Справа № 823/3228/13-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Орленко В.І.
Суддя-доповідач: Ісаєнко
У Х В А Л А

Іменем України

14 січня 2014 року
м. Київ

.Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Ісаєнко
Ю.А.;

суддів: Епель О.В.,
Федотова І.В.,

за участю секретаря:
Бащенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Умані
Черкаської області та Управління
Пенсійного фонду України в м. Умані та
Уманському районі Черкаської області
на постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Умані та Уманському районі
Черкаської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Умані
Черкаської області про стягнення
коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Черкаського
окружного адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Умані
Черкаської області про стягнення з
останнього витрат на виплату і
доставку державної адресної допомоги,
пенсій по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва, та витрат на
виплату пенсій інваліду з дитинства за
період березень - травень 2012 року на
загальну суму 195151,46 грн.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2013 року позов задоволено частково,
стягнено заборгованість у розмірі 1855,85
грн.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу з підстав порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
в якій просить скасувати постанову та
ухвалити нове судове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Також, не погоджуючись із постановою
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу з підстав порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, в якій просить
скасувати постанову та ухвалити нове
судове рішення про задоволення позову.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 196
Кодексу адміністративного судочинства
України не перешкоджає судовому
розгляду справи. У зв'язку з цим,
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, постанову
суду першої інстанції - без змін, з
огляду на наступне.

Як вбачається з актів щомісячної
звірки витрат по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання за березень
- травень 2012 року позивач поніс грошові
витрати на виплату пенсій (основний
розмір), щомісячної цільової грошової
допомоги на прожиття, та витрати на
виплату і доставку пенсій у березні -
травні 2012 року на загальну суму 226132 грн.
59 коп. Відповідачем прийнято до
відшкодування витрати, понесені
позивачем у березні - травні 2012 року на
загальну суму 30981 грн. 13 коп.

Згідно із таблицями розбіжностей до
інформації про відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання у березні - травні 2012 року
відповідач не прийняв до заліку для
відшкодування суми витрат на виплату
державної адресної допомоги (постанова
Кабінету Міністрів України від 26.03.2008р.
№ 265); витрати на виплату пенсій
громадянам держав - учасниць СНД та
членам їх сімей, які отримали каліцтво
в державах СНД і переїхали на постійне
місце проживання в Україну; інші
причини (утриманці виповнилось 23 роки)
на загальну суму 195151 грн. 46 коп.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині вимог про стягнення з
відповідача витрат на виплату
державної адресної допомоги (постанова
Кабінету Міністрів України від 26.03.2008р.
№ 265) суд першої інстанції, з яким
погоджується колегія суддів, виходив з
наступного.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України,
передбачений статтею 21 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 року №1105-XIV
(далі Закон №1105-XIV).

Відповідно до цієї статті Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний у
встановленому законом порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я, в тому числі пенсії по
інвалідності від трудового каліцтва
або професійного захворювання та
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, у разі
настання страхового випадку.

Механізм відшкодування понесених
страховиком витрат, в свою чергу,
визначений Порядком відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженим постановою
правління Пенсійного фонду України та
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань № 5-4/4 від 04.03.2003 року (далі
Порядок відшкодування).

Пунктом 4 Порядку відшкодування
передбачено, що відшкодуванню
підлягають суми, що виплачуються
відповідно до Законів України «Про
пенсійне забезпечення», «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та інших
нормативно-правових актів, а саме:

- сума основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або

професійного захворювання;

- щомісячна цільова грошова
допомога на прожиття, якщо така
надавалась пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію;

- допомога на поховання сім'ї
померлого або особі, яка здійснила
поховання особи, яка отримувала
вищезазначену пенсію;

- сума витрат Пенсійного фонду з
виплати і доставки вищезазначених
пенсій.

Отже, як вірно зазначено судом першої
інстанції, державна адресна допомога
відсутня у переліку соціальних послуг
та виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом згідно із ст. 21
Закону № 1105-XIV та п. 4 Порядку
відшкодування.

Призначення та виплата щомісячної
державної адресної допомоги
передбачена постановою Кабінету
Міністрів України № 265 від 26.03.2008 року
«Про деякі питання пенсійного
забезпечення громадян» (далі -
Постанова № 265).

В пункті 1 Постанови №265 визначено, що у
разі, коли щомісячний розмір пенсійних
виплат (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткових пенсій, цільової
грошової допомоги, сум індексації та
інших доплат до пенсій, встановлених
законодавством, крім пенсій за
особливі заслуги перед Україною та
щомісячної доплати до пенсії у зв'язку
з втратою годувальника членам сімей
шахтарів, смерть яких настала
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання) не досягає в осіб, яким
призначено пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, на одного
непрацездатного члена сім'ї 100
відсотків, на двох - 120 відсотків, на
трьох і більше - 150 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність, таким особам надається
щомісячна державна адресна допомога до
пенсії у сумі, що не вистачає до
зазначених розмірів.

У разі, коли щомісячний розмір
пенсійних виплат, державної соціальної
допомоги інвалідам з дитинства і
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткових пенсій, цільової грошової
допомоги, сум індексації та інших
доплат, встановлених законодавством,
крім пенсій за особливі заслуги перед
Україною) не досягає прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, які втратили працездатність,
таким особам надається щомісячна
державна адресна допомога у сумі, що не
вистачає до зазначеного прожиткового
мінімуму (пункт 2 Постанови №265).

В той же час, аналіз наведеної норми дає
підстави вважати, що адресна допомога
як окремий вид соціальної допомоги не
входить до складу розміру пенсії по
інвалідності та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Пунктом 4 Постанови № 265 встановлено, що
виплата щомісячної державної адресної
допомоги здійснюється за рахунок
коштів, з яких виплачується пенсія або
державна соціальна допомога.

Вирішуючи питання про те, чи
здійснюються ці виплати за рахунок
коштів Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України,
необхідно враховувати, що страхування
від нещасного випадку є самостійним
видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування, за
допомогою якого здійснюється
соціальний захист, охорона життя та
здоров'я громадян у процесі їх трудової
діяльності.

Одним із основних принципів
страхування від нещасного випадку є
цільове використання коштів.
Відповідно до ст. 46 Закону № 1105-XIV кошти
на здійснення страхування від
нещасного випадку не формуються за
рахунок Державного бюджету України, не
включаються до його складу та
використовуються виключно за їх прямим
призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування
страхування від нещасного випадку,
виключно цільове використання цих
коштів та враховуючи те, що адресна
допомога як окремий вид соціальної
допомоги не входить до складу розміру
пенсії по інвалідності та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, Фонд не може нести
витрати на її виплату.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в цій частині
позовних вимог про стягнення витрат на
виплату і доставку державної адресної
допомоги у розмірі 184780,75 грн.

Задовольняючи позов в частині вимог
про відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій по інвалідності
громадянам, які проживають в Україні, а
каліцтво яким заподіяно на
підприємствах, розташованих на
території країн СНД, суд першої
інстанції, з яким погоджується колегія
суддів, виходив з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідачем не прийняті до
відшкодування витрати на виплату
пенсії по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва пенсіонерам ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 за березень -
травень 2012 року на загальну суму 10011,73
грн., в тому числі сума пенсії - 1477,14 грн.,
адресна допомога - 8514,86 грн., доставка
пенсії - 19,73 грн.

Пунктом 2 ст. 7 Прикінцевих положень
Закону України «Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 22 лютого 2001 року №
2272-III встановлено, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України сплачує страхові
виплати і надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001
року, з того часу, коли відповідні
підприємства передали йому в
установленому порядку документи, що
підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку. Потерпілі, документи яких не
були передані до Фонду, продовжують
отримувати належні виплати і соціальні
послуги від свого роботодавця,
Пенсійного фонду України та Фонду
соціального страхування України. При
цьому кошти, виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом у
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі -Закон № 1105-XIV)
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено законодавством СРСР або
України про відшкодування шкоди,
заподіяної працівникам внаслідок
травмування на виробництві чи
професійного захворювання, пов'язаних
із виконанням ними трудових обов'язків,
мають право на забезпечення зі
страхування від нещасного випадку
відповідно до зазначеного Закону.

Право на таке забезпечення,
встановлене в Україні, не залежить від
того, у якій із колишніх республік СРСР
стався нещасний випадок на виробництві
із застрахованою особою або виникло
професійне захворювання, пов'язане з
виконанням нею трудових обов'язків.

Відповідно до ст. 1 Угоди про гарантії
прав громадян держав - учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
галузі пенсійного забезпечення,
підписаної в місті Москві 13 березня 1992
року, пенсійне забезпечення громадян
держав-учасниць цієї Угоди та членів їх
сімей здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають.

У ст. 3 зазначеної Угоди встановлено, що
всі витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за Угодою,
несе держава, яка його надає.

Викладене свідчить про те, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, котра
стала інвалідом внаслідок нещасного
випадку на виробництві на території
колишніх республік СРСР, є відповідний
фонд соціального страхування, щодо
якого законом вставлено обов'язок
проведення зазначених виплат.

Частиною першою статті 1 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
передбачено, що громадяни України
мають право на державне пенсійне
забезпечення за віком, по інвалідності,
в зв'язку з втратою годувальника та в
інших випадках, передбачених цим
Законом.

Відповідно до статті 8 названого
закону виплата пенсій здійснюється з
коштів Пенсійного фонду України. В
статті 81 Закону зазначено, що
призначення пенсій і оформлення
документів для їх виплати здійснюється
органами Пенсійного фонду України.

Статтею 30 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі по тексу - Закону №
1058-IV) визначено умови призначення
пенсії по інвалідності. За частиною 1
вказаної статті пенсія по інвалідності
призначається в разі настання
інвалідності, що спричинила повну або
часткову втрату працездатності
внаслідок загального захворювання (в
тому числі каліцтва, не пов'язаного з
роботою, інвалідності з дитинства) за
наявності страхового стажу,
передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання призначається відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» ( ч. 3 ст. 30 Закону №
1058-IV).

Закон України «Про загальнообов`язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві
(далі - страхування від нещасного
випадку). Страхування від нещасного
випадку є самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Фонд соціального страхування від
нещасних випадків у разі настання
страхового випадку зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я виплачуючи йому пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання (за пп. г) п. 1)
ст. 21 вищевказаного Закону).

Статтею 25 Закону 1105-XIV встановлено, що
усі види страхових виплат і соціальних
послуг застрахованим та особам, які
перебувають на їх утриманні, а також
усі види профілактичних заходів,
передбачених статтями 21 та 22 цього
Закону, провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків за
рахунок коштів цього Фонду.

З метою координації страхової
діяльності Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний співпрацювати з фондами з
інших видів соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат (п. 5
ст. 24 Закону 1105-XIV).

Як убачається із матеріалів справи,
позивачем було здійснено виплату
пенсії по інвалідності особам, які
стали інвалідами від нещасного випадку
на виробництві на території колишніх
республік СРСР, що підтверджується
матеріалами справи та не заперечується
сторонами.

Право перелічених в розрахунку боргу
осіб на отримання цього виду пенсії
підтверджується актами про нещасний
випадок на виробництві та витягами із
акту огляду у МСЕК.

Пунктом 4 Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві і професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності, внаслідок
нещасного випадку на виробництві, або
професійному захворюванні і пенсій у
випадку втрати годувальника, що помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою Правління Пенсійного фонду
України і Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві і професійних захворювань
України №5-4/4 від 04.03.2003 року,
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 16.05.2003 за №376/7697 (далі - Порядок)
встановлено, що відшкодуванню
підлягають суми, що виплачуються
відповідно до Законів України «Про
пенсійне забезпечення», «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та інших
нормативно-правових актів, в тому числі
сума основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання відповідача на те, що позивач
не є належним стягувачем з наступних
підстав.

Відповідач припускає зазначене з
огляду на те, що вказаним пунктом
визначено, що відшкодування
проводяться на централізованому рівні
- між Пенсійним фондом України та
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Однак, колегія суддів вважає таке
покликання необґрунтованим, з огляду
на те, що положення пункту 4 Порядку
відшкодування витрат, якими
передбачено, зокрема, що Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний
відшкодовувати Пенсійному Фонду
України виплачену останнім суму
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, не можуть бути підставою
для відмови у задоволенні позову,
оскільки встановлене вказаним
Порядком правило здійснення
розрахунків на централізованому рівні
розраховано на відсутність спору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги в цій
частині.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення витрат на виплату пенсії, як
інваліду з дитинства ОСОБА_6 (утриманцю,
якому виповнилося 23 роки), суд першої
інстанції, з яким погоджується колегія
суддів, виходив з наступного.

Як зазначалося вище, статтею 21 Закону №
1105-XIV у підпункті "д" пункту 1 частини
першої зазначеної статті передбачено
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або у разі його смерті при
настанні страхового випадку,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відповідно до статті 33 Закону № 1105-XIV у
разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті.

Частиною другої приведеної правової
норми встановлено, що такими
непрацездатними особами є, зокрема,
інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_6 є інвалідом дитинства, тобто
непрацездатною особою, а тому, як вірно
зазначено судом першої інстанції, має
право на отримання страхових виплат
відповідно до положень Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» протягом всього
періоду своєї непрацездатності, а не до
моменту досягнення 23 років.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про обґрунтованість
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача сум витрат на виплату
пенсії інваліду з дитинства у розмірі
358,98 грн. за період березень - травень 2012
року.

Відповідно до частини 1 статті 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, з повним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновки суду першої
інстанції, у зв'язку з чим підстави для
скасування або зміни постанови суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Умані
Черкаської області та Управління
Пенсійного фонду України в м. Умані та
Уманському районі Черкаської області
залишити без задоволення, постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 04 листопада
2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено
20.01.2014 року)

Головуючий суддя:
Ю.А. Ісаєнко

Суддя:
О.В. Епель

Суддя:
І.В. Федотов

Головуючий суддя
Ісаєнко Ю.А.

Судді:
Епель О.В.

Федотов І.В.