Справа № 203/8573/13-а
Суддя: Маймур Ф. Ф.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/8573/13-а
Провадження № 2-а/0203/39/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2014 Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Авраменко А.М.,

за участю: представника позивача -
Романенко І.М.,

відповідача - Кулеба В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську адміністративну
справу за позовом Дніпропетровської
митниці Міндоходів до державного
виконавця Кіровського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ Кулеби В.О. про
визнання незаконною та скасування
постанови, -

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2013 року до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
звернувся позивач із вищевказаним
позовом, в якому просив суд визнати
незаконною та скасувати постанову
відповідача про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) від 03 грудня 2013 року ВП
№41037593 з тих підстав, що постанова суду,
пред'явлена позивачем відповідачу для
примусового виконання, за змістом
чинного на той час законодавства не
мала обов'язково містити інформацію
щодо ІПН боржника та місцезнаходження
майна. Крім того, позивач послався на
передбачене Законом України «Про
виконавче провадження» право
відповідача звернутися до суду із
заявою про встановлення чи зміну
порядку і способу виконання постанови
суду у випадку неможливості
конфіскувати майно в контексті
передбаченого тим же законом обов'язку
державного виконавця неупереджено,
своєчасно і в повному обсязі вчиняти
виконавчі дії та здійснювати необхідні
заходи щодо своєчасного і повного
виконання рішення суду.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
вказавши, що висунуті відповідачем
вимоги до виконавчого документу не
були передбачені чинним на той час
законом як обов'язкові, а відтак спірна
постанова підлягає скасуванню. Також
представник позивач відзначила про
направлення відповідачу додатково
довідки про відсутність відомостей
щодо місцезнаходження конфіскованого
майна.

Відповідач проти задоволення позову
заперечувала, пославшись на те, що
керувалась вимогами закону, які були
чинні на час вирішення нею питання про
відкриття провадження у справі.

Вислухавши пояснення представників
сторін та дослідивши матеріали
адміністративної справи, суд приходить
до наступного висновку на підставі
нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини та відповідні ним
правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що 10 липня 2012 року Кіровським районним
судом м. Дніпропетровська за
наслідками розгляду справи про
порушення митних правил №0418/4190/2012
(провадження №3/0418/1617/2012) винесено
постанову, якою визнано винною ОСОБА_3 в
порушенні митних правил, передбачених
ст.352 ч.1 МК України (в редакції 2002 року),
із накладенням адміністративного
стягнення у виді конфіскації
безпосередніх предметів порушення
митних правил (а.с.4).

23 липня 2012 року вказана вище постанова
суду набрала законної сили та була
направлена позивачем до Кіровського
відділу ДВС ДМУЮ для виконання в
примусовому порядку, однак 03 грудня 2013
року відповідачем винесено постанову
про відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа) від
03 грудня 2013 року ВП №41037593. Свою
постанову державний виконавець
мотивувала тим, що вищезазначена
постанова суду, як виконавчий документ,
в порушення вимог ст.18 ч.1 п.3, ст.19 ч.4 п.2
Закону України «Про виконавче
провадження» не містить
індивідуального ідентифікаційного
номеру боржника, а також до виконавчого
документу не долучено протоколу
вилучення майна, що підлягає
конфіскації, або довідки про
відсутність такого майна (а.с.5, 6).

Питання щодо виконання постанов суду
про накладення адміністративних
стягнень за порушення митних правил
врегульовані нормами Закону України
«Про виконавче провадження», КУпАП, МК
України.

Так, за змістом ст.ст.17, 22 Закону України
«Про виконавче провадження», ст.ст.2, 284,
285, 297 КУпАП, ст.ст.487, 527, 528, 541 МК України
(в редакції 2012 року), ст.357 МК України (в
редакції 2002 року) постанови судів у
справа про адміністративні
правопорушенні (про порушення митних
правил), винесені за наслідками
розгляду таких справи, одночасно є і
судовими рішеннями та виконавчими
документами, а відтак за своїм змістом
мають відповідати вимогам закону, які
висуваються до виконавчих документів.
Постанова суду за наслідками розгляду
вказаної категорії справ виноситься в
день розгляду справи за наслідками
такого розгляду.

Нормою ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження» в редакції
станом на час винесення судом
постанови по справі про порушення
митних правил №0418/4190/2012 (провадження
№3/0418/1617/2012) визначено, що у виконавчому
документі зазначаються зокрема повне
найменування (для юридичних осіб) або
ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові за наявності) (для фізичних
осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника за наявності (для
юридичних осіб), індивідуальний
ідентифікаційний номер стягувача та
боржника за наявності (для фізичних
осіб - платників податків), а також інші
дані, якщо вони відомі суду чи іншому
органу, що видав виконавчий документ,
які ідентифікують стягувача та
боржника чи можуть сприяти примусовому
виконанню, зокрема, дата народження
боржника та його місце роботи (для
фізичних осіб), місцезнаходження майна
боржника, рахунки стягувача та
боржника тощо.

Положеннями ст.19 ч.4 Закону України «Про
виконавче провадження» під час
пред'явлення виконавчого документа або
його дубліката до виконання разом з ним
подаються копія протоколу вилучення
майна, що підлягає конфіскації, або
довідка про відсутність такого майна у
разі виконання рішення про конфіскацію
майна за постановою суду.

Відповідно до ст.26 ч.1 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження в тому числі у
разі: невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону; наявності інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження. Про відмову у відкритті
виконавчого провадження державний
виконавець виносить постанову.

Згідно ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.541 МК України, ст.313
КУпАП постанова суду (судді) про
накладення адміністративного
стягнення за порушення митних правил у
частині конфіскації виконується
державним виконавцем в установленому
законом порядку. У разі неможливості
конфіскації товарів, транспортних
засобів, зазначених у пункті 3 статті 461
цього Кодексу, з осіб, які вчинили
порушення митних правил, державним
виконавцем за рішенням суду в
установленому законом порядку може
стягуватися вартість цих товарів,
транспортних засобів.

Нормою ст.36 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено, що
за наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
встановлення або зміну способу і
порядку виконання рішення суду.

Викладеним вище положенням ст.36 Закону
України «Про виконавче провадження»
відповідають положенням ст.11 ч.3 того
Закону, якими передбачений перелік
прав державного виконавця.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні фактичні обставини в
контексті викладених норм
законодавства, суд приходить до
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та необхідність їх задоволення в
повному обсязі. Правова позиція суду
ґрунтується на тому, що відповідач
відмовив у відкритті виконавчого
провадження та виніс оскаржувану
позивачем постанову, керуючись
положеннями чинного на час ухвалення
такого рішення законодавства, яке
встановлює вимоги до змісту
виконавчого документу. В той же час,
оскільки постанова суду від 10 липня 2012
року по справі про адміністративні
правопорушення (про порушення митних
правил) одночасно є і виконавчим
документом та виноситься в день
розгляду справи, то суд при підготовці
тексту такої постанови керується
вимогами закону до змісту такої
постанови як виконавчого документу,
які (вимоги) є чинними саме на час
винесення такої постанови, а не на час
пред'явлення її до виконання у
майбутньому. Враховуючи, що на час
винесення постанови суду від 10 липня 2012
року по справі про адміністративні
правопорушення (про порушення митних
правил) діяла редакція ст.18 Закону
України «Про виконавче провадження»,
яка, на відміну від останньої редакції,
не передбачала обов'язкового
зазначення у виконавчому документі
індивідуального ідентифікаційного
номеру боржника/стягувача, а також
приймаючи до уваги, що за загальними
принципами права закон не має
зворотної дії в часі (ст.58 Конституції
України), то викладені в спірний
постанові відповідача, як підстава для
відмови у відкриття виконавчого
провадження, посилання щодо не
зазначення у постанові суду в
порушення ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження»
індивідуального ідентифікаційного
номеру боржника є безпідставними.

Також суд не погоджується із
викладеним в спірній постанові
відповідача твердженням про неподання
разом із виконавчим документом
(постановою суду) копії протоколу про
вилучення майна, що підлягає
конфіскації, або довідки про
відсутність такого майна як із
належною підставою для відмови у
відкритті виконавчого провадження.
Таку оцінку твердженням відповідача
суд мотивує тим, що норма ст.26 Закону
України «Про виконавче провадження»
безпосередньо не містить вказаної
державним виконавцем обставини як
підстави для безумовної відмови у
відкритті виконавчого провадження.
Щодо положення п.8 ч.1 ст.26 вказаного
закону «наявність інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження»,
на яке і послався відповідач у своїй
постанові, то суд вважає його не
обґрунтованим, оскільки наведеними
вище положеннями ст.ст.11, 36 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст.541 МК України, ст.313 КУпАП передбачена
можливість зміни судом за ініціативою
державного виконавця способу і порядку
виконання постанови суду, зокрема в
частини конфіскації майна у випадку
неможливості такої конфіскації.
Останнє, в свою чергу, не дозволяє
стверджувати, що відсутність у
державного виконавця протоколу про
вилучення майна або довідки про
відсутність такого майна, яку мав
подати стягувач, виключає здійснення
виконавчого провадження.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.11, 17-19, 22, 26, 36 Закону України «Про
виконавче провадження», ст.ст.2, 284, 285, 297,
313 КУпАП, ст.ст.487, 527, 528, 541 МК України (в
редакції 2012 року), ст.357 МК України (в
редакції 2002 року), ст.ст.11, 69-72, 79, 86, 158-163,
167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати незаконною та скасувати
постанову державного виконавця
Кіровського ВДВС Дніпропетровського
МУЮ Кулеби В.О. про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) від 03 грудня 2013 року ВП
№41037593.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст.254 КАС
України.

Постанову суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку через Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська до
Адміністративного Апеляційного суду
Дніпропетровської області шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з дня проголошення постанови з
одночасним надісланням копії
апеляційної скарги до
Адміністративного Апеляційного суду
Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на постанову суду,
прийняту згідно зі ст.160 ч.3 КАС України
та/або в порядку письмового
провадження, може бути подана протягом
10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Ф.Ф.
Маймур