Справа № 569/12719/13-а
Суддя: Зарудяна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-01-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Зарудяна Л.О.
УХВАЛА

іменем України

"22" січня 2014 р.
Справа № 569/12719/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Зарудяної Л.О.

суддів:
Іваненко Т.В.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Рівне
Рівненської області на постанову
Рівненського міського суду
Рівненської області від "13" вересня 2013
р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Рівненській області про визнання
рішення протиправним та його
скасування ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського міського суду
Рівненської області від 13.09.2013 року
позов ОСОБА_3 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області про визнання рішення
протиправними та його скасування
задоволено.

Визнано протиправною та скасовано
постанову державного виконавця
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
рівненській області про закінчення
виконавчого провадження від 27.09.2012 року
по виконавчому провадження №31667468.

Не погоджуючись з ухваленою судом
першої інстанції постановою,
Управління Пенсійного фонду України в
м.Рівне Рівненської області подало
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржену постанову скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити
позивачу в задоволенні його вимог.

Управління посилається, зокрема на те,
що правомірність закінчення
виконавчого провадження у справі
підтверджується протоколом
індивідуального перерахунку №ОР 172598.
Крім того, судом першої інстанції в
порушення норм чинного законодавства
не залучено до участі у справі в якості
третьої особи Управління Пенсійного
фонду України в м.Рівне Рівненської
області.

Згідно ч.1 ст.195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Сторони в судове засідання не
з"явились, хоч були повідомлені
належним чином про дату, час і місце
апеляційного розгляду, про що свідчать
повідомлення про вручення
рекомендованих поштових відправлень.

Згідно ч.4 ст.196 КАС України неприбуття у
судове засідання сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про дату, час і
місце апеляційного розгляду, не
перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

З врахуванням приписів вищевказаних
статей, розгляд апеляційної скарги
здійснюється судовою колегією в
порядку письмового провадження.

Перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що відсутні
підстави для її задоволення з огляду на
таке.

Матеріали справи свідчать, що
постановою Рівненського міського суду
Рівненської області від 30.12.2011 року по
справі №2а-6977/11 зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в м.Рівне
здійснити перерахунок пенсії на
користь ОСОБА_3 з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за віком згідно ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з розміру, встановленого
ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», та провести відповідні
виплати починаючи з 20 січня 2011 року по 20
липня 2011 року із урахуванням
проведених раніше виплат (а.с. 3).

Відповідно до вищевказаної постанови
суду 30.12.2011 року позивачем отримано
виконавчий лист (а.с. 4).

05.01.2012 року головним державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області на підставі заяви позивача та
поданого виконавчого листа було
відкрито виконавче провадження
(реєстраційний номер ВП№31667468 (а.с. 5)).

У зв"язку з тим, що виплати відповідно
до постанови суду відповідачем
проведені не були, 17.01.2013 року позивач
звернувся до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Рівненській
області із запитом про надання
інформації щодо результатів виконання
постанови Рівненського міського суду
від 30.12.2011 року (а.с. 6).

На запит позивача Головне управління
юстиції в Рівненській області листом
№Н-34-02 від 23.01.2013 року повідомило, що
доплата до пенсії була нарахована
Управлінням Пенсійного фонду України в
м.Рівне згідно протоколу
індивідуального перерахунку №ОР
172598, однак виплата вказаних коштів
неможлива у зв"язку з тим, що в
кошторисних призначеннях на поточний
рік відсутні кошти, які за своїм
призначенням передбачають вказані в
рішенні виплати. Крім того, зазначені
виплати здійснюються за рахунок коштів
Державного бюджету України, формування
та використання якого не входить до
компетенції УПФУ у м. Рівне, а тому
доплата перерахованих сум буде
проведена при надходженні
фінансування з Державного бюджету (а.с.
13-14).

На підставі зазначеного та у
відповідності до п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження"
27.09.2012 року головним державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження
(а.с. 15).

Колегія суддів, погоджуючись з судом
першої інстанції, вважає постанову
головного державного виконавця
Відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області про закінчення
виконавчого провадження від 27.09.2012 року
незаконною й такою, що прийнята в
порушення норм чинного законодавства,
з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 124
Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначаються Законом України
«Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України "Про виконавче
провадження" визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) є сукупністю дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно абз. 2 ч.2 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

При цьому, згідно п.8 ч.3 ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець уповноважений,
зокрема, звертатися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення рішення, про встановлення
чи зміну порядку і способу виконання.

Статтею 32 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлено, що заходами
примусового виконання рішень є:
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувану певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

Пунктом 11 ч.1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку передбаченому ч.3
ст.75 цього Закону.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження», у разі
невиконання вимог виконавчого
документа без поважних причин
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону і не пізніше п'яти робочих
днів з дня його накладення і повторно
перевіряє стан виконання рішення. Якщо
рішення не виконано і виконання може
бути проведено без участі боржника,
державний виконавець організовує
виконаних відповідно до повноважень,
наданих йому законом, та вносить
подання (повідомлення правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно законом. При
цьому на боржника повторно
накладається штраф у порядку,
встановленому статтею 89 цього Закону.

У разі, якщо виконати рішення без
участі боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав (ч. 3 ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження»)

Статтею 89 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачена
відповідальність за невиконання
рішення, що зобов'язує боржника вчинити
певні дії, у якій визначено, що у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника та
встановлює новий строк виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Проаналізувавши наведені норми
чинного законодавства, колегія суддів
приходить до висновку, що всупереч
вимогам Закону України «Про виконавче
провадження» державним виконавцем не
вжито всіх заходів до повного і
своєчасного виконання судового
рішення, оскільки перевірки щодо
належного виконання боржником
постанови суду проведено не було, не
було з"ясовано, які заходи приймались
останнім для виконання рішення суду, а
також не було використано права
звернення до суду із поданням заяви про
зміну способу виконання рішення.

Слід зазначити, що статтею 46 Конвенції
передбачено, що Високі Договірні
Сторони зобов'язуються виконувати
остаточні рішення Суду в будь-яких
справах, у яких вони є сторонами. Крім
того, статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» визначено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Європейського
суду з прав людини як джерело, права.

Згідно із п. 29 рішення Європейського
суду з прав людини від 13.07.2006 року по
справі "Васильєв проти України"
виконання рішення щодо боржника
залишається обов'язком держави.

Боржником у даній справі виступає
держава, яка в особі компетентного
органу повинна повернути борг
позивачу. Відтак, відсутність
бюджетних коштів не може бути
підставою для невиконання судового
рішення, яке набрало законної сили, і
закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, з урахуванням наведеного,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанцій, що
невжиттям вищезазначених заходів та
винесенням постанови про закінчення
виконавчого провадження відповідачем
порушено права та законні інтереси
позивача.

Підсумовуючи вищенаведене, слід
вказати, що оскаржена постанова
законна і обґрунтована, відповідає
матеріалам справи та вимогам чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Підстави для скасування постанови
відсутні, а тому апеляційний суд
залишає її без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Рівне
Рівненської області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
міського суду Рівненської області від
"13" вересня 2013 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Л.О. Зарудяна

судді:
Т.В. Іваненко

І.Г. Охрімчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3
АДРЕСА_1,33000

3- відповідачу/відповідачам:
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Рівненській області
вул.Замкова,22-а,м.Рівне,33028

4 - УПФУ в м. Рівне вул. Відінська, 41, м.
Рівне