанови. Постанова в повному
обсязі складена 20 січня 2014 року.

Інспекція з питань захисту прав
споживачів у Київській області (далі -
позивач, Інспекція з питань захисту
прав споживачів у Київській області)
звернулася до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом (а.с.4-8) про
застосування заходів реагування у
сфері державного нагляду до товариства
з обмеженою відповідальністю "Бруком"
(далі - відповідач, ТОВ "Бруком") шляхом
припинення реалізації продукції, що не
відповідає вимогам
нормативно-правових актів та
нормативних документів, яка
відображена в позиціях 1-2 таблиці
додатку 7 до Акту № 001455 та в позиціях 1-2
таблиці додатку 7 до Акту № 001456
перевірки дотримання законодавства
про захист прав споживачів від 25.10.2013
року - до усунення виявлених недоліків.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 КАС України у
разі недостатності повідомлених
позивачем обставин або якщо за
результатами розгляду поданого
відповідачем заперечення суд прийде до
висновку про неможливість ухвалення
законного судового рішення без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі, суд розглядає справу за
загальними правилами цього Кодексу,
про що постановляє ухвалу, яка не
підлягає оскарженню. Ухвалою від 19
грудня 2013 року адміністративну справу
призначено до судового розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
проведеною плановою перевіркою
дотримання законодавства про захист
прав споживачів ТОВ "Бруком", виявлено
порушення відповідачем: п.21 "Порядку
провадження торговельної діяльності
та правил торговельного
обслуговування на ринку споживчих
товарів", п.9 "Правил роздрібної
торгівлі нафтопродуктами" та ст.ст. 6, 15
Закону України "Про захист прав
споживачів", а саме: відсутність
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про умови
зберігання нафтопродуктів, правила та
умови їх ефективного та безпечного
використання, обов'язкові дії
споживача після закінчення термінів
придатності нафтопродуктів, а також
можливі наслідки в разі не вчинення цих
дій, що відображена в пунк тах 1, 2
таблиці додатку 7 до Акту № 001456. За
результатами перевірки складено акти
від 25.10.2013 р. за №№ 001455, 001456 та внесено
приписи, згідно яких: припинено
відвантаження і реалізацію товарів,
які не відповідають вимогам
нормативних документів, додержання
яких відповідно до законодавства є
обов'язковим, до усунення суб'єктами
господарювання сфери торгівлі і
послуг, утому числі ресторанного
господарства, виявлених недоліків та
зобов'язано упорядкувати роботу
підприємства відповідно до вимог
нормативних документів, зазначених в
акті перевірки.

08.01.2014 року до суду надійшло клопотання
представника згідно довіреності
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Київській області від
25.12.2013 року за № 6643, згідно якого, у
зв'язку із великою завантаженістю та
неможливістю прийняти участь у
розгляді справи, просить провести
розгляд справи за відсутності
представника позивача, та у
відповідності до ст.128 КАС України,
розгляд справи проведено за
відсутності представника позивача на
підставі наявних в матеріалах справи
доказів.

Відповідач надав суду заперечення
проти позову (лист ТОВ "Бруком" від
13.12.2013 року за № 661, а.с.55-57), згідно яких,
із заявленими позовними вимогами не
погоджується враховуючи те, що ТОВ
"Бруком" при реалізації продукції надає
споживачам усю передбачену
законодавством інформацію про
нафтопродукти, зокрема, відомості щодо
їх виду та марки, ціни, сертифікації
тощо, а посилання позивача на те, що
відповідач не повідомив споживачам
відомості щодо умов зберігання
нафтопродуктів, про правила та умови їх
ефективного і безпечного використання,
про обов'язкові дії споживачів після
закінчення строку їх придатності не
відповідають дійсності.

В судовому засіданні 25.12.2013 року
представник відповідача проти позову
заперечила та просить суд відмовити в
його задоволенні з мотивів, наведених
у запереченні проти позову,
посилаючись як на відсутність факту
порушення (оскільки позивачем
розміщуються всі передбачені
законодавством відомості на видному
та доступному для споживача місці на
АЗС), так і неможливістю зупинення
реалізації продукції (оскільки вказані
в акті нафтопродукти станом на час
звернення до суду вже реалізовані),
після відкладення розгляду справи (у
відповідності до ст. 128 КАС України, в
зв'язку з першою неявкою в судове
засідання представника позивача) - в
судове засідання 14.01.2014 року
представник відповідача не з'явилась,
про причини неявки суд не повідомив,
хоча належним чином повідомлявся про
дату, час та місце розгляду даної
адміністративної справи (що
підтверджується наявною в матеріалах
справи розпискою представника
відповідача про отримання повістки),
клопотань про розгляд справи за його
відсутності не подавав, відтак, розгляд
справи проведено за відсутності
представника відповідача, на підставі
наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку про відмову у
задоволені адміністративного позову,
виходячи з наступного:

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, у відповідності до ст.
26 Закону України "Про захист прав
споживачів", плану роботи на IV квартал
2013 року, повід омлення про проведення
перевірки від 03.10.2013 р. № 002016,
направлення на прове дення перевірки
від 21.10.2013 р. № 2317, спеціалістами
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Київській області
проведено планову пе ревірку АЗС ТОВ
"Бруком" за адресою: Київська область, м.
Біла Церква, вул. Леваневського, 10 Б. В
ході перевірки встановлено порушення
відповідачем: п.21 "Порядку провадження
торговельної діяльності та правил
торговельного обслуговування на ринку
споживчих товарів" затвердженого
постановою КМУ від 15.06.2006 р. № 833 (із
змінами і доповненнями), п. 9 "Правил
роздрібної торгівлі нафтопродуктами"
затвердженого постановою КМУ від 20.12.1997
р. № 1442 (із змінами і доповненнями) та
ст.ст. 6, 15 Закону України "Про захист
прав споживачів" № 1023-ХІІ, а саме:
відсутність необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про умови зберігання нафтопродуктів,
правила та умови їх ефективного та
безпечного використання, обов'язкові
дії споживача після закінчення
термінів придатності нафтопродуктів, а
також можливі наслідки в разі не
вчинення цих дій, що відображена в пунк
тах 1, 2 таблиці додатку 7 до Акту № 001456,
про що складено Акти за №№ 001455, 001456 та
внесено приписи, згідно яких: припинено
відвантаження і реалізацію товарів,
які не відповідають вимогам
нормативних документів, додержання
яких відповідно до законодавства є
обов'язковим, до усунення суб'єктами
господарювання сфери торгівлі і
послуг, утому числі ресторанного
господарства, виявлених недоліків та
зобов'язано упорядкувати роботу
підприємства відповідно до вимог
нормативних документів, зазначених в
акті перевірки.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 183 - 2 КАС
України, Інспекція з питань захисту
прав споживачів у Київській області
звернулась до суду з позовом до ТОВ
"Бруком" про застосування заходів
реагування у сфері державного нагляду
шляхом припинення реалізації
продукції, що не відповідає вимогам
нормативно-правових актів та
нормативних документів - до усунення
виявлених недоліків.

Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначаються Законом
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" № 877-V від
05.04.2007 року (далі - Закон № 877).

Стаття 1 Закону № 877 визначає, що під
терміном "державний нагляд (контроль)"
розуміється діяльність уповноважених
законом центральних органів
виконавчої влади, їх територіальних
органів, державних колегіальних
органів, органів виконавчої влади
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування в межах
повноважень, передбачених законом,
щодо виявлення та запобігання
порушенням вимог законодавства
суб'єктами господарювання та
забезпечення інтересів суспільства,
зокрема належної якості продукції,
робіт та послуг, прийнятного рівня
небезпеки для населення, навколишнього
природного середовища. Згідно із ч. 1
ст. 8 Закону № 877, орган державного
нагляду (контролю) в межах повноважень,
передбачених законом, під час
здійснення державного нагляду
(контролю) має право: вимагати від
суб'єкта господарювання усунення
виявлених порушень вимог
законодавства; вимагати припинення
дій, які перешкоджають здійсненню
державного нагляду (контролю);
відбирати зразки продукції, призначати
експертизу, одержувати пояснення,
довідки, документи, матеріали,
відомості з питань, що виникають під
час державного нагляду (контролю),
відповідно до закону; надавати
(надсилати) суб'єктам господарювання
обов'язкові для виконання приписи про
усунення порушень і недоліків;
накладати штрафні санкції та вживати
заходи, передбачені законом.

За змістом ч. 3 ст. 5 Закону України "Про
захист прав споживачів" від 12.05.1991 року
№1023-XII (далі - Закон 1023), Положення про
Державну інспекцію України з питань
захисту прав споживачів (затверджене
Указом Президента України від 13.04.2011
року №465/2011) та Положення про інспекції
з питань захисту прав споживачів в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастопол
(затверджене наказом Міністерства
економічного розвитку і торгівлі
України від 09.11.2011 № 206),
Держспоживінспекція України є
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, а територіальні інспекції
в АРК, областях та містах київ та
Севастополь відповідно до покладених
на них завдань здійснюють державний
контроль за додержанням законодавства
про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 26 Закону 1023,
спеціально уповноважений центральний
орган у справах захисту прав
споживачів, а також його територіальні
органи мають право в тому числі:
перевіряти у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, якість
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг; безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів; одержувати
безоплатно від суб'єктів
господарювання копії необхідних
документів; давати суб'єктам
господарювання обов'язкові для
виконання приписи про припинення
порушень прав споживачів; накладати на
суб'єктів господарювання сфери
торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, стягнення,
передбачені ст. 23 цього Закону тощо.

Крім того, ч.ч. 7, 8 ст. 26 Закону 1023
передбачені такі повноваження
спеціально уповноваженого
центрального органу у справах захисту
прав споживачів, а також його
територіальних органів, як:

- забороняти суб'єктам господарювання
реалізацію споживачам продукції: на
яку відсутні документи, що засвідчують
її відповідність вимогам нормативних
документів; на яку в
нормативно-правових актах та
нормативних документах встановлено
обов'язкові вимоги щодо забезпечення
безпеки життя, здоров'я, майна
споживачів та охорони навколишнього
природного середовища, якщо продукцію
внесено до переліку продукції, що
підлягає обов'язковій сертифікації,
але яка не має сертифіката
відповідності (свідоцтва про визнання
відповідності); ввезеної на територію
України без документів, які
підтверджують її належну якість; на
яку строк придатності не зазначено або
зазначено з порушенням вимог
нормативних документів, а також
товарів, строк придатності яких минув;
яка є фальсифікованою;

- приймати рішення про: припинення
суб'єктами господарювання сфери
торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, реалізації
та виробництва продукції, що не
відповідає вимогам
нормативно-правових актів та
нормативних документів, - до усунення
виявлених недоліків.

Порядок проведення перевірок суб'єктів
підприємницької діяльності державними
органами у сфері захисту прав
споживачів встановлено Наказом
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України від 07.03.2012 року за № 310,
згідно пункту 4.1 якого передбачено, що
за результатами перевірки відповідно
до виявлених порушень посадовими
особами, які проводили перевірку,
приймаються рішення, зокрема, про
заборону реалізації продукції та
припинення суб'єктами господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, реалізації
та виробництва продукції, що не
відповідає вимогам
нормативно-правових актів та
нормативних документів, додержання
яких відповідно до законодавства є
обов'язковим.

Відповідно до пунктів 2 - 5 Положення
про порядок припинення (заборони)
господарюючими суб'єктами
відвантаження, реалізації (продажу) і
виробництва товарів, виконання робіт і
надання послуг, що не відповідають
вимогам нормативних документів (що
затверджене Постановою Верховної Ради
України від 25 січня 1995 року за №26/95-ВР, в
редакції станом на час виникнення
спірних правовідносин), рішення про
припинення (заборону) господарюючим
суб'єктом відвантаження, реалізації
(продажу) і виробництва товарів,
виконання робіт і надання послуг, що не
відповідають вимогам нормативних
документів, приймається з метою
запобігання порушенням прав
споживачів на безпеку, належну якість
товарів (робіт, послуг) та на необхідну,
доступну і достовірну інформацію про
товари, а також заподіянню шкоди цими
товарами (роботами, послугами) життю,
здоров'ю, майну споживачів чи
навколишньому природному середовищу.

Рішення про припинення (заборону)
відвантаження, реалізації (продажу)
товарів, виконання робіт і надання
послуг приймається службовою особою
державного органу у справах захисту
прав споживачів у разі виявлення
безпосередньо під час перевірки
діяльності господарюючого суб'єкта
сфери торгівлі, громадського
харчування і послуг: товарів, робіт,
послуг, якість яких не відповідає
вимогам нормативних документів.

Рішення службової особи оформляється у
вигляді припису, який є невід'ємною
частиною акта перевірки. Форма акта
затверджується Державним комітетом
України у справах захисту прав
споживачів.

Аналізуючи зміст ст.26 Закону 1023 у
сукупності з іншими наведеними
правовими нормами, суд приходить до
висновку, що заборона реалізації
товару та припинення реалізації товару
є окремими видами заходів реагування
за наслідками державного нагляду, які
мають різні правові умови для їх вжиття
та наслідки їх застосування.

З цього приводу слід зазначити, що до
компетенції адміністративного суду
відповідно до положень Закону 877 та
статті 183 - 2 КАС України - є
застосування у випадках, передбачених
законом, заходів реагування у сфері
державного нагляду (контролю), якщо
вони можуть бути застосовані виключно
за судовим рішенням, а саме - повне або
часткове зупинення виробництва
(виготовлення) або реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг.

При цьому суд констатує, що припинення
реалізації товару (відповідно до ст. 26
Закону 1023) не є фактично забороною
реалізації такого товару, оскільки не
має незворотного характеру.

Виходячи з наведеного, на підставі
положень Закону України "Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності",
Закону України "Про захист прав
споживачів" та Постанови Верховної
Ради України "Про затвердження
положень щодо захисту прав споживачів"
від 25 січня 1995 року №26/95-ВР, Інспекція
з питань захисту прав споживачів
наділена повноваженнями самостійно
вирішувати питання про припинення
суб'єктами господарювання сфери
торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, реалізації
та виробництва продукції, що не
відповідає вимогам
нормативно-правових актів та
нормативних документів, приймаючи з
цього приводу рішення у формі припису.

Таким чином, суд не знаходить підстав
для застосування заходів реагування
саме за постановою суду, у
відповідності до вимог ст. 183 - 2 КАС
України, оскільки прийняття рішень про
застосування таких заходів є
компетенцією Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Київській
області.

Згідно ч. 5 ст. 4 Закону 877, вжиття інших
заходів реагування (крім повного або
часткового зупинення виробництва
(виготовлення) або реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг), передбачених законом,
допускається за вмотивованим
письмовим рішенням керівника органу
державного нагляду (контролю) чи його
заступника, а у випадках, передбачених
законом, - із наступним підтвердженням
обґрунтованості вжиття таких заходів
адміністративним судом.

Частиною 1 ст. 183 - 6 КАС України
встановлено, що провадження у справах
щодо підтвердження обґрунтованості
вжиття суб'єктами владних повноважень
заходів реагування на виявлені під час
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності порушення вимог
законодавства у разі, якщо
необхідність такого підтвердження
передбачена законом, здійснюється на
підставі адміністративного позову
суб'єкта владних повноважень, яким
ужито відповідних заходів реагування.

Згідно ч. 10 ст. 183 - 6 КАС України, У разі
якщо під час судового розгляду буде
встановлено, що обставини, які стали
підставою для вжиття заходів
реагування, обґрунтованість яких
потребує підтвердження судом,
перестали існувати або усунуті, суд
ухвалює постанову про відсутність
підстав для вжиття відповідним
суб'єктом владних повноважень заходів
реагування.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону 1023,
продавець (виробник, виконавець) зобо
в'язаний передати споживачеві
продукцію належної якості, а також
надати інформацію про цю продукцію.
Згідно ч.1 ст. 15 цього Закону, споживач
має право на одержання необхідної, до
ступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, що
забезпечує можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до при
дбання ним товару чи замовлення роботи
(послуги). Інформація про продукцію не
вважається рекламою. Інформація про
продукцію повинна містити: назву
товару, найменування або відтворення
знака для товарів і послуг, за якими
вони реалізуються; найменування
нормативних документів, вимогам яких
повинна відповідати вітчиз няна
продукція; дані про основні
властивості продукції, а щодо
продуктів харчування - про склад
(включаючи перелік використаної у
процесі їх виготовлення сировини, в
тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо),
харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо
вживання їх окремими категоріями
споживачів, а та кож іншу інформацію, що
поширюється на конкретний продукт;
відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі за
стереження встановлені
нормативно-правовими актами; позначку
про наявність або відсутність у складі
продуктів харчування генетично
модифікованих компонентів; дані про
ціну (тариф), умови та правила придбання
продукції; виробник (продавець) у разі
виявлення недостовірної інформації
про продукцію (якщо вона не шкодить
життю, здоров'ю або майну споживача)
протягом тижня вилучає цю продукцію з
продажу та приводить інформацію про
неї до відповідності; дату
виготовлення; відомості про умови
зберігання; гарантійні зобов'язання
виробника (виконавця); правила та умови
ефективного і безпечного використання
продукції; строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи),
відомості про не обхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємс тва, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також прово дить
ремонт і технічне обслуговування.

Стосовно продукції, яка підлягає
обов'язковій сертифікації, споживачеві
повинна на даватись інформація про її
сертифікацію.

Стосовно продукції, яка за певних умов
може бути небезпечною для життя,
здоров'я споживача та його майна,
навколишнього природного середовища,
виробник (виконавець, продавець)
зобов'язаний довести до відома
споживача інформацію про таку
продукцію і мо жливі наслідки її
споживання (використання).

Частиною 2 ст. 15 Закону 1023 встановлено,
що інформація, передбачена частиною
першою цієї статті, доводиться до
відома споживачів виробником
(виконавцем, продавцем) у супровідній
документації, що додається до
продукції, на етикетці, а також у
маркуванні чи іншим способом (у
доступній наочній фо рмі), прийнятим
для окремих видів продукції або в
окремих сферах обслуговування.

Інформація про продукцію може бути
розміщена у місцях, де вона
реалізується, а та кож за згодою
споживача доводитися до нього за
допомогою засобів дистанційного
зв'язку.

Відповідно до п. 9 Правил роздрібної
торгівлі нафтопродуктами, суб'єкт
господарювання, що здійснює продаж наф
топродуктів, зобов'язаний своєчасно
подати споживачеві необхідну, доступну
та достовір ну інформацію про
нафтопродукти, а також копії паспортів
якості, в яких зазначені но рмативні
документи, вимогам яких відповідають
нафтопродукти, та копії сертифікатів
відповідності або свідоцтв про
визнання відповідності (якщо
нафтопродукт підлягає обов'язковій
сертифікації в Україні.

В інформації про нафтопродукти
зазначаються: їх назва; дані про їх
основні властивості; відомості про
вміст шкідливих для здоров'я речовин,
які встановлені нормативно-правовими
актами; ціна та умови їх придбання;
відомості про умови їх зберігання;
правила та умови їх ефективного і
безпечного використання; строк їх
придатності, обов'язкові дії споживача
після його закінчення, а також можливі
наслідки в разі невчинення цих дій.

Як встановлено в судовому засіданні та
підтверджено наявними в матеріалах
справи доказами, на виконання наказу
від 09.06.2011 року № 18 про внесення змін до
наказу від 17.09.2010 року № 23 щодо
інформування споживачів про товар,
який реалізується на АЗС, ТОВ "Бруком"
розміщує відомості щодо умов
зберігання нафтопродуктів, про правила
та умови їх ефективного і безпечного
використання, про обов'язкові дії
споживача після закінчення їх строку
придатності, а також можливі наслідки в
разі не вчинення цих дій на видному та
доступному для споживача місці на АЗС
(куточку покупця). На підтвердження
зазначеного надано фотознімки, які
підтверджують наявність на належних
ТОВ "Бруком" АЗС необхідної інформації
(а.с.68-70).

Згідно поданого ТОВ "Бруком"
заперечення проти позову, куточки
покупця з розміщеною у відповідності
до ч. 1 ст. 15 Закону 1023 інформацією про
нафтопродукти, були в наявності на
перевірених АЗС вже станом на час
проведення перевірки Інспекцією з
питань захисту прав споживачів у
Київській області, але наявні
матеріали залишені з невідомих причин
перевіряючими без уваги, однак суд
зазначає, що підтвердити чи
спростувати інформацію про
наявність/відсутність встановлених
порушень станом на час перевірки
неможливо, при цьому, станом на час
розгляду справи виявлені порушення
ТОВ "Бруком" усунуті, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи належними та допустимими
доказами, якими підтверджуюється
наявність на АЗС необхідної інформації
про нафтопродукти, таким чином,
обставини, які стали підставою для
вжиття заходів реагування,
обґрунтованість яких потребує
підтвердження судом, перестали
існувати або усунуті, що у
відповідності до ч. 10 ст. 183 - 6 КАС
України є підставою для відмови в
задоволенні позову в зв'язку з
відсутністю підстав для вжиття заходів
реагування.

Крім того, згідно поданого ТОВ "Бруком"
заперечення проти позову, вказані в
додатках до акту перевірки
нафтопродукти, реалізацію яких
просить припинити Інспекція з питань
захисту прав споживачів у Київській
області, реалізовані ТОВ "Бруком" о
моменту розгляду справи по суті,
тобто, продукція (про зупинення
реалізації якої просить позивач)
відсутня фізично, в зв'язку з чим суд
констатує відсутність предмету спору
на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Згідно ч. 1 ст. 69
КАС України, доказами у справі є будь -
які фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення осіб, які беруть участь у
справі, та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи. При цьому, враховуючи принципи
адміністративного судочинства щодо
захисту інтересів осіб від порушень з
боку органів державної влади та з
огляду на положення ст. ст. 71, 72 КАС
України, обов'язок доказування
покладається в даному випадку на
позивача. Інспекцією з питань захисту
прав споживачів у Київській області не
доведено правомірності застосування
заходів реагування у сфері державного
нагляду (контролю) до ТОВ "Бруком",
позовні вимоги не відповідають вимогам
законодавства та встановленими в
судовому засіданні обставинам справи,
що підтверджені належними та
допустимими доказами, в зв'язку з чим у
задоволенні позову Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Київській
області слід відмовити.

Згідно ст. 94 КАС України та в зв'язку з
відсутністю судових витрат
відповідача, судові витрати у справі
не стягуються та за рахунок бюджету не
компенсуються..

Керуючись ст. ст. 17, 71, 86, 94, 160, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Київській області до товариства з
обмеженою відповідальністю "Бруком"
про застосування заходів реагування у
сфері державного нагляду (контролю)
шляхом припинення реалізації
продукції - відмовити.

2. Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України, та може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, встановлені ст. 186 КАС України.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до ст. 160 КАС України -
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови (копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції).

Суддя С.І.
Рейті