Справа № 2а-202/10
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/54454/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
управління
Пенсійного фонду України в м. Ромнах та
Роменському районі на постанову
Роменського міськрайонного суду від 25
січня 2010 року та ухвалу апеляційного
суду Сумської області від 5 липня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного
фонду України в Роменському районі
Сумської області про зобов'язання
здійснити нарахування та
виплату недоплаченої щомісячної
державної соціальної
допомоги дитині війни,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року позивач
звернувся до суду із вказаним позовом
до відповідача. Просив зобов'язати
відповідача нарахувати і виплатити
підвищення до пенсії як дитині війни за
період 2006 - 2009 років.

Постановою Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 25 січня 2010
року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
5 липня 2012 року, позов задоволено
частково. Зобов'язано відповідача
провести нарахування та виплату
позивачу пенсії з урахуванням її
підвищення на 30% мінімальної пенсії за
віком як дитині війни за періоди з 9
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 1
січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 1
січня 2010 року по 25 січня 2010 року з
урахуванням проведених виплат. В решті
позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
вказані судові рішення та постановити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі у межах доводів касаційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі. Підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач має право на
підвищення пенсії на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», яка
регулює питання державної соціальної
підтримки дітей війни, дітям війни
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної
пенсії за віком.

Вирішуючи спір суди попередніх
інстанцій правильно виходили з того, що
право позивача на підвищення пенсії, що
передбачене статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», у
2007 році виникло з 9 липня 2007 року, а у 2008
році - з 22 травня 2008 року, тобто з дня
визнання неконституційними положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» та Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо дії
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

У 2009-2010 роках станом на дату розгляду
справи судом першої інстанції змін до
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», які б встановлювали
обмеження щодо зазначених виплат, не
вносилось.

Вихідним критерієм обрахунку доплати
до пенсії дітям війни визначено
мінімальну пенсію за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком,
згідно статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Будь-яких інших нормативно-правових
актів, які б визначали механізм
вирахування мінімальної пенсії за
віком або встановлювали її розмір,
немає.

Разом з тим, задовольняючи позовні
вимоги щодо виплати підвищення до
пенсії починаючи з 9 липня 2007 року суд
першої інстанції, з яким погодився і
суд апеляційної інстанції, помилково
виходив з того, що хоч відповідач
наполягав на застосуванні наслідків
пропуску позивачем строку звернення до
суду, проте в даному випадку
встановлений ст. 99 КАС України річний
строк звернення до суду не
застосовується, а застосовується ст. 87
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", яка передбачає, що суми
пенсії, не одержані своєчасно з вини
органу, який призначає або виплачує
пенсію, виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком.

З такими висновками судів погодитися
не можна.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України в
порядку адміністративного судочинства
вирішуються спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності, тому застосування до
зазначених правовідносин положень
статті 87 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" замість строків
звернення до суду, визначених статтею 99
КАС України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин), є
необґрунтованим.

До того ж, суди попередніх інстанцій не
звернули уваги на те, що сам позивач у
позовній заяві просив поновити
пропущений річний строк звернення до
суду, встановлений ст.99 КАС України (в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин), посилаючись на
поважність причин його пропуску. Проте
всупереч вимог ст. 159 КАС України суди
попередніх інстанцій поважність
причин пропуску встановленого законом
строку звернення до суду та наявність
підстав для його поновлення не
досліджували, початок перебігу цього
строку не визначили. Між тим, від
правильного вирішення цього питання
залежить підхід у застосуванні
строків звернення до суду з
адміністративним позовом.

Згідно ч.1 ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Частиною 2 статті 227 цього Кодексу
визначено, що підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

За таких обставин, коли суди попередніх
інстанцій порушили вищезазначені
норми процесуального права, які
унеможливлюють встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, а суд
касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені у судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, то судові
рішення не можуть залишатися без змін і
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л
и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ромнах та
Роменському районі Сумської області
задовольнити частково.

Постанову Роменського міськрайонного
суду від 25 січня 2010 року та ухвалу
апеляційного суду Сумської області від
5 липня 2012 року - скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді: В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк