Справа № 816/6676/13-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 р.Справа № 816/6676/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці Полтавської
області на ухвалу Полтавського
окружного адміністративного суду від
25.11.2013р. по справі № 816/6676/13-а

за позовом Управління Пенсійного
фонду України в м. Кременчуці
Полтавської області

до Публічного акціонерного
товариства "Кременчуцький завод
дорожніх машин" третя особа
ОСОБА_1

про визнання дій незаконними,
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці Полтавської
області, звернувся до суду із
адміністративним позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Кременчуцький завод дорожніх машин",
третя особа ОСОБА_1, в якому просив
визнати дії посадових осіб ПАТ
"Кременчуцький завод дорожніх машин"
щодо відмови в усуненні порушень,
вказаних в акті позапланової перевірки
від 19.06.2013 року №819 незаконними;
зобов'язати відповідача усунути
порушення, вказані в акті позапланової
перевірки від 19.06.2013 року №819, шляхом
надання нової довідки про заробітну
плату для обчислення пенсії ОСОБА_1 за
період його роботи з 01.07.1991 року по
30.06.1996 року з урахуванням акта
позапланової перевірки від 19.06.2013 року
№819 та вимог розпорядження від 03.09.2013
року №13598/02-21.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 року
відмовлено у відкритті провадження в
адміністративній справі.

Позивач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати оскаржувану
ухвалу та прийняти нову, якою справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилається на порушення судом
першої інстанції при прийнятті рішення
норм процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.
Вказує, що відмовляючи у відкритті
провадження по справі, суд першої
інстанції дійшов до неправомірного
висновку про те, що вказаний спір не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Відповідач надав письмові заперечення
на позов, в яких просив апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
оскаржувану ухвалу - без змін.

Представник позивача у судове
засідання не прибув, в апеляційній
скарзі просив розглянути справу без
його участі.

Представник відповідача та третя особа
у судове засідання не з'явились, надали
до суду заяви, в яких просили
розглянути справу без їх участі.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що 21.11.2013 року позивач
звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у відкритті провадження по
справі, суд першої інстанції виходив з
того, що вказаний спір не підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно із ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму. Юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема: спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності; спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів; спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму.

При визначенні юрисдикції справи,
необхідно виходити з характеру спірних
правовідносин, прав та інтересів, за
захистом яких звернувся позивач,
суб'єктного складу сторін, предмету
спірних правовідносин.

Відповідно до положень п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС
України визначено, що суб'єкт владних
повноважень - це орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

В свою чергу, під владними
управлінськими функціями, що
здійснюються на основі законодавства,
зокрема на виконання делегованих
повноважень, слід розуміти будь-які
владні повноваження у рамках
діяльності держави чи місцевого
самоврядування, що не належать до
законодавчих повноважень чи
повноважень здійснювати правосуддя.

Враховуючи наведене, колегія суддів
зазначає, що вирішальною ознакою справ
адміністративної юрисдикції є
наявність публічно-правового спору за
участю суб'єкта владних повноважень,
тобто особи, що здійснює владні
управлінські функції.

В свою чергу, колегія суддів зазначає,
що відповідач є господарюючим
суб'єктом і не може виступати суб'єктом
владних повноважень у спірних
правовідносинах.

Відповідно ч. 4 ст. 50 КАС України
громадяни України, іноземці чи особи
без громадянства, їх об'єднання,
юридичні особи, які не є суб'єктами
владних повноважень, можуть бути
відповідачами лише за
адміністративним позовом суб'єкта
владних повноважень: 1) про тимчасову
заборону (зупинення) окремих видів або
всієї діяльності об'єднання громадян; 2)
про примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 3) про примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства з України; 4) про обмеження
щодо реалізації права на мирні
зібрання (збори, мітинги, походи,
демонстрації тощо); 5) в інших випадках,
встановлених законом.

Виходячи із системного аналізу
вищенаведених норм права, колегія
суддів дійшла висновку, що особливість
процесуальної правосуб'єктності
управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області, як
суб'єкта владних повноважень в
адміністративному судочинстві,
полягає у можливості звернення до суду
лише у разі, якщо таке право прямо
передбачено законом.

У спірних відносинах Пенсійний фонд
України та його територіальні органи
керуються Конституцією України,
Законами України "Про пенсійне
забезпечення", "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності", Указом Президента України
від 06.04.2011 року №384/2011 "Про Положення про
Пенсійний фонд України", постановою
Пенсійного фонду України від 25.11.2005
року №22-1 "Про затвердження Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

За приписами частини першої статті 8
Закону України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" орган
державного нагляду (контролю) в межах
повноважень, передбачених законом, під
час здійснення державного нагляду
(контролю) має право, окрім іншого,
вимагати від суб'єкта господарювання
усунення виявлених порушень вимог
законодавства, накладати штрафні
санкції та вживати заходи, передбачені
законом.

Відповідно до положень статті 101 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
органи, що призначають пенсії, мають
право вимагати відповідні документи
від підприємств, організацій і окремих
осіб, а також в необхідних випадках
перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Підприємства та організації несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну громадянам або державі
внаслідок несвоєчасного оформлення
або подання пенсійних документів, а
також за видачу недостовірних
документів, і відшкодовують її.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що у разі виявлення
фактів включення страхувальником до
довідки про заробітну плату для
обчислення пенсії недостовірних даних,
позивач наділений правом пред'явлення
вимоги про відшкодування таким
страхувальником завданої матеріальної
шкоди, в тому числі, звернення до суду з
позовом про відшкодування такої шкоди.

Інших підстав, що надавали б суб'єкту
владних повноважень право на звернення
до суду, стосовно спірних відносин
законодавцем не визначено.

Колегія суддів зазначає, що позивачем у
позовній заяві не наведено, а судом не
встановлено законодавчо закріплених
положень, які б надавали право
останньому звертатися до суду з
зазначеними позовними вимогами.

При цьому, колегія суддів також вважає
за необхідне зазначити, що в силу
приписів п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України
вимогу про зобов'язання вчинити певні
дії може бути заявлено лише відносно
суб'єкта владних повноважень, а
відповідач за даним позовом таким не
являється.

Тобто, спірні правовідносини не є
публічно-правовими, а відповідач - не є
суб'єктом владних повноважень в
розумінні КАС України, що як наслідок,
унеможливлює розгляд вказаної справи в
порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст.109 КАС
України, суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
до обґрунтованого висновку відносно
того, що заявлені позовні вимоги не
підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства, та як
наслідок, правомірно відмовив у
відкритті провадження по справі.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивачем,
в порушення вищезазначених вимог, не
було надано належних та допустимих
доказів, в підтвердження того, що
заявлені позовні вимоги підлягають
розгляду в порядку адміністративного
судочинства України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що ухвала
Полтавського окружного
адміністративного суду від 25.11.2013 року
по справі № 816/6676/13-а відповідає вимогам
ст. 159 КАС України, а тому відсутні
підстави для її скасування та
задоволення апеляційних вимог
апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 199, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області
залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного
адміністративного суду від 25.11.2013р. по
справі № 816/6676/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бенедик А.П.Судді
Бегунц А.О. Калиновський В.А.