Справа № 812/9759/13-а
Суддя: Н.В. Кравцова
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 січня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/9759/13-а

Суддя Луганського окружного
адміністративного суду Кравцова Н.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
адміністративним позовом Державного
підприємства «Антрацит» до Управління
Пенсійного фонду України в м. Антрациті
та Антрацитівському районі про
скасування рішення №1470 від 30.07.2013 про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску,-

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2013 року позивач звернувся
до суду з адміністративним позовом, у
якому зазначив, що рішенням Управління
Пенсійного фонду України в м. Антрациті
та Антрацитівському районі Луганської
області 1470 від 30.07.2013 до Державного
підприємства «Антрацит» застосовано
штрафні санкції та нараховано пеню.

Позивач вважає вказане рішення
незаконним огляду на наступне. 09.01.2013 ДП
«Антрацит» до Управління Пенсійного
фонду України в м. Антрацит та
Антрацитівському районі Луганської
області подано звіт про суми
нарахованого єдиного внеску за грудень
2012 року, яким нараховано до сплати
єдиного внеску у розмірі 540437,50 грн.

Платіжними дорученнями №№ 1911 від
19.12.2012, №1938 від 24.12.2012, №№ 51-58 від 17.01.2013,
№№79,80 від 31.01.2013 на загальну суму 540422,50
грн. ДП «Антрацит» сплачено єдиний
внесок за грудень 2012 року, про що
вказано у розділі зазначених платіжних
доручень «Призначення платежу».

09 січня 2013 року ухвалою Господарського
суду Луганської області по справі
№913/124/13-г було порушено провадження у
справі про банкрутство відносно ДП
«Антрацит». Зазначеною ухвалою введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Отже, станом на 29.04.2013 заборгованість з
єдиного внеску, яка підлягає сплаті, в
умовах дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів відповідно до
положень ст.19 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
за відповідачем була відсутня.

На підставі вищевикладеного позивач
просив позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

До початку судового засідання від
сторін надійшли заяви про розгляд
справи без їхньої участі.

Відповідач також надав заперечення на
позовну заяву, згідно якого позовні
вимоги не визнав у повному обсязі та
просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 23.01.2014 на підставі ст.122
КАС України справу призначено до
розгляду в порядку письмового
провадження.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд дійшов
до такого.

Суддею встановлено, що Державне
підприємство «Антрацит» є платником
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування з 1
січня 2011 року.

ДП «Антрацит» 09.01.2013 подано до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області звіт про
суми нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за грудень 2012
року, відповідно до якого самостійно
нараховано до сплати єдиний внесок у
розмірі 540437,50 грн. (рядок 8 звіту) (а.с.9-12).

Платіжними дорученнями №1938 від 24
грудня 2012 року, №№1911 від 19 грудня 2012
року, №54 від 17 січня 2013 року, №79 від 31
січня 2013 року, №80 від 31 січня 2013 року,
№56 від 17 січня 2013 року, №91 від 31 січня
2013 року, №52 від 17 січня 2013 року, №53 від 17
січня року, №55 від 17 січня 2013 року, №57
від 17 січня 2013 року, №58 від 17 січня 2013
року на загальну суму 540437,50 грн. ДП
«Антрацит» сплачено єдиний внесок за
грудень 2012 року відповідно до
призначення платежу (а.с.13-24).

Рішенням Управління Пенсійного фонду
України в м. Антрациті та
Антрацитівському районі Луганської
області № 1470 від 30.07.2013 до ДП «Антрацит»
застосовано штрафні санкцій у сумі
54043,75 грн. та нараховано пеню - 15967,44 грн.
за період з 28.01.2013 по 14.03.2013 (а.с.6).

Не погодившись із вищезазначеним
рішенням, позивач оскаржив його до
Пенсійного фонду України.

Рішенням Пенсійного фонду України №
27494/09-10 від 16.10.2013 скарга ДП «Антрацит»
на рішення УПФУ в м. Антрациті та
Антрацитівському районі Луганської
області № 1470 від 30.07.2013 залишена без
задоволення (а.с.7-8).

Вирішуючи адміністративну справу по
суті заявлених позовних вимог,
оцінюючи обґрунтованість заперечень
відповідача, суддя виходить з такого.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом № 2464-VI.

Згідно п.2 ч.1 ст.1 вищезазначеного
Закону єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

У відповідності до ч.8 ст.9 Закону № 2464
платники єдиного внеску, крім
платників, зазначених у пунктах 4 і 5
частини першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця.

Позивач відноситься до категорії
гірничих підприємств, що підтверджено
матеріалами справи та не оспорюється
відповідачем, а тому граничним строком
сплати самостійно нарахованого
єдиного внеску за лютий 2013 року є 28
березня 2013 року.

Відповідно до ч.11 ст.9 Закону № 2464 у разі
несвоєчасної або не в повному обсязі
сплати єдиного внеску до платника
застосовуються фінансові санкції,
передбачені цим Законом, а посадові
особи, винні в порушенні законодавства
про збір та ведення обліку єдиного
внеску, несуть дисциплінарну,
адміністративну, цивільно-правову або
кримінальну відповідальність згідно
із законом.

Частиною 12 статті 9 Закону № 2464
встановлено, що єдиний внесок підлягає
сплаті незалежно від фінансового стану
платника.

Згідно частини 2 статті 25 Закону № 2464 у
разі виявлення своєчасно не сплачених
сум страхових внесків платники єдиного
внеску зобов'язані самостійно
обчислити ці внески і сплатити їх з
нарахуванням пені в порядку і розмірах,
визначених цією статтею.

Пунктом 2 частини 11 та частиною 10 статті
25 Закону № 2464 передбачено, що за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.
На суму недоїмки нараховується пеня з
розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати
за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені, передбаченої цим
Законом, починається з першого
календарного дня, що настає за днем
закінчення строку внесення
відповідного платежу, до дня його
фактичної сплати (перерахування)
включно (ч. 13 ст. 25 Закону № 2464).

Разом з тим, суддею встановлено, що
ухвалою господарського суду
Луганської області від 09.01.2013 у справі
№ 13-б/913/124/13-г за заявою ТОВ «Ставр»
порушено провадження у справі про
банкрутство ДП «Антрацит» та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів. На час розгляду судом даної
справи провадження у справі про
банкрутство ДП «Антрацит» не припинено
(а.с.25).

На думку судді, особливість цієї справи
полягає у тому, що стосовно позивача
порушено справу про банкрутство.

Відповідно до ст.1 Закону України від
14.05.1992 № 2343-12 «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (далі - Закон
№ 2343) кредитор - юридична або фізична
особа, а також органи доходів і зборів
та інші державні органи, які мають
підтверджені у встановленому порядку
документами вимоги щодо грошових
зобов'язань до боржника; конкурсні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли до порушення
провадження у справі про банкрутство і
виконання яких не забезпечено заставою
майна боржника; поточні кредитори -
кредитори за вимогами до боржника, які
виникли після порушення провадження у
справі про банкрутство; забезпечені
кредитори - кредитори, вимоги яких
забезпечені заставою майна боржника
(майнового поручителя).

Порушення справи про банкрутство
розділило заборгованість позивача по
сплаті єдиного внеску на два різновиди
конкурсну та поточну заборгованість.

З огляду на зазначене, суддею
встановлено, що починаючи з 9 січня 2013
року погашення конкурсної
кредиторської заборгованості, яка
виникла до порушення справи про
банкрутство здійснюється в межах
процедури банкрутства, погашення
поточної кредиторської заборгованості
здійснюється за загальною процедурою.

Відповідно до положень ч.1 ст. 19 Закону
№ 2343 мораторій на задоволення вимог
кредиторів - зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до дня введення
мораторію.

Відповідно до частини третьої цієї
статті протягом дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів:
забороняється стягнення на підставі
виконавчих та інших документів, що
містять майнові вимоги, у тому числі на
предмет застави, за якими стягнення
здійснюється в судовому або в
позасудовому порядку відповідно до
законодавства, крім випадків
перебування виконавчого провадження
на стадії розподілу стягнутих з
боржника грошових сум (у тому числі
одержаних від продажу майна боржника),
перебування майна на стадії продажу з
моменту оприлюднення інформації про
продаж, а також у разі звернення
стягнення на заставлене майно та
виконання рішень у немайнових спорах;
забороняється виконання вимог, на які
поширюється мораторій; не
нараховується неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші фінансові
санкції за невиконання чи неналежне
виконання зобов'язань із задоволення
всіх вимог, на які поширюється
мораторій; зупиняється перебіг
позовної давності на період дії
мораторію; не застосовується індекс
інфляції за весь час прострочення
виконання грошового зобов'язання, три
проценти річних від простроченої суми
тощо.

Аналізом вищенаведених положень
встановлено, що мораторій не зупиняє
виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після дня
введення мораторію. З порушенням
провадження у справі про банкрутство
не пов'язується завершення
підприємницької діяльності боржника,
він має право укладати угоди, у нього
можуть виникати нові зобов'язання.
Оскільки мораторій не зупиняє
виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після дня
введення мораторію, то відповідно і не
припиняє заходів, спрямованих на їх
забезпечення.

Відповідно до ч.5 ст.19 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
дія мораторію на задоволення вимог
кредиторів не поширюється на виплату
заробітної плати та нарахованих на ці
суми страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування.

Частиною шостою статті 25 Закону № 2464
передбачено, що за рахунок сум, що
надходять від платника єдиного внеску
або від державної виконавчої служби,
погашаються суми недоїмки, штрафних
санкцій та пені у порядку календарної
черговості їх виникнення. У разі якщо
платник має несплачену суму недоїмки,
штрафів та пені, сплачені ним суми
єдиного внеску зараховуються в рахунок
сплати недоїмки, штрафів та пені у
порядку календарної черговості їх
виникнення.

Враховуючи вищевказане, для з'ясування
питання щодо законності рішення
Управління Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі № 1470 від 30.07.2013
необхідно встановити, чи своєчасно та у
повному обсязі відповідачем
сплачувався єдиний внесок за грудень
2012 року.

Згідно звіту ВП «Антрацитвантажтранс»
ДП «Антрацит» за грудень 2012 року
позивачем самостійно нараховано
єдиний внесок у сумі 540437,50 грн.

Вказана сума сплачена ВП
«Антрацитвантажтранс» ДП «Антрацит»
платіжними дорученнями №1938 від 24
грудня 2012 року, №№1911 від 19 грудня 2012
року, №54 від 17 січня 2013 року, №79 від 31
січня 2013 року, №80 від 31 січня 2013 року,
№56 від 17 січня 2013 року, №91 від 31 січня
2013 року, №52 від 17 січня 2013 року, №53 від 17
січня року, №55 від 17 січня 2013 року, №57
від 17 січня 2013 року, №58 від 17 січня 2013
року на загальну суму 540437,50 грн., тобто у
повному обсязі

Оскаржуваним рішенням застосовано
фінансові санкції за несвоєчасну
сплату єдиного внеску за період з 28.01.2013
по 14.03.2013, тому несвоєчасна сплата
єдиного внеску за грудень 2012 року не
має правового значення для даної
справи.

Відповідно до п.7.2.2 Інструкції «Про
прядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України від 27 вересня 2010 року № 21-5,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 27 жовтня 2010 року за № 994/18289,
розрахунок зазначеної фінансової
санкції здійснюється на підставі даних
карток особових рахунків платників.

Одночасно, суддею встановлено, що ВП
«Антрацитвантажтранс» ДП «Антрацит»
єдиний внесок за грудень 2012 року
частково сплачено з порушенням строку,
встановленим ч.8 ст.9 Закону № 2464, тобто
31 січня 2013 року замість граничного
строку сплати - 28 січня 2013 року.

Таким чином, суддею встановлено, що
відповідач, приймаючи рішення про
застосування штрафних санкцій мав
виходити із суми несвоєчасно
сплаченого єдиного внеску та кількості
днів прострочення.

Таким чином, суддею встановлено, що
рішення УПФУ в м. Антрациті та
Антрацитівському районі Луганської
області №1470 від 30.07.2013 містить
недостовірні відомості, а відтак
відповідачем розрахунок штрафної
санкції та пені здійснено не вірно.

З огляду на вищевикладене, не зважаючи
на порушення позивачем строку сплати
єдиного соціального внеску, суддя
вважає за необхідним рішення УПФУ в м.
Антрациті та Антрацитівському районі
Луганської області №1470 від 30.07.2013
скасувати у повному обсязі, оскільки
обов'язок відповідача щодо визначення
розміру штрафних санкцій за
несвоєчасну сплату єдиного внеску та
нарахування пені є дискреційним, а
адміністративний суд не повноважений
підміняти відповідача у виконанні
покладених на нього обов'язків.

Частиною 1 статті 94 КАС України
передбачено, що якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.2, 11, 17, 18, 71, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Державного
підприємства «Антрацит» до Управління
Пенсійного фонду України в м. Антрациті
та Антрацитівському районі про
скасування рішення №1470 від 30.07.2013 про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску задовольнити повністю.

Скасувати рішення Управління
Пенсійного фонду України в м. Антрацит
та Антрацитівському районі Луганської
області № 1470 від 30.07.2013 про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Державного підприємства
«Антрацит» (94613, Луганська область, м.
Антрацит, вул. Ростовська, 38, ) судові витрати зі сплати судового
збору у сумі 172,05 грн. (сто сімдесят дві
гривні 05 копійок).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Суддя
Н.В. Кравцова