Справа № 2а-4365/11
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-4365/11
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Бистрик Г.М.
У Х В А Л А

Іменем України

09 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Усенка В.Г., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за
апеляційними скаргами позивача ОСОБА_2
на ухвалу Подільського районного суду
м. Києва від 10 серпня 2011 року та
відповідача Головного управління
Пенсійного фонду України в Київській
області на постанову Подільського
районного суду м.Києва від 03 жовтня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Головного Управління
Пенсійного Фонду України у Київській
області про перерахунок пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2011 року позивач ОСОБА_2
звернувся в суд з адміністративним
позовом до Головного Управління
Пенсійного Фонду України у Київській
області про зобов'язання відповідача
провести перерахунок пенсії
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з 01.01.2011
року.

Ухвалою Подільського районного суду
м.Києва від 10 серпня 2011 року
адміністративний позов ОСОБА_2 до
Головного Управління Пенсійного Фонду
України у Київській області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити нарахування та
виплату недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги «Дітям
війни» в частині вимог за період з 01
січня 2011 року по 26 січня 2011 року
залишено без розгляду.

Постановою Подільського районного
суду м.Києва від 03 жовтня 2011 року вимоги
позивача задоволено частково.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати ухвалу суду першої
інстанції, з підстав викладених в
апеляційній скарзі, та постановити
нову ухвалою, якою вимоги позивача
задовольнити в повному обсязі.

Не погоджуючись з постановою суду,
відповідач апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції, та постановити нову
постанову, якою в задоволенні вимог
позивача відмовити.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги підлягають
залишенню без задоволення, а ухвала та
постанова суду без змін.

Відповідно до вимог ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду-без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з
адміністративним позовом до Головного
Управління Пенсійного Фонду України у
Київській області про зобов'язання
відповідача провести перерахунок
пенсії відповідно до Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» з
01.01.2011 року.

Відповідно до ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи було встановлено шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислювався з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Дана норма закону означає, що за
загальним правилом перебіг строку на
звернення до адміністративного суду
починається від дня виникнення права
на адміністративний позов, тобто коли
особа дізналася або могла дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Необхідно зазначити, що
процесуальним строком є проміжок часу,
встановлений законом або судом, у який
суд та особи, що беруть участь у справі,
та інші учасники процесу вчиняють
певні процесуальні дії, передбачені
Кодексом адміністративного
судочинства України, в результаті
вчинення яких настають певні правові
наслідки.

Внаслідок пропущення строків
звернення до адміністративного суду
для позивача наступають негативні
юридичні наслідки.

Слід зауважити, що встановлення
процесуальних строків законом та судом
передбачено з метою дисциплінування
учасників адміністративного
судочинства та своєчасного виконання
ними, передбачених Кодексом
адміністративного судочинства
України, певних процесуальних дій.

Виходячи з викладеного, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що строк
звернення позивача з даним позовом до
суду пропущено без поважних причин.

Колегією суддів не встановлено
поважних причин пропуску строку
звернення позивача з даним позовом до
суду, у зв'язку з чим суд першої
інстанції, керуючись вимогами ст. 100 КАС
України, прийшов до обґрунтованого
висновку про залишення вимог позивача
частково без розгляду.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги
відповідача про скасування постанови
суду першої інстанції, колегія суддів
зважає на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_2 має статус «дитина
війни», що підтверджується відповідним
посвідченням, копія якого наявна в
матеріалах справи.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» позивач
має право на отримання державної
соціальної підтримки, а саме
підвищення до пенсії на 30% мінімальної
пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений ст. 28 Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058,
згідно якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність, розмір якого щорічно
встановлюється Законом України «Про
державний бюджет України» на
відповідний рік.

В порушення вимог ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
позивачу щомісячне підвищення до
пенсії виплачувалось відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530, що стало підставою
для звернення до суду за захистом
своїх прав.

Пункт 5 Постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України від 1 листопада
1996 року «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя»
встановив, що судам необхідно виходити
з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність, як Конституції так і
закону.

Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Згідно з ч. 4 ст. 9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме положення Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», а
не постанова Кабінету Міністрів
України від 28.05.2008 року №530.

Органи державної влади не можуть
посилатись на відсутність коштів, як на
підставу невиконання своїх
зобов'язань, які встановлені ст.46
Конституції України та ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

З урахуванням законодавчо визначеного
розміру щомісячного підвищення до
пенсії, що встановлюється для громадян
віднесених до категорії «діти війни»,
судова колегія вважає обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню
позовні вимоги щодо проведення
перерахунку пенсії позивачу, з
щомісячним підвищенням у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком з 27 січня
2011 року по 22 липня 2011 року з урахуванням
проведених виплат.

Доводи апеляційних скарг не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 201 - 204 КАС України.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 99, 100, 158, 160, 167, 195, 196, 198,
199, 200, 205, 206, 212, 254, КАС України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_2 та
відповідача Головного управління
Пенсійного фонду України в Київській
області - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м.
Києва від 10 серпня 2011 року - залишити
без змін.

Постанову Подільського районного суду
м.Києва від 03 жовтня 2011 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено
16.01.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Усенко В.Г.

Оксененко О.М.

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Оксененко О.М.

Усенко В.Г.