Справа № 2506/8810/12 (2а/2506/1638/12)
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/800/11935/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Деснянського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції про визнання незаконними та
скасування постанови про закінчення
виконавчого провадження, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Деснянського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції на постанову Деснянського
районного суду м. Чернігова від 06
листопада 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 січня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Деснянського відділу
Державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції визнання дій щодо винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження незаконними та скасування
постанови.

Постановою Деснянського районного
суду м. Чернігова від 06 листопада 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року, позов задоволено частково.
Визнано незаконною та скасовано
постанову заступника начальника
Деснянського відділу Державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції Шило Т. О.
про закінчення виконавчого
провадження № 33588906 від 17 вересня 2012
року. В задоволенні решти позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Деснянський відділ
Державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 26 липня 2012 року
заступником начальника Деснянського
відділу ДВС ЧМУЮ відкрите виконавче
провадження №33588906 з виконання
виконавчого листа № 2-а-2259/09 виданого
21 лютого 2012 року про зобов'язання УПФУ в
Деснянському районі м. Чернігова
(правонаступником якого є Управління
Пенсійного Фонду України в м.
Чернігові) провести перерахунок пенсії
ОСОБА_3 за період з 02 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року, встановивши підвищення
як дитині війни у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком та
виплатити їй заборгованість за
відрахуванням вже сплаченої суми.

17 вересня 2012 року заступником
начальника Деснянського відділу ДВС
Чернігівського МУЮ Шило Т. О. на
підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження» винесена
постанова про закінчення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 2-а-2259/09 виданого 21
лютого 2012 року Деснянським районним
судом м. Чернігова. Згідно змісту
вказаної постанови встановлено, що
постанову Деснянського районного суду
м. Чернігова, на підставі якої
було видано виконавчий лист №№ 2-а-2259/09
виданого 21 лютого 2012 року неможливо
виконати без участі боржника.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
і суд апеляційної інстанції, дійшов
висновку, що при винесенні постанови
державним виконавцем Деснянського
відділу ДВС Чернігівського міського
управління юстиції м. Чернігова не
було дотримано вимоги п. 11 ч. 1 ст. 49, ч.З
ст.75 Закону України «Про виконавче
провадження», а тому вона є незаконною.

Такий висновок судів попередніх
інстанцій відповідає обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
регулюється Законом України від 21
квітня 1999 року, № 606-XIV «Про виконавче
провадження».

Згідно статті 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до статті 2 та статті 4
Закону України «Про виконавче
провадження» примусове виконання
рішень в Україні покладається на
Державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України. Інші органи, установи,
організації і посадові особи
здійснюють виконавчі дії у випадках,
передбачених законом на вимогу чи за
дорученням державного виконавця.

Статтею 11 вище вказаного Закону
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний вжити заходів примусового
виконання рішень, встановлених цим
Законом неупереджено, своєчасно,
повно вчиняти виконавчі дії, які
спрямовані на завершення виконавчого
провадження.

Відповідно до статті 5 Закону України
«Про виконавче провадження» вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Державному виконавцю повинні бути
безоплатно надані у встановлений ним
строк інформація, документи або їх
копії, необхідні для здійснення його
повноважень. Невиконання законних
вимог державного виконавця тягне за
собою відповідальність згідно із
законом.

Статтею 7 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, що державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права у
точній відповідності із законом і не
допускати в своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян та
юридичних осіб.

Відповідно до частини 2 статті 89
вказаного Закону у разі повторного
невиконання рішення боржником без
поважних причин державний виконавець у
тому ж порядку накладає на нього штраф
у подвійному розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Згідно статті 90 Закону України «Про
виконавче провадження» за порушення
вимог цього Закону, невиконання
законних вимог державного виконавця
фізичними, юридичними чи посадовими
особами, несвоєчасне подання або
неподання звітів про відрахування із
заробітної плати та інших доходів
боржника, неподання або подання
неправдивих відомостей про доходи і
майновий стан боржника, а також
неповідомлення боржником про зміну
місця проживання чи місцезнаходження
або місця роботи (отримання доходів), а
також за неявку без поважних причин за
викликом державного виконавця винні
особи несуть відповідальність у
встановленому законом порядку.

За наявності ознак злочину в діях
особи, яка умисно перешкоджає
виконанню рішення чи іншим чином
порушує вимоги закону про виконавче
провадження, державний виконавець
складає акт про порушення і
звертається до правоохоронних органів
з поданням (повідомленням) про
притягнення особи до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідач не вчинив
всіх передбачених Законом України «Про
виконавче провадження» дій, для
належного виконання рішення суду, а
виніс постанову про закриття
виконавчого провадження посилаючись
на пункт 11 частини 1 статті 49 Закону
України «Про виконавче провадження», а
саме, виконавче провадження підлягає
закінченню у випадку повернення
виконавчого документу до суду чи
іншого органу (посадової особи), які
видали виконавчий документ, у випадку
передбаченому частиною 3 статті 75 цього
Закону.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій,
що дана обставина не є підставою для
закінчення виконавчого провадження,
оскільки відповідач по справі є
державним органом, який не
ліквідовується, і якщо рішення
неможливо виконати на даний момент, то
це не виключає можливість його
виконання взагалі.

Таким чином, рішення суду, яке набрало
законної сили повинно бути виконане, а
інші обставини щодо його невиконання
суперечать основним принципам права,
судами також правомірно не прийнято до
уваги відсутність фінансування
вказаного органу.

Повно та всебічно дослідивши всі
обставини справи та давши належну
правову оцінку доказам, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, що при
винесенні постанови державним
виконавцем Деснянського відділу ДВС
Чернігівського міського управління
юстиції м. Чернігова не було дотримано
вимоги Закону України «Про виконавче
провадження», а тому вона є незаконною
та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Деснянського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції залишити без задоволення, а
постанову Деснянського районного суду
м. Чернігова від 06 листопада 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: