Справа № 801/11395/13-а
Суддя: Ольшанська Т.С.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 січня 2014 р. Справа №801/11395/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючого судді Ольшанської Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, за участю секретаря
судового засідання Сидельової
М.В.,представника позивача- Пазовський
Г.С. паспорт НОМЕР_1, Гайворонська С.А.
довіреність № б/н від 16.07.13,
представника відповідача- Усеїнова О.Ш.
паспорт НОМЕР_2, адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нафта-трейд"

до Державної податкової інспекції у
м. Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 06.12.2013
№,

Обставини справи: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Нафта-трейд" звернулось до Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Сімферополі Головного
управління Міндоходів в АР Крим про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
06.12.2013 №.

Представники позивача у судовому
засіданні, яке відбулось 16.01.2014,
наполягали на задоволенні
адміністративного позову у повному
обсязі.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення адміністративного
позову.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1 статтю 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до підпункту 41.1.1 пункту 41.1
статті 41 Податкового кодексу України
контролюючими органами є органи
державної податкової служби - щодо
податків, які справляються до бюджетів
та державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

На підставі направлення виданого ДПІ у
м. Сімферополі від 29.10.2013 №838/22.8 та
наказу ДПІ у м. Сімферополі від 17.10.2013
№872, згідно із пунктом 20.1.4 статті 20,
пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу
України, згідно затвердженого плану
проведення перевірок, проведена
планова документальна виїзна
перевірка Товариства з обмеженою
відповідальністю "Нафта-Трейд" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства з
01.01.2010 по 31.12.2012.

За результатами перевірки складений
акт від 25.11.2013 №1408/22.8/32168208, в якому
зафіксоване порушення Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Нафта-Трейд":

- пункту 198.1, пункту 198.6 статті 198, статті
201 Податкового кодексу України, а саме
збільшено суму податку на додану
вартість, що підлягає сплаті в бюджет
за 2012 рік у сумі 267865,00 грн., у тому числі
по періодах:

липень 2012 року на суму 106757,00 грн.;

серпень 2012 року на суму 63949,00 грн.;

жовтень 2012 року на суму 71920,00 грн.;

листопад 2012 року на суму 25239,00 грн..

-підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49,
пункту 51.1 статті 51, підпункту "б" пункту
176.2 статті 176 Податкового кодексу
України, до звіту по ф.1-ДФ не включені
суми виплат фізичним
особам-підприємцям у 1-4 кварталі 2011
року, 1-4 кварталі 2012 року, не включені
суми повторної фінансової допомоги, що
отримується платниками податку у 1-4
кварталі 2011-2012 років.

По результатам акту перевірки винесене
податкове повідомлення-рішення від
06.12.2013 № про збільшення грошового
зобов'язання з ПДВ на загальну суму
401797,50 грн., у тому числі 267865,00 грн. за
основним платежем та 133932,50 грн. за
штрафними санкціями;

Не погодившись з даними податковими
повідомленнями-рішеннями, позивачем
було оскаржено у судовому порядку до
Окружного адміністративного суду АР
Крим.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти на
підстава, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: суд вирішує справи
відповідно до Конституції та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України; суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Податковим кодексом України
вимагається від платників податків
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податки та
збори, своєчасно подавати у строки
декларації, звітність та інші
документи, пов'язані з обчисленням і
сплатою податків та зборів та усувати
самостійно виявлені помилки.

Для цілей оподаткування платники
податків відповідно до пункту 44.1
статті 44 Податкового кодексу України
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Згідно зі статтею 200 Податкового
кодексу сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені розділом
V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (пункт 200.3 статті
200 Кодексу).

Згідно з пунктом 200.4 статті 200 Кодексу,
якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
статті 200 Кодексу, має від'ємне
значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг;

6) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Пунктом 200.5 статті 200 Кодексу визначено
перелік осіб та умови, за яких такі
особи не мають права на отримання
бюджетного відшкодування.

Разом з тим Кодексом не передбачено
можливості позбавлення права таких
осіб на формування податкового кредиту
на підставі відсутності у них права на
бюджетне відшкодування.

Стаття 109 Кодексу визначає податкове
правопорушення як підставу юридичної
відповідальності, передбаченої цим
Кодексом та іншими законами України за
таке правопорушення. Податковими
правопорушеннями є протиправні діяння
(дія чи бездіяльність) платників
податків, податкових агентів, та/або їх
посадових осіб, а також посадових осіб
контролюючих органів, що призвели до
невиконання або неналежного виконання
вимог, установлених цим Кодексом та
іншим законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи.

Протиправність податкового
правопорушення є діянням, яке призвело
до невиконання або неналежного
виконання вимог, установлених ПК
України, контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи.

Подання платником до контролюючого
органу усіх належним чином оформлених
первинних документів, передбачених
податковим законодавством, з ціллю
отримання податкової вигоди є
підставою для її отримання, якщо
податковий орган не доведе
неправдивість, недостовірність або
суперечливість відомостей, що
містяться у таких документах.

Порядок заповнення і подання
податкової звітності, затверджений
наказом Міністерства фінансів України
25.11.2011 N 1492 "Про затвердження форм та
Порядку заповнення і подання
податкової звітності" (далі - Порядок
№1492), який зареєстрований у
Міністерстві юстиції України 20.12.2011 за N
1490/20228, за підпунктом 4.6.2 пункту 4
розділу V Порядку N1492, якщо в результаті
розрахунку значення різниці між сумою
податкових зобов'язань і податкового
кредиту отримано від'ємне значення, то
заповнюється рядок 19 декларації.

Згідно пункту 4.6.4. Порядку №1492, якщо в
наступному звітному податковому
періоді різниця між сумою податкових
зобов'язань і сумою податкового
кредиту з урахуванням залишку такого
від'ємного значення минулого звітного
(податкового) періоду, що включається
до складу податкового кредиту
поточного звітного (податкового)
періоду, має від'ємне значення (рядок 22
декларації), до декларації 0110 подається
(Д2) (додаток 2).

Згідно статті 202 Податкового кодексу
України звітним (податковим) періодом є
один календарний місяць.

Відповідно до статті 134 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є: прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу;
дохід (прибуток) нерезидента, що
підлягає оподаткуванню згідно зі
статтею 160 цього Кодексу, з джерелом
походження з України.

Пунктами 138.1, 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України встановлено, що
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку здійснює виробництво товарів,
виконання робіт, надання послуг з
довготривалим (більше одного року)
технологічним циклом виробництва за
умови, що договорами, укладеними на
виробництво таких товарів, виконання
робіт, надання послуг, не передбачено
поетапної їх здачі, до витрат звітного
податкового періоду включаються
витрати, пов'язані з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг у цьому періоді. Платник податку
для визначення об'єкта оподаткування
має право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Пунктом 138.8 статті 138 Податкового
кодексу України встановлено, що
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, а саме: прямих матеріальних
витрат; прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Статтею 198 Податкового кодексу України
передбачено право платників податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту, яким є сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду
(підпункт 14.1.181 пункт 14.1 стаття 14
Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (пункт 198.3 стаття 198
Податкового кодексу України).

Відповідно до пункт 198.6 стаття 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках
обов'язкові реквізити.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (пункт 201.6 стаття 201
Податкового кодексу України).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Не дає права на віднесення сум податку
до податкового кредиту податкова
накладна, виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду (підпункт 201.8-201.9
статті 201 Податкового кодексу України).

Вищевикладені положення свідчать, що
до податкового кредиту відносяться
суми податку на додану вартість,
сплачені за наслідками господарської
операції з придбанням товарів, що
фактично мала місце, в результаті якої
платник податку використовує придбані
товари у власній господарській
діяльності.

Відповідно до Постанови Верховного
Суду України від 27.03.2012 № 21-737во10,
надання податковому органу належним
чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковий орган не
встановив та не довів, що відомості, які
містяться в цих документах, неповні,
недостовірні та (або) суперечливі, є
наслідком укладення нікчемних
правочинів або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних в яких установлена
судом.

Таким чином, докази, на які послалися
суди на обґрунтування своїх рішень, є
обов'язковими, але не вичерпними,
оскільки предмет доказування у справі,
що розглядається, становлять
обставини, що підтверджують або
спростовують реальність здійснення
самої господарської операції (поставки
товару), а відтак і обґрунтованість
визначення податкового кредиту
позивача.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, котрі беруть участь у справі, та
інших обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, на
підставі пояснень сторін, третіх осіб
та їхніх представників, показань
свідків, письмових і речових доказів,
висновків експертів.

23.09.2002 виконавчим комітетом
Сімферопольської міської ради АР Крим
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Нафта-Трейд" надане
свідоцтво про державну реєстрацію
юридичної особи.

Місцезнаходження суб'єкта
господарювання відповідно до
свідоцтва про державну реєстрацію: 95048,
АР Крим, м. Сімферополь, вул. Рубаченко,
буд. 21.

Платником податків здійснюються
наступні види господарської
діяльності:

Код КВЕД 46.11 Діяльність посередників у
торгівлі сільськогосподарською
сировиною, живими тваринами,
текстильною сировиною та
напівфабрикатами;

Код КВЕД 46.12 Діяльність посередників у
торгівлі паливом, рудами, металами та
промисловими хімічними речовинами;

Код КВЕД 46.21 Оптова торгівля зерном,
необробленим тютюном, насінням і
кормами для тварин;

Код КВЕД 46.71 Оптова торгівля твердим,
рідким, газоподібним паливом і
подібними продуктами (основний);

Код КВЕД 47.30 Роздрібна торгівля
пальним.

За період з 01.01.2010 по 31.12.2012 Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Нафта-Трейд" мало господарським
стосунки з Товариством з обмеженою
відповідальністю "Атан-Крим".

Згідно статті 3 Господарського кодексу
України під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність). Сферу господарських
відносин становлять
господарсько-виробничі,
організаційно-господарські та
внутрішньогосподарські відносини.
Господарсько-виробничими є майнові та
інші відносини, що виникають між
суб'єктами господарювання при
безпосередньому здійсненні
господарської діяльності.

Відповідно до статі 265 Господарського
кодексу України, за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму. Договір поставки
укладається на розсуд сторін або
відповідно до державного замовлення.
Сторонами договору поставки можуть
бути суб'єкти господарювання,
зазначені у пунктах 1, 2 частини другої
статті 55 цього Кодексу. Сторони для
визначення умов договорів поставки
мають право використовувати відомі
міжнародні звичаї, рекомендації,
правила міжнародних органів та
організацій, якщо це не заборонено
прямо або у виключній формі цим
Кодексом чи законами України. Поставка
товарів без укладення договору
поставки може здійснюватися лише у
випадках і порядку, передбачених
законом. Реалізація суб'єктами
господарювання товарів
негосподарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
купівлі-продажу.

Таким чином договір поставки є
консенсуальним, двостороннім і
оплатним.

Судом встановлено, що між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Нафта-Трейд" (покупець) та Товариством
з обмеженою відповідальністю
"Атан-Крим" (постачальник) укладений
договір поставки від 01.01.2011 №22-СФ/СНМТ.

Згідно даного договору, постачальник
зобов'язується передати у встановлені
терміни паливно-мастильні матеріали у
власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти ПММ і сплатити
за них визначену цим договором грошову
суму.

На виконання умов вказаного договору
сторонами підписані:

видаткова накладна від 07.07.2012 №18233/3 на
загальну суму 74211,00 грн., у тому числі
ПДВ-12368,50 грн.;

видаткова накладна від 11.07.2012 №18392/3 на
загальну суму 80502,30 грн., у тому числі
ПДВ- 13417,05 грн.;

видаткова накладна від 20.07.2012 №18863/3 на
загальну суму 69012,30 грн., у тому числі
ПДВ- 11502,05 грн.;

видаткова накладна від 24.07.2012 №18969/3 на
загальну суму 88285,50 грн., у тому числі
ПДВ- 14714,25 грн.;

видаткова накладна від 24.07.2012 №18968/3 на
загальну суму 86343,00 грн., у тому числі
ПДВ- 14390,50 грн.;

видаткова накладна від 24.07.2012 №18988/3 на
загальну суму 41152,50 грн., у тому числі
ПДВ- 6858,75 грн.;

видаткова накладна від 26.07.2012 №19090/3 на
загальну суму 65148,00 грн., у тому числі
ПДВ- 10858,00 грн.;

видаткова накладна від 16.08.2012 №20096/3 на
загальну суму 68041,60 грн., у тому числі
ПДВ- 11340,27 грн.;

видаткова накладна від 11.07.2012 №18391/3 на
загальну суму 68825,70 грн., у тому числі
ПДВ- 11470,95 грн.;

видаткова накладна від 18.07.2012 №18723/3 на
загальну суму 67062,80 грн., у тому числі
ПДВ- 11177,13 грн.;

видаткова накладна від 16.08.2012 №20097/3 на
загальну суму 80038,40 грн., у тому числі
ПДВ- 13339,73 грн.;

видаткова накладна від 16.08.2012 №20101/3 на
загальну суму 70722,90 грн., у тому числі
ПДВ- 11787,15 грн.;

видаткова накладна від 29.08.2012 №20641/3 на
загальну суму 77031,50 грн., у тому числі
ПДВ- 12838,58 грн.;

видаткова накладна від 29.08.2012 №20640/3 на
загальну суму 87859,00 грн., у тому числі
ПДВ- 14643,17 грн.;

видаткова накладна від 05.10.2012 №22255/3 на
загальну суму 47232,00 грн., у тому числі
ПДВ- 7872,00 грн.;

видаткова накладна від 18.10.2012 №22671/3 на
загальну суму 69868,90 грн., у тому числі
ПДВ- 11644,82 грн.;

видаткова накладна від 24.10.2012 №22859/3 на
загальну суму 80891,20 грн., у тому числі
ПДВ- 13481,87 грн.;

видаткова накладна від 24.10.2012 №22858/3 на
загальну суму 71900,60 грн., у тому числі
ПДВ- 11983,43 грн.;

видаткова накладна від 24.10.2012 №22860/3 на
загальну суму 85438,80 грн., у тому числі
ПДВ- 14239,80 грн.;

видаткова накладна від 30.10.2012 №23039/3 на
загальну суму 76190,40 грн., у тому числі
ПДВ- 12698,40 грн.;

видаткова накладна від 26.11.2012 №23775/3 на
загальну суму 68464,50 грн., у тому числі
ПДВ- 11410,75 грн.;

видаткова накладна від 30.11.2012 №23929/3 на
загальну суму 82971,00 грн., у тому числі
ПДВ- 12828,50 грн..

На виконання вимог законодавства про
спростування реальності вказаних
операцій відповідачем не надано
належних доказів, яки б свідчили
протилежне.

У зв'язку з чим суд приходить до
висновку про оформлення господарських
операцій у відповідності до їх
реального змісту.

На підтвердження отриманих товарів
позивач надав до матеріалів справи
копії накладних, в яких зазначено
найменування та відповідні банківські
реквізити постачальника, існує
посилання на договір на підставі якого
проводиться поставка, порядковий номер
накладної та дата її виписки,
найменування товару, одиниця виміру,
кількість товару, ціна, сума, ПДВ,
вартість з урахуванням ПДВ, підпис
особи та печатка постачальника, підпис
особи з вказівкою на довіреність -
замовника.

Судом зазначається, що надані
позивачем на підтвердження здійснення
відповідних господарських операцій
накладні, оформлені належним чином,
містять усі необхідні реквізити,
відтиски мокрих печаток, підписи
уповноважених осіб, тобто, оформлені у
відповідності до норм Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV,
зокрема, містять відомості про
господарські операції та
підтверджують їх здійснення.

На підставі наведеного суд робить
висновок про наявність належним чином
оформлених документів первинного
бухгалтерського обліку в позивача.

Згідно відомостей офіційного сайту
Державної податкової служби України
(http://minrd.gov.ua/reestr) дата реєстрації
свідоцтва платника ПДВ, а саме ТОВ
"Атан-Крим"- 12.11.2002.

Тобто на момент здійснення відповідних
операцій мало повноваження виписувати
податкові накладні.

26.11.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №23775 на суму 68464,50
грн., у тому числі ПДВ у сумі 11410,75 грн.;

30.10.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №23039 на суму 76190,40
грн., у тому числі ПДВ у сумі 12698,40 грн.;

24.10.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №22859 на суму 80891,20
грн., у тому числі ПДВ у сумі 13481,87 грн.;

24.10.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №22860 на суму 85438,80
грн., у тому числі ПДВ у сумі 14239,80 грн.;

24.10.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №22858 на суму 71900,60
грн., у тому числі ПДВ у сумі 11983,43 грн.;

18.10.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №22671 на суму 69868,90
грн., у тому числі ПДВ у сумі 11644,82 грн.;

05.10.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №22255 на суму 47232,00
грн., у тому числі ПДВ у сумі 7872,00 грн.;

29.08.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №20640 на суму 87859,00
грн., у тому числі ПДВ у сумі 14643,17 грн.;

29.08.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №20641 на суму 77031,50
грн., у тому числі ПДВ у сумі 12838,58 грн.;

16.08.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №20101 на суму 70722,90
грн., у тому числі ПДВ у сумі 11787,15 грн.;

16.08.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №20096 на суму 68041,60
грн., у тому числі ПДВ у сумі 11340,27 грн.;

16.08.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №20097 на суму 80038,40
грн., у тому числі ПДВ у сумі 13339,73 грн.;

26.07.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №19090 на суму65148,00
грн., у тому числі ПДВ у сумі 10858,00 грн.;

24.07.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №18969 на суму 88285,50
грн., у тому числі ПДВ у сумі 14714,25 грн.;

24.07.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №18968 на суму 86343,00
грн., у тому числі ПДВ у сумі 14390,50 грн.;

24.07.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №18988 на суму 41152,50
грн., у тому числі ПДВ у сумі 6858,75 грн.;

18.07.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №18723 на суму 67062,80
грн., у тому числі ПДВ у сумі 11177,13 грн.;

20.07.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №18863 на суму 69012,30
грн., у тому числі ПДВ у сумі 11502,05 грн.;

11.07.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №18391 на суму 68825,70
грн., у тому числі ПДВ у сумі 11470,95 грн.;

11.07.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №18392 на суму 80502,30
грн., у тому числі ПДВ у сумі 13417,05 грн.;

30.11.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №23929 на суму 82971,00
грн., у тому числі ПДВ у сумі 13828,50 грн.;

07.07.2012 на адресу позивача виписана
податкова накладна №18233 на суму 74211,00
грн., у тому числі ПДВ у сумі 12368,50 грн..

У якості підстави для зменшення
податкового кредиту податковий орган
зазначає про порушення постачальником
статей 198.1, 198.6, 201 Податкового кодексу
України щодо неправомірної виписки
податкових накладних.

Судом зазначається, що надані
позивачем на підтвердження здійснення
відповідних господарських операцій
податкова накладна, видаткова
накладна, платіжне доручення, які
оформлені належним чином, містять усі
необхідні реквізити, відтиски мокрих
печаток, підписи уповноважених осіб,
тобто, оформлені у відповідності до
норм Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV,
зокрема, містять відомості про
господарські операції та
підтверджують їх здійснення.

Податкові накладні відповідають
вимогам пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України та наказу
Державної податкової адміністрації
України від 21.12.2010 №969 "Про затвердження
форми Податкової накладної та Порядку
її заповнення", і в ході проведення
перевірки та в судовому засіданні
даний факт відповідач не спростував.

Таким чином, факт передачі товару
(нафтопродуктів) від ТОВ "Атан-Крим" до
ТОВ "Нафта-Трейд" за договором поставки
підтверджений товаро-транспортними
накладними від18.07.2012 №11684/с, від 20.07.2012
№11777/с, від 24.07.2012 №11874/с, від 26.07.2012
№11934/с, від 05.10.2012 №14007/с.

Крім того, оплата була проведена
позивачем безготівковим шляхом- через
розрахункові рахунки у КРДАТ
"РайфайзенБанкАваль" м. Сімферополь, що
підтверджується реєстром платіжних
документів за період з 08.10.2012 по 08.10.2012.

З огляду на приписи Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" від 05.04.2001 №2346-Ш та Закону
України "Про запобігання та протидію
легалізації (відмиванню) доходів,
одержаних злочинним шляхом" від 28.11.2002
№249-ІУ суд надходить висновку про те, що
операції суб'єктів права з
перерахування саме безготівкових
грошових коштів є прозорими для
контролю з боку Держави, так як
здійснюються виключно у встановлений
самою ж Державою спосіб - через
банківські установи. Наявні у справі
документи засвідчують, що безготівкові
кошти були списані з рахунків позивача,
тобто вибули з його власності. Доказів
повернення цих коштів до позивача,
наявності у позивача та вказаних в акті
перевірки контрагентів позивача
спільного інтересу щодо їх отримання
(що могло б мати місце в разі
пов'язаності цих осіб), в матеріалах
справи немає. За правилами Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
операція по списанню коштів з
банківських рахунків платника податку
призводить до зміни стану та структури
активів і зобов'язань такого платника.
Отже, приєднані до справи документи про
рух безготівкових коштів є належними
та допустимими доказами реальності
вчинених між позивачем та контрагентом
позивача господарських операцій.

Стосовно руху активів по операції з
придбання позивачем у ТОВ "Антан-Крим",
позивач придбав бензини автомобільних
марок А-76, А-80, А-92, А-95, А-98; дизельне
паливо, пічне паливо, мазут;
автомобільне та / або промислові масла
й змащення для власних потреб та
використання товару у власній
господарській діяльності.

Зазначене свідчить про реальність
проведених господарських операцій та
їх безпосередній зв'язок з
господарською діяльністю позивача.

Враховуючи той факт, що у позивача як на
момент проведення перевірки, так і під
час судового розгляду даної справи
були в наявності всі податкові
накладні та інші первинні документи (їх
копії наявні в матеріалах справи), які
підтверджують факт поставки товар) суд
вважає даний висновок податкового
органу необґрунтованим.

Відповідно до частини 2 статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд звертає увагу на положення
інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 № 1112/11/13-10 щодо принципу
персональної податкової
відповідальності в спорах про податок
на додану вартість та принципу
добросовісності платника податків,
якими визначено, що сама по собі
несплата податку продавцем (серед
іншого й внаслідок ухилення від сплати)
у разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування. Відповідальна за сплату
податку на додану вартість особа, що
формує дані податкового обліку з цього
податку, а не контрагент такої особи.
Якщо дії платника податку свідчать про
його добросовісність, а вчинені ним
господарські операції реальні та
відповідають дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних. Не
будуть підставою для відмови у праві на
податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни з боку його контрагентів,
припинення чи анулювання статусу
платника податку на додану вартість,
припинення юридичної особи.

На підставі наведеного суд робить
висновок, що несплата продавцем чи його
контрагентом податку на додану
вартість до бюджету, у разі фактичного
здійснення господарської операції, не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту.

Судом також не було встановлено
обізнаності позивача щодо нібито
протиправного характеру діяльності
його контрагента, прямої чи
опосередкованої причетності до такої
протиправної діяльності з метою
отримання податкової вигоди.

Частиною 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд застосовує принцип
верховенства права з урахуванням
судової практики Європейського Суду з
прав людини.

Законом України "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав і
основоположних свобод людини 1950,
Першого протоколу та протоколів №2,4,7
та 11 до Конвенції" (пункт 1) України
визнала обов'язковою юрисдикцію
Європейського суду з прав людини в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення та
застосування Конвенції.

Європейський суд з прав людини
розкриває принцип верховенства права
через формулювання вимог, які він
виводить з цього принципу.

Так у справі "БУЛВЕС"АД проти Болгарії"
(заява №3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

На підставі викладеного суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі, а податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
Головного управління Міндоходів в АР
Крим від 06.12.2013 № є протиправним
та підлягає скасуванню.

Під час прийняття постанови суд,
зокрема, вирішує, як розподілити між
сторонами судові витрати (стаття 161
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа) (частина перша статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Тому суд стягує на користь позивача
понесені витрати по сплаті судового
збору на підставі квитанції від 12.12.2013
№86 у сумі 458,80 грн. з Державного бюджету
України.

Згідно частини 2 статті 87 КАС України
порядок сплати судового збору
встановлюється законом.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про
судовий збір" від 08.07.2011 №3674-УІ
вирішений порядок сплати судового
збору під час подання
адміністративного позову майнового
характеру. А саме: під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

На підставі наведеного суд стягує з
відповідача 90 відсотків розміру ставки
судового збору (4588,00 х 90%) - 4129,20 грн. в
дохід Державного бюджету України.

Під час судового засідання, яке
відбулось 16.01.2014 були оголошені вступна
та резолютивна частини постанови.
Відповідно до статті 163 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанову складено 21.01.2014.

Керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі Головного управління
Міндоходів в АР Крим від 06.12.2013 №.

3.Стягнути на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Нафта-трейд" судовий збір у розмірі 458,80
грн. з Державного бюджету України.

4.Стягнути на користь Державного
бюджету України 3659,17 грн. з Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
Головного управління Міндоходів в АР
Крим.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Т.С. Ольшанська