Справа № 2а-9375/11
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-9375/11
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого суддів Файдюка В.В.
Чаку Є.В. Старової Н.Е.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Фастові та Фастівському районі
Київської області на постанову
Фастівського міськрайонного суду
Київської області від 25 серпня 2011 р. у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Фастові та Фастівському
районі Київської області про
перерахунок пенсії "ЧАЕС", -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 25.08.2011 року позовні вимоги
задоволено. Визнано дії відповідача
неправомірними, зобов'язано здійснити
позивачу перерахунок та виплату
основної та додаткової пенсії,
відповідно до ст.ст. 39, 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи з мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Не погоджуючись з судовим рішенням,
відповідач подало апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення про відмову у задоволенні
позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що
вимога позивача провести перерахунок
пенсії підлягає задоволенню, оскільки
відповідачем порушено його право на
отримання належних виплат у розмірі,
передбаченому Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів з таким висновком суду
першої інстанції погоджується у
повному обсязі, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач є особою, яка
постійно проживає у зоні посиленого
радіоекологічного контролю,
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи І категорії, інвалідом ІІ
групи та перебуває на обліку у
відповідача, де отримує пенсію по
інвалідності відповідно до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",
громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення,
провадиться оплата в таких розмірах: - у
зоні посиленого радіоекологічного
контролю - одна мінімальна заробітна
плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення,
підвищуються у розмірах, встановлених
ч. 1 ст. 39 вищезазначеного Закону (ч. 2 ст.
39 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи").

Разом з тим, при визначенні розміру
доплати до пенсії, відповідач
керувався положеннями постанови КМ
України від 26.07.1996 року № 836 "Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів
ІІ групи, щодо яких встановлено зв'язок
з Чорнобильською катастрофою, не
можуть бути нижчими 8 мінімальних
пенсій за віком.

Крім того, позивачу згідно зі ст. 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» призначена додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Проте, ці виплати здійснюються
відповідачем у розмірі визначеному
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530 «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян».

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобовязані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обовязковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсій позивачеві
застосуванню підлягають ст. 39, ст. 50 та
ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова Кабінету
Міністрів України, яка істотно звужує
обсяг встановлених законом прав.

Зі змісту ст.ст. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру пенсій,
за основу їх нарахування береться
мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообовязкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Колегією суддів не беруться до уваги
положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообовязкове державне пенсійне
страхування», з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
законом, оскільки наявність такої
норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, та пенсії як інваліду ІІ
групи, захворювання якого пов'язано з
Чорнобильською катастрофою, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
це встановлено ст.ст. 50 та 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За наведених обставин, орган державної
влади, до компетенції якого віднесено
здійснення виплат громадянам в
порядку, передбаченому Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
зобов'язаний проводити зазначені
виплати у спосіб та в розмірах, що
встановлені законодавством, чинним на
момент їх здійснення.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що право позивача на отримання
належних йому виплат, розрахованих
відповідно до мінімальної пенсії за
віком, було порушено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
спростовуються висновками суду першої
інстанції, матеріалами справи та не
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу - залишити без
задоволення, постанову Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 25.08.2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів:
Чаку Є.В.

Старової Н.Е.

Головуючий суддя
Файдюк В.В.

Судді:
Чаку Є.В.