Справа № 813/7694/13-а
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№
зал судових засідань
№13
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючої судді Братичак У.В.,
секретар судового засідання Хміль Х.З.,
представника позивача Зборівського
представника відповідача Батькова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «АВЕО-Компанія» до
Державної екологічної інспекції у
Львівській області про визнання
протиправними дій, скасування припису,
На розгляд суду надійшла позовна
заява Товариства з обмеженою
відповідальністю «АВЕО-Компанія» до
Державної екологічної інспекції у
Львівській області (далі - Інспекція)
про визнання протиправними дій щодо
проведення перевірки, скасування
припису від 29.08.2013 року №1628/06.
Ухвалою суду від 25.11.2013 року
провадження у справі, а саме: в частині
визнання протиправними дій
відповідача по складанню акта
перевірки від 29.08.2013 року №1628/06/1346
дотримання вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами - закрито.
Позовні вимоги мотивовані тим, що дії
Інспекції по проведенню перевірки
позивача є протиправними, оскільки
Законом України «Про охорону
навколишнього середовища» не
визначено способу контролю, ні порядку
проведення перевірки, а отже, Інспекція
та її посадові особи не мають
встановлених законом повноважень та
способів здійснення контролю у сфері
державного нагляду, що є порушенням ч. 4
ст. 4 Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності». Стосовно
зобов'язання позивача отримати дозвіл
на розміщення відходів та ліміт на
утворення та розміщення відходів (п. 2
припису) зазначив, що всі відходи, що
утворюються від виробничої діяльності
підприємства передаються на підставі
відповідних договорів для утилізації
чи переробки спеціалізованим
підприємствам. Також зазначив, що
позивач не здійснює діяльності з
розміщення відходів, а отже отримання
позивачем дозволу на розміщення
відходів, ведення їх обліку та
паспортизації не є обов'язковим.
Стосовно вимоги п. 5 припису на
отримання дозволу на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря позивач пояснив, що
стаціонарні джерела викидів
забруднюючих речовин, зокрема, Машина
Instron 4411 до вентиляційної системи не
підключені згідно технічного
призначення, а тому не здійснюють
викиди в атмосферне повітря. Щодо
вимоги п. 6 припису, а саме: укласти
угоду на збір та утилізацію
використаної тари та упаковки
зазначив, що вказане підтверджується
договором №15/1402-ІМ від 23.12.2010р.,
укладеним з ДП «Укрекоресурси». На цих
підставах, представник позивача
позовні вимоги підтримав повністю,
просив позов задовольнити.
Відповідач позовні вимоги
заперечив з підстав, викладених у
запереченні на позов від 18.10.2013 року.
Зазначив, що твердження позивача про
відсутність у Інспекції повноважень на
проведення перевірок спростовується
Порядком організації та проведення
перевірок суб'єктів господарювання
щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 10.09.2008р. №464,
яким встановлено порядок та спосіб
проведення перевірок, права та
обов'язки посадових осіб Інспекції та
суб'єктів господарювання. Стосовно
доводів позивача про відсутність у
останнього обов'язку на отримання
дозволу щодо розміщення відходів
зазначив, що п. «а» ст. 32 Закону України
«Про відходи» встановлено пряму
заборону ведення будь-якої
господарської діяльності, пов'язаної з
утворенням відходів, без одержання
відповідного дозволу від
уповноважених органів виконавчої
влади у сфері поводження з відходами.
Також вважає безпідставними посилання
позивача на договір №15/1402-ІМ від
23.12.2010р., укладений з ДП «Укрекоресурси»
на збір та утилізацію використаної
тари та упаковки, оскільки останній
втратив чинність 31.12.2011р.
На цих підставах, представник
відповідача проти позову заперечив,
просив у його задоволенні відмовити
Заслухавши пояснення
представників сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
вирішення спору по суті, суд прийшов до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі
наказу від 08.08.2013 року №516-і/п та
направлення № 1628 від 15.08.2013р.
Інспекцією проведено перевірку
дотримання вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами ТОВ «АВЕО-Компанія», за
наслідками якої складено акт №1628/06/1346
Перевіркою виявлено порушення,
зокрема: ст.ст.10, 11, 33 Закону України
«Про охорону атмосферного повітря»,
ст.ст. 17, 32, 33 Закону України «Про
відходи», постанови КМУ від 26.07.2001р. №915.
На підставі акту винесено припис №1628
від 29.08.2013р., яким зобов'язано позивача
організаційно-технічних заходів з
усунення виявлених недоліків, копії
наказу та плану заходів надати
Державній екологічній інспекції у
Львівській області в 10-денний строк з
дня отримання припису, отримати дозвіл
на розміщення та ліміти на утворення і
розміщення відходів по підприємству в
строк до 29.11.2013 року, розробити паспорти
на всі відходи підприємства в строк до
29.11.2013р., вести журнал первинного обліку
відходів, отримати дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, укласти угоду на збір та
утилізацію використаної тари та
упаковки до 29.11.2013р.
Не погоджуючись із приписом Інспекції,
позивач звернувся до суду.
Вирішуючи спір по суті, суд зазначає
Щодо тверджень позивача про те, що
Інспекція та її посадові особи не мають
встановлених законом повноважень та
способів здійснення контролю у сфері
державного нагляду (контролю) у певній
сфері господарської діяльності, суд
Правові та організаційні засади,
основні принципи і порядок здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю) визначає Закон України «Про
основні засади державного нагляду
контролю у сфері господарської
діяльності» (далі - Закон).
Відповідно до ст. 1 Закону, державний
нагляд (контроль) - діяльність
уповноважених законом центральних
органів виконавчої влади, їх
територіальних органів, державних
колегіальних органів, органів
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим, органів місцевого
самоврядування (далі - органи
державного нагляду (контролю)) в межах
повноважень, передбачених законом,
щодо виявлення та запобігання
порушенням вимог законодавства
суб'єктами господарювання та
забезпечення інтересів суспільства,
зокрема належної якості продукції,
робіт та послуг, прийнятного рівня
небезпеки для населення, навколишнього
природного середовища, заходи
державного нагляду (контролю) - планові
та позапланові заходи, які
здійснюються шляхом проведення
перевірок, ревізій, оглядів, обстежень
Згідно п. «а» ч. 1 ст. 20-2 Закону України
«Про охорону навколишнього
середовища», до компетенції
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику із
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів, у сфері охорони
навколишнього природного середовища
належить, зокрема, організація і
здійснення у межах компетенції
державного нагляду (контролю) за
додержанням центральними органами
виконавчої влади та їх територіальними
органами, місцевими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування в частині здійснення
делегованих їм повноважень органів
виконавчої влади, підприємствами,
установами та організаціями незалежно
від форми власності та господарювання,
громадянами України, іноземцями та
особами без громадянства, а також
юридичними особами - нерезидентами
вимог законодавства.
Відповідно до п. 4.2 Положення про
Державну екологічну інспекцію у
Львівській області, затвердженого
Наказом Державної екологічної
інспекції України від 12 грудня 2011 № 136,
Державна екологічна інспекція у
Львівській області здійснює державний
нагляд (контроль) за додержанням
територіальними органами центральних
органів виконавчої влади, місцевими
органами виконавчої влади, органами
місцевого самоврядування в частині
здійснення делегованих їм повноважень
органів виконавчої влади,
підприємствами, установами та
організаціями незалежно від форми
власності і господарювання,
громадянами України, іноземцями та
особами без громадянства, а також
юридичними особами - нерезидентами
вимог, зокрема, законодавства про
поводження з відходами, в т.ч.
дотримання вимог виданих дозволів на
здійснення операцій у сфері поводження
з відходами; дотримання вимог виданих
лімітів на утворення та розміщення
відходів; складання і ведення реєстру
об'єктів утворення відходів та реєстру
місць видалення відходів;
законодавства про охорону
атмосферного повітря, в т.ч. наявності
та додержання дозволів на викиди
забруднюючих речовин.
Відповідно до Законів України «Про
охорону навколишнього природного
середовища», «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності», Положення
про Міністерство охорони
навколишнього природного середовища
України від 02.11.2006 N 1524, затверджено
Порядок організації та проведення
перевірок суб'єктів господарювання
щодо дотримання вимог
природоохоронного законодавства,
затвердженого наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 10.09.2008р. №464
Згаданий вище Порядок визначає
процедуру проведення перевірок з
питань здійснення державного контролю
у сфері охорони навколишнього
природного середовища та оформлення їх
результатів (п.1.2), порядок проведення
перевірки (розділ 4 Порядку), права та
обов'язки перевіряючих та суб'єктів
Таким чином, твердження позивача про
те, що Інспекція та її посадові особи не
мають встановлених законом
повноважень та способів здійснення
контролю у сфері державного нагляду
(контролю), зокрема у сфері охорони
навколишнього природного середовища є
безпідставним та необґрунтованим.
Щодо тверджень позивача про
відсутність у останнього обов'язку на
отримання дозволу щодо розміщення
відходів, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
відходи», суб'єкти господарської
діяльності у сфері поводження з
відходами зобов'язані, зокрема,
запобігати утворенню та зменшувати
обсяги утворення відходів,
забезпечувати приймання та утилізацію
використаних пакувальних матеріалів і
тари, в яких знаходилася продукція цих
підприємств, установ та організацій -
суб'єктів господарської діяльності,
або укладати угоди з відповідними
організаціями на їх збирання та
утилізацію, на основі
матеріально-сировинних балансів
виробництва виявляти і вести первинний
поточний облік кількості, типу і складу
відходів, що утворюються, збираються,
перевозяться, зберігаються,
обробляються, утилізуються,
знешкоджуються та видаляються, і
подавати щодо них статистичну
звітність у встановленому порядку.
Відповідно до ст. 32 вказаного Закону, з
метою обмеження та запобігання
негативному впливу відходів на
навколишнє природне середовище та
здоров'я людини забороняється, зокрема,
вести будь-яку господарську
діяльність, пов'язану з утворенням
відходів, без одержання від
уповноважених органів виконавчої
влади у сфері поводження з відходами
лімітів на обсяги утворення та
розміщення відходів.
Згідно з ст. 33 Закону, на кожне місце чи
об'єкт зберігання або видалення
відходів складається спеціальний
паспорт, в якому зазначаються
найменування та код відходів (згідно з
державним класифікатором відходів), їх
кількісний та якісний склад,
походження, а також технічні
характеристики місць чи об'єктів
зберігання чи видалення і відомості
про методи контролю та безпечної
експлуатації цих місць чи об'єктів.
При цьому, позивач зазначає, всі
відходи, що утворюються від виробничої
діяльності підприємства передаються
на підставі відповідних договорів для
утилізації чи переробки
спеціалізованим підприємствам.
Однак, як встановлено судом, на
підприємстві на період проведення
перевірки були відсутні паспорти на
відходи, які утворюються під час
виробничої діяльності підприємства,
відсутній дозвіл на розміщення та
ліміт на утворення та розміщення
відходів, що є порушенням ст.ст. 17, 32, 33
Закону України «Про відходи», а
наявність відповідних договорів на
передачу окремих видів відходів не
звільняє позивача від обов'язку
отримання відповідного дозволу на
розміщення та ліміт на утворення та
розміщення відходів, передбаченого ст.
32 Закону України «Про відходи».
Щодо виконання п.6 припису про
зобов'язання укласти угоду на збір та
утилізацію використаної тари та
упаковки, суд встановив наступне.
Представником позивача долучено до
матеріалів справи договір №15/1402-ІМ від
23.12.2010р., (строк дії - до 31.12.2011р.) та
додаток №1 від 21.01.2013р. до договору
№15/1402-ІМ від 23.12.2010р., яким продовжено
дію договору до 31.12.2015р.
Однак, вказаного додатку під час
проведення перевірки контролюючому
органу надано не було. Відтак, вимога
про укладення такого договору
передбачена п.6 припису була
правомірною та підлягала виконанню.
Таким чином, на час розгляду справи,
обов'язок позивача щодо укладення
договору із спеціалізованою
організацією на збір та утилізацію
використаної тари та упаковки
Щодо викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря, без спеціального
дозволу, суд встановив наступне.
Як вбачається із акту перевірки, на
підприємстві виявлено 2 стаціонарних
джерела викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря, а саме: труби
витяжні, що здійснюють викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, що утворилися внаслідок
діяльності обладнання, під'єднаного до
вказаних труб за допомогою
вентиляційної системи Машина Kampf «Unial»,
При цьому, наявність на підприємстві
труб витяжних не спростовує позивач в
своїх запереченнях, а лише вказує на те,
що згадане обладнання до вентиляційної
системи не підключено згідно
технічного призначення, а тому не
здійснює викидів в атмосферне повітря.
Відтак вважає, що у позивача відсутній
обов'язок на отримання дозволу на
викиди забруднюючих речовин в
Суд зазначає, що правові і
організаційні основи та екологічні
вимоги в галузі охорони атмосферного
повітря визначає Закон України "Про
охорону атмосферного повітря" від
16.10.1992р. №2707-XII, статтею 10 якого
передбачено, що підприємства, установи,
організації та громадяни - суб'єкти
підприємницької діяльності, що
здійснюють викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря та
діяльність яких пов'язана з впливом
фізичних та біологічних факторів на
його стан, зобов'язані, зокрема,
організаційно-господарські, технічні
та інші заходи щодо забезпечення
виконання вимог, передбачених
стандартами та нормативами
екологічної безпеки у галузі охорони
атмосферного повітря, дозволами на
викиди забруднюючих речовин тощо (п. 1 ч.
1 ст. 10 цього Закону).
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України
"Про охорону атмосферного повітря"
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами можуть здійснюватися після
отримання дозволу, виданого суб'єкту
господарювання, об'єкт якого належить
до другої або третьої групи, обласними,
Київською, Севастопольською міськими
державними адміністраціями, органом
виконавчої влади Автономної
Республіки Крим з питань охорони
навколишнього природного середовища
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері санітарного та
епідемічного благополуччя населення.
Згідно з ст. 12 згаданого Закону,
господарська чи інші види діяльності,
пов'язані з порушенням умов і вимог до
викидів забруднюючих речовин в
атмосферне повітря і рівнів впливу
фізичних та біологічних факторів на
його стан, передбачених дозволами, може
бути обмежена, тимчасово заборонена
(зупинена) або припинена відповідно до
Таким чином, проведеною перевіркою
встановлено факт використання
відповідачем стаціонарних джерел
(труби витяжні 2 шт.) забруднення
атмосферного повітря без відповідного
на це дозволу, що є порушенням вимог ст.
7, 10, 11, 33 Закону України «Про охорону
атмосферного повітря».
Враховуючи вищевикладене, суд
погоджується із висновками фактичної
перевірки позивача та правомірністю
застосованого припису № 1628/06 від
29.08.2013р. за виявлені порушення та не
знаходить підстав для його скасування,
оскільки такий винесений на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог ст. 94 КАС України такі
стягненню зі сторін не підлягають.
Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 128, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні позову відмовити.
Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення. В разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст. 254
КАС України.

Повний текст постанови складений та
підписаний 15.01.2014 року.

Суддя
Братичак У.В.