Справа № 2а-12860/09/2670
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

22 січня 2014 року м. Київ
В/800/42/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Конюшка К.В.

Гончар Л.Я.

Калашнікової О.В.

Сороки М.О.

Черпіцької Л.Т.

перевіривши матеріали заяви
Адвокатського об'єднання «Головань і
Партнери» та ОСОБА_6

про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 26
вересня 2013 року (№К/800/39939/13)

у справі

за позовом Адвокатської фірми
«Головань і Партнери», ОСОБА_6,
заступника Генерального прокурора
України

до Кабінету Міністрів України

третя особа Державна податкова
адміністрація України

про визнання частково
нечинними розпоряджень

В С Т А Н О В И В :

До Вищого адміністративного суду
України надійшла заява Адвокатського
об'єднання «Головань і Партнери» та
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
26.09.2013 (№К/800/39939/13).

Зі змісту вказаної заяви про перегляд
судового рішення убачається, що
Адвокатське об'єднання «Головань і
Партнери» та ОСОБА_6 просять
переглянути ухвалу Вищого
адміністративного суду України від
26.09.2013 (№К/800/39939/13) з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

У своїх доводах заявник посилається на
ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 20.11.2012 №К/9991/33791/12 і
зазначає, що в цьому рішенні суд
касаційної інстанції застосував
положення частини другої статті 32
Конституції України в частині
встановлення права держави збирати
конфіденційну інформацію про особу у
випадках, встановлених законом. У той
же час, заявники зазначають, що в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 26.09.2013 (№К/800/39939/13) суд касаційної
інстанції не застосував вказану норму
матеріального права, а дійшов
аналогічного висновку щодо
повноважень держави, пославшись
виключно на рішення Конституційного
Суду України від 20.01.2012 № 2-рп/2012.

Відповідно до положень статей 239-2 та 240
КАС України Вищий адміністративний суд
України перевіряє відповідність заяви
про перегляд судових рішень вимогам
цього Кодексу та вирішує питання про
допуск справи до провадження.

Статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Відповідно до пункту 4 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України № 2 від 13.12.2010 «Про судову
практику застосування статей 235- 240
Кодексу адміністративного судочинства
України» під неоднаковим
застосуванням одних і тих самих норм
матеріального права необхідно
розуміти, зокрема:

різне тлумачення змісту і сутності
правових норм, на підставі якого
зроблено висновок про різний зміст
суб'єктивних прав і обов'язків
учасників відповідних правовідносин, у
тому числі про наявність та обсяг прав
і/або обов'язків осіб, які беруть участь
у справі;

різне застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням ієрархії цих
правових норм, а також дії норм у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню;

різне визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
одних і тих самих відносин або
поширення дії норми на певні
правовідносини в одних випадках і
незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Ураховуючи наведені положення норм
адміністративного судочинства та
Пленуму Вищого адміністративного суду
України, суд касаційної інстанції
дійшов висновку про відсутність
правових підстав для допуску даної
справи до провадження для перегляду
судового рішення з огляду на таке.

Зі змісту ухвали Вищого
адміністративного суду України від
26.09.2013 (№К/800/39939/13) вбачається, що у цій
справі фізична та юридична особи, а
також суб'єкт владних повноважень
(прокурор), оспорюють правомірність
пункту 1 розпорядження Кабінету
Міністрів України від 01 липня 2009 року
№757-р «Деякі питання адміністрування
податків, зборів (обов'язкових
платежів)» та пунктів 2, 3 розпорядження
Кабінету Міністрів України від 09
вересня 2009 року №1120-р «Деякі питання
адміністрування податку на додану
вартість». Відповідно до змісту заяви
про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
26.09.2013 вказані пункти розпоряджень
Кабінету Міністрів України містять
приписи, на підставі яких мав бути
створений електронний реєстр осіб,
пов'язаних з платниками податків, на
підставі, зокрема, баз даних органів
державної податкової служби,
контролюючих та правоохоронних
органів, із зазначенням
ідентифікаційних, реєстраційних та
інших даних про таких осіб, а також
інформації щодо виконання ними
податкових зобов'язань.

Таким чином, у цій справі об'єктом
правового регулювання є відносини щодо
визначення повноважень держави в особі
відповідних органів державної влади на
збір та зберігання конфіденційної
інформації щодо осіб, пов'язаних з
платниками податків.

У той же час, відповідно до змісту
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 20.11.2012 №К/9991/33791/12, судами
розглянуто спір між фізичною особою та
Вишгородською районною державною
адміністрацією щодо правомірності дій
суб'єкта владних повноважень в частині
відмови надати позивачу конфіденційну
інформацію про третю особу (фізичну
особу) у сфері земельних і цивільних
відносин.

Отже, у рішеннях суду касаційної
інстанції від 20.11.2012 (№К/9991/33791/12) та від
26.09.2013 (№К/800/39939/13) мали місце
правовідносини, які відрізняються,
зокрема, суб'єктним складом учасників
цих відносин, об'єктом та предметом
правового регулювання, а також умовами
застосування положень статті 32
Конституції України.

Таким чином, аналіз змісту ухвали
Вищого адміністративного суду України
від 26.09.2013 (№К/800/39939/13) та долученої до
заяви ухвали суду касаційної інстанції
не дає підстав вважати, що судом
касаційної інстанції по-різному було
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права у подібних
правовідносинах.

Керуючись статтями 165, 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити Адвокатському об'єднанню
«Головань і Партнери» та ОСОБА_6 в
допуску справи за позовом Адвокатської
фірми «Головань і Партнери», ОСОБА_6,
заступника Генерального прокурора
України до Кабінету Міністрів України,
третя особа: Державна податкова
адміністрація України, про визнання
частково нечинними розпоряджень до
провадження для перегляду Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 26
вересня 2012 року (№К/800/39939/13).