Справа № 234/16286/13-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кравченко О.Ю.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року справа №234/16286/13-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,

при секретарі: Борисовій А.А.,

за участю: відповідача Попурій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Попурій
Олександра Володимировича на
постанову Краматорського міського
суду Донецької області від 19 грудня 2013
року в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_3 до міського відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в Донецькій
області в особі заступника начальника
Краматорського міського відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в Донецькій
області Попурій Олександра
Володимировича про часткове
скасування рішення про примусове
повернення із України громадянина
Російської Федерації та заборону
в'їзду в Україну, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, громадянин Російської
Федерації ОСОБА_3, звернувся до суду з
даним позовом, в якому просив скасувати
рішення заступника начальника
Краматорського міського відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в Донецькій
області Попурій О.В. № 2 від 20.11.2013 р. в
частині заборони йому як громадянину
Російської Федерації, в'їзду на
територію України строком на 3 роки, до
19.11.2016 року.

Постановою Краматорського міського
суду Донецької області від 19 грудня 2013
року позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з таким рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову. На обґрунтування
апеляційної скарги посилається на
положення ст. 26 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» та зазначає, що діяв
правомірно, крім того, зауважує, що як
Краматорський МВ ГУДМС України в
Донецькій області, так і він, як
заступник начальника міського відділу,
не є належними відповідачами, оскільки
належним відповідачем у даній справі
може бути лише Головне управління
Державної міграційної служби України в
Донецькій області, яке є юридичною
особою.

В судовому засіданні апелянт доводи
апеляційної скарги підтримав і просив
її задовольнити.

Належним чином повідомлені про час і
місце розгляду справи позивач та його
представник до суду не прибули, що,
відповідно до ч.4 ст.196 КАС України, не є
перешкодою для судового розгляду
справи судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників судового розгляду,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду
дійшла до наступного.

Так, судом установлено і вбачається з
матеріалів справи, що 24.07.2013 року
громадянин Російської Федерації
ОСОБА_3 прибув на територію України на
автотранспорті через КПП
«Харків-пасажирський з приватною метою
по паспорту громадянина Російської
Федерації. Строк його первинної
реєстрації закінчився 21.10.2013 року,
проте, позивач територію України не
залишив, із заявою про продовження
терміну перебування в Україні не
звернувся, тобто, проживав в Україні за
документами, термін дії яких
закінчився, чим порушив правила
перебування в Україні, установленні
для іноземців, у зв»язку з чим
постановою заступника начальника
Краматорського МВ ГУ УДМС у Донецькій
області Попурій О.В. позивача було
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП та
накладено стягнення у вигляді штрафу в
розмірі 510 грн., який позивачем сплачено
19.11.2013 року.

Крім того, під час перебування в
Україні позивач скоїв адміністративне
правопорушення у вигляді дрібного
викрадення чужого майна шляхом
крадіжки, за що постановою
Краматорського міського суду
Донецької області від 24.09.2013 року його
було притягнуто до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст.51 КУпАП та
накладено стягнення у вигляді штрафу в
сумі 170 грн., який позивачем сплачено
також 19.11.2013 року.

20.11.2013 року заступником начальника
Краматорського міського відділу ГУДМС
України в Донецькій області Попурій
О.В. прийнято рішення №2, відповідно до
якого громадянина Російської
Федерації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
примусово повернуто за межі України,
зобов'язано покинути територію України
у термін до 01.12.2013 року, а також
заборонено в'їзд в Україну строком на 3
роки - до 19.11.2016 року.

Викладені обставини не є спірними,
предметом даного позову є
правомірність наведеного рішення в
частині заборони позивачеві в»їзду в
Україну.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб»єктів владних
повноважень адміністративні суду
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несправедливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб»єкта владних
повноважень обов»язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
відповідач не довів суду правомірність
прийнятого рішення, оскільки воно
прийнято без дотримання необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення, а також не
відповідає тяжкості вчиненого
адміністративного правопорушення та
особі позивача, тобто, є
необґрунтованим.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, згідно з ч.ч. 1,2,3 ст.26 Закону України
від 22.09.2011 № 3773-УІ "Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства",
іноземець або особа без громадянства
можуть бути примусово повернуті в
країну походження або третю країну,
якщо їх дії порушують законодавство
про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства або суперечать
інтересам забезпечення національної
безпеки України чи охорони
громадського порядку, або якщо це
необхідно для охорони здоров'я, захисту
прав і законних інтересів громадян
України за рішенням центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органу Служби безпеки
України або органу охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України), з подальшим
повідомленням протягом 24 годин
прокурору про підстави прийняття
такого рішення. У рішенні про примусове
повернення зазначається строк,
протягом якого іноземець або особа без
громадянства повинні виїхати з
України. Зазначений строк не повинен
перевищувати 30 днів з дня прийняття
рішення.

Рішення про примусове повернення
іноземців та осіб без громадянства,
зазначених у частині першій цієї
статті, може супроводжуватися
забороною щодо подальшого в'їзду в
Україну строком на три роки. Строк
заборони щодо подальшого в'їзду в
Україну обчислюється з дня винесення
такого рішення. Порядок виконання
рішення про заборону щодо подальшого
в'їзду в Україну визначає Кабінет
Міністрів України.

Один із примірників рішення про
примусове повернення іноземців та осіб
без громадянства видається іноземцю
або особі без громадянства, стосовно
яких воно прийнято. У рішенні
зазначаються підстави його прийняття,
порядок оскарження та наслідки
невиконання. Форма рішення про
примусове повернення іноземців та осіб
без громадянства затверджується
спільним наказом Міністерства
внутрішніх справ України, Служби
безпеки України та центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
захисту державного кордону.

В ч.1 ст. 13 цього Закону наведений
перелік підстав для заборони в»їзду в
України іноземців та осіб без
громадянства, а саме: в'їзд в Україну
іноземцю або особі без громадянства не
дозволяється:

в інтересах забезпечення національної
безпеки України або охорони
громадського порядку;

якщо це необхідно для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України та інших осіб, які
проживають в Україні;

якщо при клопотанні про в'їзд в Україну
така особа подала про себе завідомо
неправдиві відомості або підроблені
документи;

якщо паспортний документ такої особи,
віза підроблені, зіпсовані чи не
відповідають установленому зразку або
належать іншій особі;

якщо така особа порушила у пункті
пропуску через державний кордон
України правила перетинання
державного кордону України, митні
правила, санітарні норми чи правила або
не виконала законних вимог посадових
та службових осіб органів охорони
державного кордону, органів доходів і
зборів та інших органів, що здійснюють
контроль на державному кордоні;

якщо під час попереднього перебування
на території України іноземець або
особа без громадянства не виконали
рішення суду або органів державної
влади, уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або мають
інші не виконані майнові зобов'язання
перед державою, фізичними або
юридичними особами, включаючи
пов'язані з попереднім видворенням, у
тому числі після закінчення терміну
заборони подальшого в'їзду в Україну.

Оскаржуване рішення прийнято на
виконання вимог статті 26 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства» (а.с.9).

Як наголошувалось вище, позивач під час
перебування на території України
скоїв крадіжку в приміщенні магазину
(а.с.25) , що, в свою чергу, є порушенням
прав і законних інтересів громадян
України та інших осіб, які проживають в
Україні, а також громадського порядку.

Доводи позивача про те, що його
своєчасному зверненню до
компетентного органу для продовження
перебування на території України
перешкодила хвороба, на погляд судової
колегії, не заслуговують на увагу,
оскільки, як вбачається з наданої до
суду довідки міської лікарні №2
м.Краматорська (а.с.24), ОСОБА_3
знаходився на лікуванні з 25.11.2013 року , в
той час, як строк його перебування в
Україні закінчився 21.10.2013 року, тобто,
на місяць раніше, до того ж, у своїх
поясненнях, викладених в протоколі про
адміністративне правопорушення від
13.12.2013 (а.с.30), позивач про такі обставини
не повідомляв.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
висновки суду першої інстанції не
відповідають обставинам справи, тому
постанова суду підлягає скасуванню.

Щодо доводів апелянта про неналежність
відповідача, колегія суддів зазначає
наступне.

Як вбачається з п.1.5 Інструкції про
примусове повернення і примусове
видворення з України іноземців та осіб
без громадянства, затвердженої
спільним наказом МВС України,
Адміністрації Прикордонної служби
України та Служби безпеки України
№353/271/150 від 23.04.2012 р., зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 21.05.2012р.,
іноземці можуть бути примусово
повернуті в країну походження або
третю країну, зокрема, на підставі
рішення територіальних органів та
територіальних підрозділів ДМС.

Посадовою Інструкцією заступника
начальника Краматорського МВ ГУ ДМС
України в Донецькій області
установлено, що він, серед іншого,
виконує завдання, покладені на
Державну міграційну службу, в тому
числі щодо координації діяльності
служби з протидії незаконній міграції.

Частиною 3 статті 50 КАС України
установлено, що відповідачем в
адміністративній справі є суб»єкт
владних повноважень, при цьому, згідно
з п.7 ч.1 ст.2 КАС України, суб»єкт владних
повноважень - це орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший
суб»єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що в даному
випадку посадова особа, якою прийнято
оскаржуване рішення, є належним
відповідачем у справі.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст.183-5,196,198,202,205,207,211,212,254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Попурій Олександра
Володимировича на постанову
Краматорського міського суду
Донецької області від 19 грудня 2013 року -
задовольнити частково.

Постанову Краматорського міського
суду Донецької області від 19 грудня 2013
року в адміністративній справі №
234/16286/13-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
міського відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
Донецькій області в особі заступника
начальника Краматорського міського
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
Донецькій області Попурій Олександра
Володимировича про часткове
скасування рішення про примусове
повернення із України громадянина
Російської Федерації та заборону
в'їзду в Україну - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Л.В.Губська

Судді:
Т.Г. Арабей

І.В.
Геращенко