Справа № К/9991/796/12-С
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/796/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат у Полтавській області на
рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 14 вересня
2010 року та ухвалу Апеляційного суду
Полтавської області від 16 вересня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат у Полтавській
області, Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Лубенської міської ради
Полтавської області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання
нарахувати та виплатити недоплачену
одноразову допомогу на оздоровлення
згідно частини 4 статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
-

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат у Полтавській
області, Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Лубенської міської ради
Полтавської області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання
нарахувати та виплатити недоплачену
одноразову допомогу на оздоровлення
згідно частини 4 статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за період з 2004 по 2010 роки.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 14 вересня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
від 16 вересня 2011 року, позов задоволено
частково. Поновлено позивачу строк
звернення до суду за захистом
порушених прав за період з 2004 по 2009
роки. Визнано неправомірними дії
Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Лубенської міської ради Полтавської
області та Центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат у
Полтавській області та зобов'язано
здійснити перерахунок та нарахувати
ОСОБА_2 щорічну допомогу на
оздоровлення за 2004, 2005, 2007 та 2009 роки,
передбачену частиною 4 статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
в розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, з розміру мінімальної заробітної
плати, встановленої на момент виплати,
з урахуванням проведених виплат. В
іншій частині позовних вимог
відмолено.

У касаційній скарзі, Центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат у Полтавській області, не
погоджуючись з рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, посилаючись
на допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та
постановити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225-229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судових
рішень.

Судами встановлено, що ОСОБА_2
перебуває на обліку в Управлінні праці
та соціального захисту населення
виконкому Лубенської міської ради
Полтавської області, як громадянин,
евакуйований у 1986 році із зони
відчуження, та віднесений до 2
категорії.

Відповідно до частини 4 статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щорічна допомога на оздоровлення
особам, які віднесені до 2 категорії
учасників ліквідації аварії на ЧАЕС
виплачується в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат.

Статтею 83 Глави 5 Цивільного кодексу
України (в редакції 1963 року), вимоги про
відшкодування шкоди, завданої
ушкодженням здоров'я, віднесено до
вимог, на які позовна давність не
поширюється, а тому суди прийшли до
правильного висновку, що позивачем
строк звернення до суду із зазначеного
питання за період 2004 - 2008 роки пропущено
не було.

Встановлений в 1996 році постановою
Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26.07.1996 року № 836 розмір
щорічної допомоги на оздоровлення
протягом тривалих років не змінювався
і не відповідав розміру, встановленому
Законами України.

Розмір мінімальної заробітної плати,
встановлений законами України, згідно
з внесеними Верховною Радою України
змінами до державного бюджету зростав
кожен наступний рік. При цьому, вказані
закони не містили обмежень щодо
застосування статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Оскільки ні Верховна Рада України, ні
Кабінет Міністрів України в наступному
будь-яких рішень з цих питань не
приймали, то виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме стаття 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та розмір
мінімальної заробітної плати,
встановлений відповідними законами
України, а не постановами Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 26 липня 1996 року № 836 та «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 12 липня 2005 року № 562.

Законом України «Про державний бюджет
на 2006 рік» дію абзацу 3 частини 4 статті
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» зупинено на 2006 рік в
частині виплати компенсації і допомоги
у розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
в частині стягнення разової грошової
допомоги на оздоровлення за 2006 рік,
оскільки зазначений Закон України «Про
державний бюджет на 2006 рік»
неконституційним у встановленому
порядку не визнавався.

Пунктом 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік» дію
абзаців другого, третього, четвертого,
п'ятого, шостого та сьомого частини
першої, частини третьої, абзаців
другого, третього, четвертого, п'ятого,
шостого, сьомого частини четвертої та
частини сьомої статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» зупинено
на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 положення пункту 30
статті 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» визнані
неконституційними з дня ухвалення
цього рішення.

Аналогічні правовідносини склалися і в
2008 році, оскільки зміни до статті 48
зазначеного Закону, що внесені пунктом
28 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України, визнані
неконституційними рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-пр/2008.

Судами встановлено, що у 2007 році
щорічна допомога на оздоровлення була
нарахована та виплачена позивачу в
кінці 2007 року. А у 2008 році нарахування
та виплату щорічної допомоги на
оздоровлення позивачу було здійснено
протягом березня місяця.

Враховуючи викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли вірного
висновку щодо відмови в задоволенні
позовних вимог за 2008 рік, оскільки на
час виплати позивачу щорічної допомоги
на оздоровлення у 2008 році відповідач
діяв правомірно.

При цьому, як вірно встановлено та
досліджено судами попередніх
інстанцій, щорічна допомога на
оздоровлення за 2009 рік виплачена
ОСОБА_2 відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2005 року № 562.

Тоді як, законодавством про державний
бюджет України на 2009 рік дія статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не була скасована та не
зупинялась.

Разом з тим, вказана постанова Кабінету
Міністрів України є підзаконним
нормативно-правовими актом (прийнятими
на виконання закону), тому у разі
виникнення колізії між їх нормами та
нормами закону, застосуванню
підлягають положення останнього.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли висновку, що в даному спорі
застосуванню підлягають саме приписи
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», з урахуванням розміру
мінімальної заробітної плати на момент
виплати.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанції прийшли до законного та
обґрунтованого висновку щодо
порушення з боку відповідача права
позивача на отримання разової грошової
допомоги у розмірі, встановленому
частиною 4 статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за 2004, 2005,
2007 та 2009 роки.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло б
призвести до невірного вирішення
спору, а тому оскаржувані судові
рішення є законними та обґрунтованими
і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Центру по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат у
Полтавській області залишити без
задоволення, а рішення Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 14 вересня 2010 року та ухвалу
Апеляційного суду Полтавської області
від 16 вересня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат у Полтавській області,
Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Лубенської міської ради Полтавської
області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання
нарахувати та виплатити недоплачену
одноразову допомогу на оздоровлення
згідно частини 4 статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» -
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко