Справа № 2а-76/10
Суддя: Цуркан М.І.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/41609/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Цуркана М.І. (головуючий);
Розваляєвої Т.С.; Черпіцької Л.Т.,
секретар судового засідання - Наумець
О.В.;

за участю представника Приватного
акціонерного товариства «Бехівський
спеціалізований кар'єр» Нагая І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_5 до голови Житомирської
обласної державної адміністрації про
скасування рішення, що переглядається
за касаційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Бехівський
спеціалізований кар'єр» на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 квітня 2011
року,

у с т а н о в и л а :

У січні 2008 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом голови Житомирської
обласної державної адміністрації про
скасування розпорядження.

Зазначав, що оскаржуваним
розпорядженням вирішено надати ВАТ
«Бехівський спеціалізований кар'єр» в
оренду земельну ділянку, яка належить
ОСОБА_5 на праві постійного
землекористування.

Посилаючись на відсутність у
відповідача повноваження самовільно
позбавляти такого права
землекористування, просив скасувати
розпорядження голови Житомирської
обласної державної адміністрації від 23
березня 2006 року № 113.

Постановою Корольовського районного
суду м. Житомира від 3 листопада 2010 року
у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 квітня 2011
року рішення суду першої інстанції
скасовано, а позов задоволено.

У касаційній скарзі ПрАТ
«Бехівський спеціалізований кар'єр»
(особа, яка не приймала участі у справі,
однак питання про права якої вирішив
апеляційний суд), посилаючись на
порушення апеляційним судом норм
процесуального та матеріального
права, просить оскаржуване рішення
скасувати, а рішення суду першої
інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідача, представника
ПрАТ «Бехівський спеціалізований
кар'єр», здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що рішеннями
виконавчого комітету Васьковицької
сільської ради від 20 серпня 1999 року № 41
та від 22 червня 2001 року № 36 вирішено
надати ОСОБА_5 у постійне
землекористування земельну ділянку
для ведення підсобного господарства.

Рішенням Васьковицької сільської ради
від 12 липня 2004 року № 78 вищезазначені
рішення виконавчого комітету
скасовані. Рішенням Апеляційного суду
Житомирської області від 29 травня 2008
року, ухваленим в порядку цивільного
судочинства, відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_5 про скасування рішення
Васьковицької сільської ради від 12
липня 2004 року № 78.

Також встановлено та не заперечується
сторонами, що станом на 12 липня 2004 року
позивач не оформив своє право
постійного землекористування та не
отримав відповідний акт.

Оскаржуваним розпорядженням голови
Житомирської обласної державної
адміністрації від 23 березня 2006 року №
113 вирішено надати у оренду ВАТ
«Бехівський спеціалізований кар'єр»
земельну ділянку площею 16,5699 га (що
включає і ділянку, яка раніше
надавалась позивачу).

Відмовивши у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не набув права постійного
землекористування, оскільки не отримав
відповідний акт, а значить і порушення
такого права не могло відбутись.

Скасувавши це рішення та задовольнивши
позов, апеляційний суд послався на
недоведеність відповідачем
правомірності оскаржуваного
розпорядження.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України з таким
висновком апеляційного суду не
погоджується.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, що справа
адміністративної юрисдикції це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Пунктом 7 частини першої цієї ж статті
визначено, що суб'єкт владних
повноважень це орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Зі змісту статті 118 Земельного Кодексу
України вбачається, що місцеві
державні адміністрації наділені
повноваженнями з розпорядження
землями державної власності, а значить
у таких публічних правовідносинах
діють як суб'єкти владних повноважень,
і їх рішення можуть оскаржуватись в
порядку адміністративного
судочинства.

Розглядаючи цей спір по суті заявлених
вимог, колегія суддів виходить з
такого.

Відповідно до частини другої статті 22
Земельного Кодексу України від 18
грудня 1990 року (чинного на момент
надання ОСОБА_5 земельної ділянки у
постійне користування) право власності
на землю або право користування
наданою земельною ділянкою виникає
після встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.

За правилами частини першої статті 23
цього ж Кодексу право власності або
право постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

Аналогічні норми містились і в
Земельному Кодексі України від 25
жовтня 2001 року (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних відносин).
Зокрема, статтями 125 та 126 цього Кодексу
передбачалось, що право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її
користувачем документа (акта), що
посвідчує право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Судами встановлено, та не
заперечується позивачем, що акт про
право постійного землекористування
він не оформлював, реєстрацію права
землекористування не здійснював.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішення Васьковицької сільської ради
від 12 липня 2004 року № 78, яким скасовані
рішення про надання позивачу земельної
ділянки в постійне землекористування,
не є предметом цього спору. Водночас
встановлено, що рішенням судуё яке
набрало законної сили, зазначене
рішення сільської ради визнано
законним.

Таким чином, у адміністративного суду
немає правових підстав вважати, що
станом на момент винесення
оскаржуваного розпорядження у
позивача існували права щодо спірної
ділянки.

З огляду на те, що завданням
адміністративного судочинства є
захист порушених прав, свобод та
інтересів, а позивачем не доведено
наявності у нього права на спірну
земельну ділянку, висновок суду першої
інстанції про необґрунтованість
позову є правильним.

Апеляційний суд помилково скасував
таке законне рішення, що, у
відповідності до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування рішення
апеляційної інстанції та залишення в
силі рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Бехівський
спеціалізований кар'єр» задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 27 квітня 2011
року скасувати, а постанову
Корольовського районного суду
м. Житомира від 3 листопада 2010 року
залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строки та в порядку,
встановленими статтями 237, 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді
М.І.Цуркан

Т.С.Розваляєва

Л.Т.Черпіцька