Справа № 805/15614/13-а
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Скріпнік А.І.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2014 року
справа №805/15614/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Геращенка І.В.

суддів Арабей
Т.Г., Губської Л.В.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача - не з'явився

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 09 грудня 2013
року у справі № 805/15614/13-а за позовом
ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Горлівського міського управління
юстиції Донецької області Ханкишиєвої
Діани Мухідінівни про визнання
незаконним рішення № 5042602 від 15.08.2013
року та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Горлівського
міського управління юстиції Донецької
області Ханкишиєвої Діани Мухідінівни
про:

- визнання незаконним рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Горлівського міського управління
юстиції Донецької області Ханкишиєвой
Діани Мухідінівни про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 5042602 від 15 серпня 2013 року,
яким відмовлено в державній реєстрації
права власності за ОСОБА_2 на нежитлове
приміщення, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_1;

- зобов'язання державного реєстратора
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Горлівського міського
управління юстиції Донецької області
прийняти рішення про державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_2
на нежитлове приміщення, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язання державного реєстратора
прав на нерухоме майно Реєстраційної
служби Горлівського міського
управління юстиції Донецької області
провести державну реєстрацію права
власності ОСОБА_2 на нежитлове
приміщення, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_1.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 09 грудня 2013
року у справі № 805/15614/13-а (суддя
Скріпнік А.І.) у задоволені позовних
вимог відмовлено у повному обсязі.

Позивачем подана апеляційна скарга, в
якій просить скасувати постанову суду
та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
невірним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Вважає, що постанова суду прийнята при
неповному та не всебічному досліджені
усіх матеріалів справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
фактичним обставинам справи.

Наголошує на тому, що 20.01.2004 року
позивач отримав нерухоме майно на
підставі договору дарування,
укладеного з гр. ОСОБА_4 Після укладення
договору дарування позивач не
використав своє право на держану
реєстрацію через нестачу грошових
коштів, що згодом, у 2007 році, надало
можливість ОСОБА_4 отримати дублікат
правовстановлюючого документу
(оригінал був переданий нотаріусу, який
посвідчував договір дарування) та
укласти договір іпотеки.

Крім того, зазначає, що
правовстановлюючий документ, на
підставі якого позивач звернувся до
відповідача з заявою (договір
дарування), датований 20.01.2004 року, а
договір іпотеки, датований 09.08.2007 року.

Сторони, які брали участь у справі, у
судове засідання не з'явились, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, клопотання
про участь у розгляді справи не
заявлялось, у зв'язку з чим, колегія
суддів розглядає апеляційну скаргу в
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги та наданих
заперечень, колегія суддів встановила.

Згідно до договору дарування
вбудованого приміщення від 20.01.2004 року,
засвідченого приватним нотаріусом
Горлівського міського нотаріального
округу, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2
вбудоване приміщення, розташоване в
АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі-продажу від
06.07.1998 року, посвідченого Першою
горлівською ДНК зареєстрованого в БТІ
м. Горлівки 10.08.1998 року.

Як вбачається з копії Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, Державного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
нежитлове приміщення, що розташовано
за адресою: АДРЕСА_1, з 08.08.2007 року
належить на праві власності ОСОБА_4,
згідно дублікату договору
купівлі-продажу, 1-1925, 07.08.2007 року,
засвідченого Першою Горлівською
державною нотаріальною конторою.

Вказане нежитлове приміщення з 26.11.2009
року знаходиться під обтяженням,
іпотекодержавцем є АК БСР
«Укрсоцбанк», іпотекодавцем є ОСОБА_4,
накладені заборона на відчуження та
арешт нерухомого майна останнього за
постановою про відкриття виконавчого
провадження від 30.07.2012 року ВДВС
Горлівського міського управління
юстиції.

31.07.2013 року ОСОБА_2 звернувся до Відділу
речових прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Горлівського
міського управління юстиції Донецької
області із заявою про державну
реєстрацію права власності на об'єкт
нерухомого майна, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1. В якості документу, що
підтверджує право власності за
позивачем на вищевказаний об'єкт
нерухомого майна, заявником було
надано договір дарування вбудованого
приміщення № 311 від 20.01.2004 року.

Згідно відповіді начальника
Комунального підприємства «Горлівське
міське бюро технічної інвентарізації»
за № 1882 від 12.08.2013 року, 01 липня 2011 року
до КП «ГМ БТІ» вже звертався ОСОБА_2 із
заявою про реєстрацію права власності
на вказаний об'єкт нерухомості на
підставі договору дарування
вбудованого приміщення від 20.01.2004 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Горлівського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, за реєстром № 311. В
реєстрації права власності йому було
відмовлено.

Рішенням від 15.08.2013 року № 5042602
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Горлівського міського управління
юстиції Донецької області Ханкишиєвою
Д.М. відмовлено у державній реєстрації
прав та їх обтяжень, у зв'язку з тим, що
подані документи не відповідають
вимогам, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, право
власності зареєстровано за іншим
правонабувачем відповідно до вимог
законодавства, що діяло до набрання
чинності Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», на підставі
іншого правовстановлювального
документу, дата видання якого є
наступною за датою посвідчення
договору дарування № 311 від 20.01.2004 року,
наданого заявником.

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судами
першої та апеляційної інстанції,
апелянт вказує на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає такий висновок
помилковим, а апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України Суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України;

2) суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені конституцією та
законами України.

За приписами ст. 8 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (в
редакції, яка була чинна на час
виникнення спірних правовідносин)
орган державної реєстрації прав:

1) проводить державну реєстрацію прав
та їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації;

2) забезпечує ведення Державного
реєстру прав;

3) надає інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом;

4) забезпечує облік безхазяйного
нерухомого майна;

5) здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державним реєстратором може бути
громадянин України, який має вищу
юридичну освіту, стаж юридичної роботи
не менш як два роки. У випадку,
передбаченому цим Законом, державним
реєстратором є нотаріус як спеціальний
суб'єкт, на якого покладаються функції
державного реєстратора прав на
нерухоме майно.

Державний реєстратор є державним
службовцем, крім випадку, коли
державним реєстратором є нотаріус як
спеціальний суб'єкт.

Державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов'язкового
дотримання письмової форми правочину
та його нотаріального посвідчення (у
випадках, встановлених законом);
відповідність повноважень особи, яка
подає документи на державну реєстрацію
прав та їх обтяжень; відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявність обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону;
наявність факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав;

2) приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, про
відмову в державній реєстрації, про її
зупинення, внесення змін до Державного
реєстру прав;

3) відкриває і закриває розділи
Державного реєстру прав, вносить до них
відповідні записи;

4) веде реєстраційні справи щодо
об'єктів нерухомого майна;

5) присвоює реєстраційний номер об'єкту
нерухомого майна під час проведення
державної реєстрації;

6) видає свідоцтво про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

7) надає інформацію з Державного
реєстру прав або відмовляє у її наданні
у випадках, передбачених цим Законом;

8) у разі потреби вимагає подання
передбачених законодавством
додаткових документів, необхідних для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень;

8-1) під час проведення державної
реєстрації прав, які виникли та
зареєстровані в установленому порядку
до 1 січня 2013 року, запитує від органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, які відповідно до
чинного на момент реєстрації
законодавства проводили таку
реєстрацію, інформацію (довідки, копії
документів тощо), необхідну для
реєстрації прав та їх обтяжень, якщо
такі документи не були подані
заявником або якщо документи, подані
заявником, не містять передбачених цим
Законом відомостей про правонабувача
або про нерухоме майно. Органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, підприємства, установи
та організації, до яких надійшов запит,
зобов'язані безоплатно в установленому
законодавством порядку протягом трьох
робочих днів надати державному
реєстратору відповідну інформацію,
зокрема щодо зареєстрованих речових
прав на нерухоме майно, у тому числі
земельні ділянки;

9) здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України.

Нотаріус як спеціальний суб'єкт
здійснює функції державного
реєстратора, крім передбачених
пунктами 4 і 6 частини другої статті 9
цього Закону.

Державний реєстратор не має права
приймати рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень на своє
ім'я і від свого імені, на ім'я і від
імені свого чоловіка чи своєї дружини,
його (її) та своїх родичів (батьків,
дітей, онуків, діда, баби, братів,
сестер). У такому разі державна
реєстрація прав проводиться іншим
державним реєстратором органу
державної реєстрації прав.

Державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» у державній реєстрації прав
та їх обтяжень може бути відмовлено у
разі, якщо:

1) заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
цього Закону;

2) об'єкт нерухомого майна розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав;

3) із заявою про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень звернулася
неналежна особа;

4) подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують;

5) заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону;

5-1) заяву про державну реєстрацію
обтяжень речових прав на нерухоме
майно щодо попереднього правонабувача
подано після державної реєстрації
права власності на таке майно за новим
правонабувачем;

5-2) заяву про державну реєстрацію
речових прав, похідних від права
власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності,
крім випадків, установлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону;

5-3) під час подання заяви про державну
реєстрацію права власності на
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини), що виникло
на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку;

5-4) після завершення п'ятиденного
строку з дня отримання заявником
письмового повідомлення про зупинення
розгляду заяви про державну реєстрацію
прав не усунено обставин, що були
підставою для прийняття такого
рішення;

5-5) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
подано не до нотаріуса, який вчинив
таку дію;

5-6) заяву про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень в електронній формі
подано особою, яка не є державним
кадастровим реєстратором або
державним виконавцем;

6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

За наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№ 703 передбачено, що державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» (в
редакції, яка була чинна на час
виникнення спірних правовідносин).

Згідно до п. 12 Порядку № 703 під час
розгляду заяви про державну реєстрацію
і документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно,
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
закону;

5) наявності факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Відповідно до п. 26 Порядку № 703 для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Згідно п. 27 Порядку № 703 Документами, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, є:

1) укладений в установленому законом
порядку договір, предметом якого є
нерухоме майно, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, або
речове право на нерухоме майно, чи його
дублікат;

2) свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину,
видане нотаріусом або консульською
установою України, чи його дублікат;

4) свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів) та
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів (аукціонів), якщо
прилюдні торги (аукціони) не відбулися,
видані нотаріусом, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане державним
реєстратором відповідно до цього
Порядку;

6) свідоцтво про право власності, видане
органом приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;

7) свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком;

8) рішення про закріплення нерухомого
майна на праві оперативного управління
чи господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою;

10) рішення суду, що набрало законної
сили, щодо права власності та інших
речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження
(визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким встановлено сервітут
на нерухоме майно;

13) закон, яким встановлено сервітут на
нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом
органу державної влади про повернення
об'єкта нерухомого майна релігійній
організації;

15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу
України правочин юридичної особи,
вчинений нею без відповідного дозволу
(ліцензії), може бути визнаний судом
недійсним.

Якщо юридична особа ввела другу
сторону в оману щодо свого права на
вчинення такого правочину, вона
зобов'язана відшкодувати їй моральну
шкоду, завдану таким правочином.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач вперше звернувся за
реєстрацією своїх прав на спірне
нежитлове приміщення 01.07.2011 року, після
реєстрації своїх прав на це майно
ОСОБА_4 08.08.2007 року.

Аналізуючи приведене законодавство та
нормативні акти, які врегульовують
спірні правовідносини та встановлені
обставини справи, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови у задоволені
позовних вимог, оскільки відповідач
діяв у межах наданих повноважень
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» та
відповідно до Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703.

За таких підстав апеляційний
адміністративний суд вважає, що
постанова суду першої інстанції
прийнята при вірному застосуванні норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду відповідають обставинам
справи, тому не вбачає підстав для
скасування постанови.

На підставі викладеного, керуючись ст.
19 Конституції України, Законом України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 2,
ст.160, ст. 167, ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ст. 211, ст. 212, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 09 грудня 2013
року у справі № 805/15614/13-а - залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 09 грудня 2013
року у справі № 805/15614/13-а за позовом
ОСОБА_2 до Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Горлівського міського управління
юстиції Донецької області Ханкишиєвої
Діани Мухідінівни про визнання
незаконним рішення № 5042602 від 15.08.2013
року та зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду в порядку
письмового провадження набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, і може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів після
набрання законної сили.

Головуючий суддя
І.В.Геращенко

Судді
Т.Г.Арабей

Л.В.Губська