Справа № 801/9708/13-а
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 грудня 2013 р. (15:08)м.Сімферополь Справа
№801/9708/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Радчука А.А., за
участю секретаря судового засідання
Єпексімової Т.Є., представників сторін:

від позивача - Халецький О.В.,

від відповідача - Волощук Д.М.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Приватного підприємства "Індустрія
Цифрових Ілюзій"

до Державної податкової інспекції у
м.Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Суть спору. Приватне підприємство
"Індустрія Цифрових Ілюзій" (далі-
позивач) звернулось до Окружного
адміністративного суду АР Крим із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м.Сімферополі
Головного управління Міндоходів в АР
Крим про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 26.07.2013
про збільшення Приватному
підприємству "Індустрія Цифрових
Ілюзій" грошового зобов'язання з ПДВ та
штрафних фінансових санкцій в
загальному розмірі 4031 грн.

Позов мотивовано протиправністю
доводів відповідача, стосовно визнання
укладеного правочину позивачем із
контрагентом протиправним.

Ухвалами суду від 16.10.2013 відкрито
провадження у справі та після
закінчення підготовчого провадження
справу призначено до судового
розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив останні
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
підтримала висновки акту перевірки.
Письмових заперечень проти позову не
надали.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1 статтю 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України
передбачено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України
дано визначення суб'єктів владних
повноважень, до яких належать орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Основним завданням органів державної
податкової служби є здійснення
контролю за додержанням податкового
законодавства, правильністю
обчислення, повнотою і своєчасністю
сплати до бюджетів, державних цільових
фондів податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також неподаткових
доходів, установлених законодавством.

Враховуючи зазначене, відповідач
здійснюючи свої повноваження у спірних
відносинах є суб'єктом владних
повноважень, спір що виник між
сторонами пов'язаний із захистом прав
позивача у сфері публічно-правових
відносин і є справою адміністративної
юрисдикції, його належить розглядати в
порядку, встановленому КАС України.

Посадовими особами відповідача
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка позивача з питань
взаємовідносин з ТОВ «Леонор» за лютий
2013р., за наслідками перевірки складено
акт від 08.07.2013 за № 64/22.7/32085567.

На підставі виявлених під час
перевірки порушень, які знайшли своє
відображення в акті перевірки,
відповідачем прийнято спірне
податкове повідомлення-рішення №
від 26.07.2013 про збільшення Приватному
підприємству "Індустрія Цифрових
Ілюзій" грошового зобов'язання з ПДВ та
штрафних фінансових санкцій в
загальному розмірі 4031 грн.

В основу висновків податкового органу
про порушення позивачем правил
оподаткування покладено наступні
обставини, встановлені під час
проведення перевірки.

Так відповідачем отримано акт перевір
ки ДПІ у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві №1734/2220/38464324 від
13.06.2013р. «Про неможливість проведення
зустрічної звірки з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на додану вартість ТОВ
«Леонор» за лютий 2013р.». У якому вказано
що на момент проведення перевірки ТОВ
«Леонор», воно відсутнє за мі сцем
знаходження. Тому відповідач прийшов
до висновку про нікчемність укладених
між позивачем та вказаним контрагентом
господарських зобов'язань, які не
можуть створювати наслідків у їх
податковому обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до статті 228 ЦК України
правочин, спрямований на незаконне
заволодіння майном держави, вважається
таким, що порушує публічний порядок, а
отже, є нікчемним. Як встановлено в ч. 2
ст. 215 цього Кодексу, визнання судом
нікчемних правочинів недійсними не
вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 216
зазначеного Кодексу недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Таким чином, суперечність правочину
моральним засадам суспільства або
спрямованість його на незаконне
заволодіння майном держави, за даних
обставин, може мати місце у разі
наявності наміру сторін, який
спрямований на неправомірне отримання
податкової вигоди, шляхом штучного
формування податкового кредиту.

Суд зазначає, що відповідачем не надано
жодних доказів наявності такого наміру
у позивача.

Невиконання зобов'язань перед бюджетом
іншими контрагентами є підставою для
застосування заходів відповідальності
виключно до таких контрагентів, і само
по собі не свідчить про порушення
правил оподаткування позивачем.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16 липня 1999 року
N 996-XIV, підставою для бухгалтерського
обліку є первинні документи. Згідно до
п. 2 ст. 3 цього Закону податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку.

Позивач при проведені господарських
операцій із ТОВ «Леонор» оформив
первинні документи, які і відобразив в
своєму податковому обліку, що не
заперечувалось відповідачем.
Недостовірність жодного з цих
документів не встановлена. Документи
про стан розрахунків з бюджетом інших
платників податків не відносяться до
первинних документів позивача, в
зв'язку з чим не підлягають врахуванню
в його обліку. Вони взагалі позивачеві
невідомі.

Матеріалами справи підтверджено
реальне виконання сторонами правочину,
встановлено факт сплати позивачем
заборгованості, в тому числі ПДВ в ціні
послуг.

Так, позивачем надані первинні
документи, фіксуючі факти здійснення
господарських операцій з ТОВ «Леонор»,
які відповідачем не оскаржені і не
скасовані.

В порушення ж ст.71 КАС України
відповідачем належних та допустимих
доказів стосовно того факту, що
вказаними контрагентами фактично
поставку товарів (послуг) не
здійснювало та документи на
підприємстві підписували за
винагороду, суду не надано.

У відповідності ж до п. 198.1 а) ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. Податкового кодексу
України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно до п.201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, па вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Крім того приписами п.201.10 ст. 201
Податкового кодексу України також
встановлено, що відсутність факту
реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних та порушення порядку
заповнення податкової накладної не дає
права покупцю на включення сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту та не звільняє продавця від
обов'язку включення суми податку на
додану вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

В акті ж перевірки відсутні відомості
про те, що надані позивачем під час
перевірки первинні документи та
податкові накладні не відповідають
вимогам діючого законодавства та не
наведено перелік нормативно-правових
актів, які порушені під час їх
складення.

Судом встановлено, що ТОВ «Леонор»
станом на час вчинення господарських
операцій із позивачем був
зареєстрований у якості юридичної
особи та був платником ПДВ, що ніким не
оскаржувалось та додаткового
доказування не потребує.

За таких обставин суд вважає заявлені
позовні вимоги обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Враховуючи висновок про задоволення
позову суд вважає можливим стягнути на
користь позивача суму сплаченого при
зверненні до суду судового збору, в
порядку, встановленому ст. 94 КАС
України.

Під час судового засідання, яке
відбулось 17.12.2013 оголошено вступну та
резолютивну частину постанови. Повний
текст постанови складено 19.12.2013.

Керуючись ст.ст. 94, 98, 160-163, 167 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
м.Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим № від 26.07.2013
про збільшення Приватному
підприємству "Індустрія Цифрових
Ілюзій" грошового зобов'язання з ПДВ та
штрафних фінансових санкцій в
загальному розмірі 4031 грн.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Приватного
підприємства "Індустрія Цифрових
Ілюзій" судовий збір у розмірі 114,70 грн.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення.

Якщо проголошено вступну та
резолютивну частину постанови або
справу розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до Севастопольського
апеляційного адміністративного суду.

Суддя Радчук А.А.