Справа № 813/9625/13-а
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/9625/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
Головуючого - судді
за участю секретаря судового засідання
представника позивача Бойко Н.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою прокурора
Сокальського району Львівської
області до Хоробрівської сільської
ради про визнання протиправним і
скасування рішення від 06.12.2013 року №341, -
прокурор Сокальського району
Львівській області звернувся до
Львівського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Хоробрівської сільської ради, в якому
просить визнати протиправним та
скасувати рішення ХХVIII позачергової
сесії Хоробрівської сільської ради
Сокальського району Львівської
області від 06.12.2013 року №341 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Позовні вимоги мотивовані тим, що у
результаті перевірки у порядку нагляду
в Хоробрівській сільській раді з
питань додержання вимог Конституції
України та Закону України «Про місцеве
самоврядування» встановлено прийняття
рішення 6-го скликання від від 06.12.2013
року №341 «Про суспільно-політичну
ситуацію в Україні» при відсутності
встановленої законодавством
компетенції сільської ради
засуджувати дії органів центральної
влади України, визнавати їх злочинними.
Крім того, сільська рада вийшла за межі
наданих їй повноважень, ухвалюючи п.2
рішення. Вважає, що рішення не
відповідає Конституції України та
Закону України «Про місцеве
самоврядування». З цих підстав просить
позов задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених в позовній заяві.
Просив позов задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання явки
уповноваженого представника не
забезпечив. 14.01.2014 року на адресу суду
надійшли письмові заперечення на
позовну заяву (вх. №662), згідно до яких
Хоробрівська сільська рада заперечує
проти позовної заяви. Вказує на те, що
при прийнятті оскаржуваного рішення
Хоробрівська сільська рада
Сокальського району Львівської
області діяла на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією України,
Європейською хартією місцевого
самоврядування, Законом України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
Законом України «Про статус депутатів
місцевих рад», в зв'язку з чим, просить у
задоволенні позову відмовити повністю.
Одночасно просить розглядати дану
справу у відсутності уповноваженого
представника Хоробрівської сільської
ради.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, з'ясувавши обставини, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог та заперечень, дослідивши
докази, якими вони обґрунтовуються,
встановив наступні фактичні обставини
та відповідні їм правовідносини.

06 грудня 2013 року відбулося засіданні
ХХVІII позачергової сесії шостого
скликання Хоробрівської сільської
ради на якому прийнято рішенням №341
«Про суспільно-політичну ситуацію в
Україні»

Вказаним вище рішенням Хоробрівська
сільська рада вирішила:

1. Засудити дії щодо злочинного
розгону Євромайдану в м.Києві 30
листопад 2013 року та побиття учасників
протестних акцій 1 грудня 2013 року.

2. Підтримати мирну акцію протесту
мітингувальників проти безчинства і
свавілля.

3. Контроль за виконання даного
рішення покласти на постійну комісію з
питань регламенту, депутатської етики,
дотримання законності і правопорядку
(Билень В.Б.).

При вирішенні спір по суті, суд виходив
з наступного.

Відповідно до ст.121 Конституції України
на прокуратуру покладено обов'язок
представляти інтереси держави у суді, у
випадках передбачених законом.

Згідно з Рішенням від 08.04.1999 (справа №
1-1/99Конституційний Суд України у)
зазначив, що державні інтереси
закріплюються як нормами Конституції
України, так і нормами інших правових
актів. Інтереси держави відрізняються
від інтересів інших учасників
суспільних відносин. В основі перших
завжди є потреба у здійсненні
загальнодержавних (політичних,
економічних, соціальних та інших) дій,
програм, спрямованих на захист
суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону,
гарантування державної, економічної,
інформаційної, екологічної безпеки,
охорону землі як національного
багатства, захист прав усіх суб'єктів
права власності та господарювання
тощо.

Прокурор самостійно визначає підстави
для представництва в судах, форму його
здійснення і може здійснювати
представництво на будь-якій стадії
судочинства в порядку, передбаченому
процесуальним законом.

Згідно з припису норми ст.36-1 Закону
України «Про прокуратуру» підставою
представництва у суді інтересів
держави є: наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави. У
вказаній нормі Закону також
передбачено, що однією із форм
представництва прокурором є звернення
до суду з позовами (заявами, поданнями).

Відповідно до ч.2 ст.60 КАС України,
прокурор здійснює в суді
представництво інтересів громадянина
або держави в порядку, встановленому
цим Кодексом та іншими законами, і може
здійснювати представництво на
будь-якій стадії адміністративного
процесу.

У зв'язку з відсутністю органу,
уповноваженого здійснювати функції
держави у спірних правовідносинах,
прокурор, відповідно до ст. 60 КАС
України, у даному випадку набуває
статусу позивача.

В силу положень ст.23 Закону України
«Про прокуратуру», прокурор може
звернутися до суду і в тому випадку,
якщо подання про усунення виявлених
порушень не вносилося.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку про подання прокурором позову
у порядку, спосіб та з підстав,
передбачених чинним законодавством.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування відповідно до
Конституції України визначає Закон
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР
(далі - Закон № 280/97-ВР).

Відповідно до ст.5 Конституції України
народ здійснює владу безпосередньо і
через органи державної влади та органи
місцевого самоврядування.

Статтею 24 Закону України «Про місцеве
самоврядування в України» передбачено,
що правовий статус місцевого
самоврядування в Україні визначається
Конституцією України, цим та іншими
Законами, які не повинні суперечити
положенням цього ж Закону.

Органи місцевого самоврядування при
вирішенні питань місцевого значення,
віднесених до їхньої компетенції, є
суб'єктами владних повноважень, які
виконують владні управлінські функції,
зокрема, нормотворчу, координаційну,
дозвільну, реєстраційну, розпорядчу.
Конституція України визначає, що
предметом віддання місцевого
самоврядування є не будь-які питання
суспільного життя, а питання місцевого
значення. Перелік таких питань
визначено у Конституції України та ст.43
вищевказаного Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» .

Конституційне призначення місцевого
самоврядування полягає в праві
територіальних громад як самостійно,
так і через органи місцевого
самоврядування вирішувати питання
місцевого значення в межах законів.
Так, відповідно до ст. 25 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
сільські ради правомочні розглядати і
вирішувати питання, віднесені
Конституцією України, цим та іншими
законами до їх відання.

До виключної компетенції сільських,
селищних, міських рад належить ряд
питань, що перелічені в ст.26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні». Серед таких немає
повноважень щодо оцінки дій органів
центральної влади України, створення
штабу національного спротиву чи інших
дій визначених оскаржуваним рішенням
та резолюцією Народного віче в м. Києві
від 01.12.2013 року.

Як встановлено судом, згідно з п.1
Загальних положень Регламенту роботи
Хоробрівської сільської ради VI
скликання, порядок діяльності
Хоробрівської сільської ради, її
органів та посадових осіб визначаться
цим Регламентом, іншими законодавчими
актами України, розробленими у
відповідності з положеннями
Конституції України та інших
нормативно-правових актів.

Тобто, судом не встановлено наявності
будь-якої норми Закону, який би наділяв
орган місцевого самоврядування правом
та повноваженнями приймати рішення
сесії сільської ради з вимогами
визначеними оспорюваним рішенням.

Зі змісту п.4 мотивувальної частини
рішення Конституційного Суду України
від 26.03.2002 року у справі за
конституційним поданням Міністерства
внутрішніх справ України щодо
офіційного тлумачення положення ч.2
ст.28 Закону України «Про статус
депутатів місцевих Рад народних
депутатів» (справа про охорону
трудових прав депутатів місцевих рад)
(Реєстраційний № 6-рп/2002)
Конституційний Суд України звернув
увагу на політико-правову природу
органів місцевого самоврядування,
зазначивши, що такі є представницькими
органами, через які здійснюється право
територіальної громади самостійно
вирішувати не будь-які питання
суспільного життя, а питання саме
місцевого значення, тобто такі, які
пов'язані передусім з життєдіяльністю
територіальних громад і перелік яких
визначено у Конституції України і
законах України.

Отже, органи місцевого самоврядування
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст.144 Конституції України
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території.
Рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

Конституція України та Закон України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
не відносять до повноважень органів
місцевого самоврядування вирішення
питань щодо оцінки дій та рішень інших
осіб на предмет їх відповідності
кримінальному закону, оцінки
діяльності та рішень центральних
органів влади України. Законодавство
не надає органам місцевого
самоврядування повноважень на
створення штабу національного
спротиву, або інших подібних органів,
які не передбачені законом.

Відповідно до вимог частини другої ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не представлено суду
доказів, які стали підставою для
прийняття рішення № 341 від 06.12.2013 року
«Про суспільно-політичну ситуацію в
Україні», не подано також доказів
правомірності прийняття такого.

Відповідно до вимог частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені
) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідні положення Хоробівської
сільської ради дотримані не були, а
отже рішення №341 від 06 грудня 2013 року
«Про суспільно-політичну ситуацію в
Україні» прийняте з перевищенням
повноважень є протиправним з моменту
його прийняття.

Відповідно до п. 10 ст.59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Враховуючи встановлені фактичні
обставини справи та правові норми, суд
вважає, що позовні вимоги прокурора
Сокальського району Львівської
області є законними, обґрунтованим,
відтак такі підлягають задоволенню
повністю.

Відповідно до ст. 161 КАС України під час
прийняття постанови суд вирішує чи є
підстави для скасування заходів
забезпечення адміністративного
позову. Враховуючи те, що суд у даній
справі забезпечував позов шляхом
зупинення дії рішення № 341 XXVIII сесії VI -
cкликання Хоробрівської сільської ради
шостого скликання від 06 грудня 2013 р.
«Про суспільно-політичну ситуацію в
Україні» до набрання рішенням суду у
даній справі законної сили, такі заходи
забезпечення слід залишити в силі.

Відповідно до положень статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України судові витрати не підлягають
стягненню зі сторін.

Керуючись ст.ст. 4, 7-11, 14, 69-71, 72, 86, 87, 94, 159,
160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення ХХVIII позачергової сесії
Хоробрівської сільської ради
Сокальського району Львівської
області від 06.12.2013 року №341 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні».

Скасувати заходи забезпечення даного
позову, вжиті ухвалою суду від 27 грудня
2013 року.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч. 3 ст. 160
цього Кодексу, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови
виготовлено 25 січня 2014 року.

Суддя
Мричко Н.І.