Справа № К/9991/55110/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/55110/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Соснівської
районної у м. Черкаси ради про
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за касаційною
скаргою управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Соснівської
районної у м. Черкасах ради на
постанову Соснівського районного суду
м. Черкаси від 21 жовтня 2009 року та
постанову апеляційного суду
Черкаської області від 22 липня 2011 року,

в с т а н о в и л а:

В липні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що позивач має статус потерпілої
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 2 (евакуйована із зони
відчуження у 1986 році), тому відповідно
до частини 4 статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має право
на щорічну допомогу на оздоровлення в
розмірі трьох мінімальних заробітних
плат. Проте управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Соснівської
районної у м. Черкасах ради здійснювало
виплату цієї допомоги за 2007, 2008 роки в
твердих сумах та менших розмірах.
Просила з урахуванням уточнення
позовних вимог визнати неправомірними
дії управління праці та соціального
захисту населення Соснівської
районної у м. Черкасах ради щодо
призначення щорічної допомоги на
оздоровлення за 2007, 2008 роки; стягнути з
відповідача недоплачену суму щорічної
допомоги на оздоровлення за 2007, 2008 роки
в розмірі 3045 грн.

Постановою Соснівського районного
суду м. Черкаси від 21 жовтня 2009 року
позов ОСОБА_1 задоволено.

Постановою апеляційного суду
Черкаської області від 22 липня 2011 року
апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Соснівської
районної у м. Черкасах ради було
задоволено частково. Постанову
Соснівського районного суду м.
Черкаси від 21 жовтня 2009 року змінено.
Зобов'язано управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Соснівської
районної у м. Черкаси ради здійснити
нарахування і виплату ОСОБА_1 щорічної
допомоги на оздоровлення відповідно до
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ в редакції до внесення змін
Законом України від 28 грудня 2007 року
№107-VI за 2008 рік з врахуванням розміру
виплаченої їй в цьому році вказаної
допомоги.

Вказуючи на допущені, на думку
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Соснівської районної у м.
Черкасах ради, судами порушення норм
чинного матеріального та
процесуального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильних судових рішень,
відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 має статус
потерпілої внаслідок Чорнобильської
катастрофи категорії 2 (евакуйована із
зони відчуження у 1986 році).

Згідно з положенням абзацу 7 частини 4
та частини 7 статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (у
редакції, чинній з 9 липня 2007 року)
евакуйованим із зони відчуження у 1986
році, включаючи дітей, передбачена
виплата щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі трьох
мінімальних заробітних плат. Розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати.

Пунктом 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» дію
абзаців 2 - 7 частини 1, частини 3, абзаців
2 - 7 частини 4 та частини 7 статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року №6-р/2007 положення
пункту 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
визнані неконституційними з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього рішення.

Підпунктом 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» статтю 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» викладено в новій
редакції, відповідно до якої щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
в порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 12 липня
2005 року № 562 було
установлено громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, розмір щорічної допомоги
на оздоровлення, зокрема, евакуйованим
із зони відчуження у 1986 році - 75 грн.,
який не відповідав розміру,
встановленому законами України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
підпункту 11 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнані
неконституційними з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
рішення.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи
рішення суду першої інстанції та
зобов'язуючи відповідача здійснити
нарахування і виплату позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення
відповідно до статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-ХІІ в редакції до
внесення змін Законом України від 28
грудня 2007 року № 107-VI за 2008 рік, виходив
з того, що рішенням Конституційного
Суду України від 22 травня 2008 року
№10-рп/2008 визнано неконституційними
положення підпункту 11 пункту 28 розділу
ІІ Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», тому відповідач
повинен компенсувати різницю між
сумами фактично виплаченої позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення за
2008 рік та належною їй відповідно до
положень абзацу 7 частини 4 статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Проте з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна.

Положення підпункту 11 пункту 28 розділу
ІІ Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» визнані
неконституційними та втратили
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, яке не має
зворотної дії в часі. Якщо суб'єкт
владних повноважень виплатив щорічну
допомогу на оздоровлення під час дії
зазначеної норми Закону, то після
прийняття рішення Конституційним
Судом України у нього не виникло
додаткових зобов'язань щодо
перерахунку раніше виплаченої
позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення.

Суд апеляційної інстанції зазначеної
обставини не перевірив, дату фактичної
виплати позивачу допомоги на
оздоровлення за 2008 рік не встановив, а
тому прийшов до передчасного висновку
щодо задоволення позовної вимоги про
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за 2008 рік.

При цьому, суд апеляційної інстанції
зазначив, що позивач, звернувшись до
суду в липні 2009 року, пропустила річний
строк для звернення до
адміністративного суду, встановлений
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), стосовно
позовної вимоги за 2007 рік. Крім того,
позивач не заявляла клопотання про
поновлення пропущеного строку
звернення до адміністративного суд, а
відповідач не заявляв вимогу про
застосування наслідків пропущення
строку звернення до суду. При цьому
апеляційний суд при прийнятті
постанови в її мотивувальній та
резолютивній частинах не вирішив
питання щодо позовної вимоги за 2007 рік
з урахуванням вимог статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
в чинній редакції.

Верховний Суд України, рішення якого
відповідно до положень статті 244-2 КАС
України є обов'язковим для всіх судів
України, у постанові від 2 липня 2013 року
(справа № 21-208а13) висловив наступну
правову позицію.

«Частиною другою статті 99 КАС (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлювався річний строк.

Пропущення цього строку відповідно до
статті 100 КАС (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) було
самостійною підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову
за умови, якщо на цьому наполягала одна
зі сторін.

Аналіз частини першої статті 100 КАС дає
підстави вважати, що суд не мав
можливості самостійно, на свій розсуд,
застосувати наслідки пропуску строку
звернення до суду. Право ініціювати
застосування наслідків пропуску
строку звернення до суду належало
одній зі сторін (відповідачу), і якщо
така заява не надходила до суду, то і
наслідки пропущення строку звернення
до адміністративного суду не могли
бути ним застосовані.

Пропущення строку звернення до
адміністративного суду і заява сторони
про застосування наслідків його
пропущення не можуть бути безумовною
підставою для відмови у задоволенні
позову, оскільки суд міг визнати
причину пропуску строку поважною і в
такому випадку справа мала
розглядатися і вирішуватися в порядку,
встановленому КАС.

Обставини, з якими сторона пов'язувала
поважність причин пропуску строку
звернення до суду, мали доводитися
стороною і встановлюватися судом
тільки у випадку, якщо заявлена вимога
про застосування наслідків пропуску
цього строку.

Відповідач у суді першої інстанції не
заявляв вимогу щодо застосування
наслідків пропущення строку звернення
до адміністративного суду, обставини
його пропущення не встановлювалися.
Отже, суд апеляційної інстанції не мав
правових підстав застосувати наслідки
пропущення строку звернення до
адміністративного суду за власною
ініціативою».

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно з положеннями частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Соснівської
районної у м. Черкасах ради
задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду
Черкаської області від 22 липня 2011 року
скасувати, а справу направити на новий
судовий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Іваненко Я.Л.