Справа № 804/16319/13-а
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді
при секретарі судового засідання
представника позивача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "БІОС" до
Дніпродзержинської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Товариство з обмеженою
відповідальністю «БІОС» звернулося до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Дніпродзержинської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
В обґрунтування позовних вимог,
позивачем зазначено, що за
результатами проведеної
документальної позапланової виїзної
перевірки відповідачем складено Акт
від 24.10.2013 року № 945/98/22-01-08/32815845, в
якому зроблено висновок про
нереальність здійснення господарських
операцій ТОВ «БІОС» з ТОВ «Ілана Плюс»
у травні 2013 року та про завищення
підприємством податкового кредиту у
сумі 105 000,00 грн. В подальшому, на
підставі висновків, викладених у
вказаному акті перевірки, податковим
органом винесено податкові
повідомлення-рішення від 18.11.2013 року №
від'ємного значення суми податку на
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
не погоджується, вважає їх
безпідставними, необґрунтованими та
таким, що підлягають скасуванню,
оскільки висновки викладені в акті
перевірки є такими, що не відповідають
дійсності та ґрунтуються на
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та надав суду пояснення
відповідно до обставин, викладених у
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового засідання повідомлявся
судом належним чином, що
підтверджується розпискою
від 13.01.2014 року, але правом на участь у
судовому засіданні не скористався.
20.01.2014 року від представника
відповідача надійшло клопотання про
зупинення провадження у справі, у
зв'язку з необхідністю надання
Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративна справа має
бути розглянута і вирішена протягом
розумного строку, але не більше місяця
з дня відкриття провадження у справі,
якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Згідно із ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
Враховуючи, що відповідач мав
достатньо часу для підготовки та
надання доказів, суд вважає клопотання
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
зупинення провадження у справі
необґрунтованим та таким, що
задоволенню не підлягає.
Суд, заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши письмові
докази, наявні в справі, встановив.
Товариство з обмеженою
відповідальністю «БІОС» зареєстроване
виконавчим комітетом
Дніпродзержинської міської ради 23.02.2004
року та перебуває на податковому
обліку в Дніпродзержинській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області.
24.10.2013 року Дніпродзержинською ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області складено
Акт № 945/98/22-01-08/32815845 «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «БІОС» з питання
правомірності декларування залишку
від'ємного значення ПДВ, відображеного
у рядку 24 податкової декларації з ПДВ
по операціях за травень 2013 року».
Вказаним актом встановлено наступні
- перевіркою встановлено не реальність
здійснення господарських операцій
підприємством ТОВ «БІОС» () по взаємовідносинам з ТОВ «Ілана
- порушення п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198
Податкового кодексу України,
підприємством завищено суму
податкового кредиту всього у сумі 105
000,00 грн., в т.ч. по періодах: травень 2013
року - 105 000,00 грн.
На підставі висновків, викладених у
вищевказаному акті, податковим органом
18.11.2013 року винесено податкові
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
яким підприємству визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких, спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
Водночас, окрім вказаних обставин, для
правильного вирішення справи за участю
податкового органу суду необхідно
встановити, зокрема, чи здійснювався
рух активів у процесі здійснення
господарської операції, чи мають
учасники господарської операції
спеціальну податкову
правосуб'єктність та чи існує зв'язок
між фактом придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
Вирішуючи правомірність визначеного
податковим органом ТОВ «БІОС»
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість, а також з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, правомірності
формування витрат та податкового
кредиту для цілей визначення об'єкта
оподаткування суд зазначає, що
податковому органу належить з'ясувати,
зокрема, такі обставини, як: рух активів
у процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
Відповідно до практики Вищого
адміністративного суду «Щодо
однакового застосування
адміністративними судами окремих
приписів Податкового кодексу України
та Кодексу адміністративного
судочинства України», суд вважає, що
для підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, тобто достовірні первинні
Витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.
Водночас, за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі,
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість, навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.
Навіть наявність у покупця належно
оформлених документів, необхідних для
віднесення певних сум до податкового
кредиту, зокрема виданих продавцями
податкових накладних, не є безумовною
підставою формування податкового
кредиту, якщо реальність здійснених
господарських операцій ставиться під
Під господарською діяльністю у
Господарському кодексі України,
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
В судовому засіданні встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
30.05.2013 року між ТОВ «БІОС» (покупець) та
ТОВ «Ілана Плюс» (постачальник)
укладено договір поставки № 30/05-13, за
умовами якого, постачальник бере на
себе зобов'язання здійснити поставку
снаряду землесосного електричного ЗС
02.100.000, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити зазначений товар.
Загальна вартість товару складає 630 000
грн., в т.ч. ПДВ в розмірі 105 000 грн.
Актом приймання-передачі від 31.05.2013
року підтверджується факт передачі
товару, визначеного у договорі
поставки від 30.05.2013 року № 30/05-13.
На виконання умов вказаного договору
ТОВ «Ілана Плюс» виписало ТОВ «БІОС»
видаткову накладну № 308 від 31.05.2013 року
на загальну суму 630 000,00 грн., в т.ч.
ПДВ - 105 000,00 грн. та податкову накладну
№ 308 від 31.05.2013 року.
Як вбачається з Акту перевірки від
24.10.2013 року № 945/98/22-01-08/32815845, податковим
органом зроблено висновок про
нереальність здійснення вказаних
операцій у зв'язку з відсутністю
документів, що підтверджуються факт
транспортування, навантаження,
розвантаження товару. Окрім того, в
Акті перевірки зазначено, що
податковим органом направлено до ДПІ у
Дарницькому районі м. Києва запит від
18.09.2013 року та від 08.10.2013
року № 6216/7/15.01 про проведення
зустрічної звірки ТОВ «Ілана Плюс», що
перебував у господарських відносинах з
ТОВ «БІОС» та станом на 24.10.2013 року
відповіді не отримано.
У зв'язку з вищевикладеними
обставинами, податковий орган прийшов
до висновку про нереальність вчиненої
господарської операції між позивачем
та ТОВ «Ілана Плюс» у травні 2013 року.
Вказані обставини зазначені в
запереченнях на позовну заяву.
Також, з метою підтвердження
правомірності викладених у акті
перевірки висновків, відповідачем
надано лист № 365 від 24.10.2013 року ТОВ «КП
КОМУНЕКОРЕСУРСИ» про те, що вказане
підприємство не здійснювало поставку
ТОВ «БІОС» снаряду землесосного
електричного марки ЗС 02.100.000.
Однак, суд критично ставиться до
вказаного листа, оскільки, актом
перевірки охоплювались операції по
взаємовідносинам між ТОВ «БІОС» та ТОВ
«Ілана Плюс» у травні 2013 року, тому
твердження податкового органу є
Окрім того, судом встановлено, що ТОВ
«БІОС» використовує придбаний снаряд
землесосний електричний ЗС 02.100.000 у
своїй господарській діяльності.
Матеріалами справи підтверджено, що
рішенням Дніпродзержинської міської
ради № 362 від 14.05.2008 року «Про
заходи щодо відновлення проточності,
благоустрою прибережної смуги та
поліпшення екологічного стану
акваторії річки Дніпро в межах
м. Дніпродзержинська», запропоновано
ТОВ «БІОС» здійснити заходи щодо
відновлення проточності та поліпшення
екологічного стану акваторії р. Дніпро
в межах м.
Дніпродзержинська. На виконання цього
рішення, у 2008 році на замовлення ТОВ
«БІОС», ПВП «Сводбудпроект» було
розроблено Робочий проект «Розчищення
затону та днопоглиблюванні роботи в
верхньому б'єфі Дніпродзержинського
водосховища в районі лівобережного
пляжу та водноспортивного комплексу».

Також, судом встановлено, що на ТОВ
«БІОС» працює 15 осіб, є в наявності
складські приміщення та автотранспорт.

Щодо відсутності документів на
підтвердження факту транспортування
придбаного товару, суд зазначає
наступне.

Договором поставки від 30.05.2013 року №
30/05-13 визначено, що право власності на
товар від постачальника до покупця
переходить в момент підписання Акту
приймання-передачі, який є додатком № 1
до цього договору. Крім того, визначено,
що постачальник бере на себе
зобов'язання здійснити поставку
снаряду землесосного електричного ЗС
02.100.000. В матеріалах справи міститься
акт приймання-передачі товару від
31.05.2013 року, який свідчить про передачу
вказаного товару позивачеві. Таким
чином, висновок податкового органу про
відсутність факту постачання, є хибним.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення
яких, передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим.

Згідно Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», господарська
операція - це дія або подія, яка
викликає зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатись зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, будь-які документи мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення платником
податків господарської операції і,
якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку,
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Порядок формування податкового
кредиту визначений статтею 198
Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового
кодексу України встановлено, що право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг або дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2.).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (пункт 198.3.).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (пункт 198.6.)

Позивачем надано до суду копії
документів, які не дають підстав
вважати, що господарська операція
позивача з його контрагентом, за якою
ним сформовано податковий кредит, є
нереальною. Податковим органом в акті
перевірки не було наведено жодних
фактів, які свідчать про
неправильність та невідповідність
вказаних первинних документів
фактичним обставинам правочинів,
також, не надано жодного судового
рішення про визнання укладеного
договорору недійсним, тому, суд вважає
висновки податкового органу стосовно
порушення позивачем вимог п.198.2, п. 198.3,
п.198.6 ст. 198 ПК України щодо завищення
податкового кредиту в розмірі 105 000 грн.,
не обґрунтованими та безпідставними.

Окрім цього, суд зазначає, що при
складанні висновків акту перевірки
податковим органом не було враховано
практику Європейського суду з прав
людини, згідно якої, платник податків
не має нести відповідальність за
протиправні дії своїх контрагентів.

Так, Європейський суд з прав людини у
своєму рішенні від 22.01.2009 року («Булвес»
АД проти Болгарії) зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз.
На думку Європейського Суду такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності. Право на
податковий кредит, є «власністю» у
розумінні ст. 1 Протоколу №1, яке
повинно розглядатися як таке, що
виникло у момент повного виконання нею
своїх зобов'язань щодо податкової
звітності з ПДВ. Визнання права на
нарахування податкового кредиту було
поставлено в залежність від виконання
обов'язків постачальником, в той час,
коли це залежало від волі одержувача
поставки - застосування відповідних
положень Закону стало не передбаченим
і самовільним. Платник податку не має
абсолютно ніяких повноважень
відслідковувати, контролювати і
забезпечувати виконання
постачальником його обов'язків із
складення та подання декларації з ПДВ,
а також обов'язку зі сплати ПДВ (п. 43, п.69
зазначеного рішення Європейського
Суду).

Висновки податкового органу про те, що
ТОВ «БІОС» проводило операцію з
придбання товару, яка не мала під собою
розумної, економічно-обгрунтованої,
необхідної і достатньої ділової
(господарської) мети, а була направлена
на подальшу мінімізацію сплати ПДВ
судом вважається безпідставними.

Оскільки, позивачем було подано
податкову звітність з відображенням
суми від'ємного значення з податку на
додану вартість, сформованої у
відповідності до вимог Податкового
кодексу України, вказаний висновок
податкового органу є необґрунтованим.

За таких обставин, суд вважає, що орган
державної податкової служби без
достатніх на те правових підстав
зменшив розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість, а тому,
позовні вимоги про визнання недійсним
податкового повідомлення - рішення є
обґрунтованими.

За таких умов, суд вважає податкові
повідомлення-рішення
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області від №№
, від 18.11.2013 року
протиправними і такими, що підлягають
скасуванню.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України,
суд повинен визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень; з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів. Суд
дійшов висновку, що поданих позивачем
доказів достатньо для встановлення
обставин справи та для ухвалення
судового рішення.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст.7 КАС
України, є принцип законності, який
відповідно до ст.9 КАС України, полягає
в наступному: суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого, органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Вирішуючи питання щодо судового збору,
суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

У зв'язку з чим, стягнути з Державного
бюджету України на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю "БІОС"
судовий збір в сумі 234, 32 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, при вирішені справи по суті,
суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю, або частково.

З урахуванням викладеного, позовні
вимоги позивача є обґрунтованими, а
тому позовна заява підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 94, 122,
159-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "БІОС" до
Дніпродзержинської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №№
, від 18.11.2013р. - задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
№№ , від 18.11.2013 р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "БІОС" судовий збір в
сумі 234, 32 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови, або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови, відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови виготовлено
24.01.2014 року.

Суддя З оригіналом згідно
Постанова не набрала законної сили
24.01.14 Суддя І.О.
Лозицька І.О.
Лозицька