Справа № 2а-7702/11/2070
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/1308/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до відкритого акціонерного
товариства «Турбоатом» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою
відкритого акціонерного товариства
«Турбоатом» на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 07
вересня 2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 29 листопада 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року Харківське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося до суду з позовом
до відкритого акціонерного товариства
(далі - ВАТ) «Турбоатом», у якому просило
стягнути з відповідача на користь
Кіровоградського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
суму адміністративно-господарських
санкцій за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2010 році в розмірі 31014,34 грн.
та пеню за порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 613,80 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 07 вересня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 29 листопада
2011 року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ВАТ «Турбоатом» звернулося з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно «Звіту про
зайнятість на працевлаштування
інвалідів за 2010 рік» середньооблікова
чисельність штатних працівників у ВАТ
«Турбоатом», склала 4938 особи, в зв'язку
з чим норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у
відповідності до статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» склав
198 робочих місць. Проте на підприємстві
у 2010 році працювало 197 осіб, яким
встановлено інвалідність.

Згідно з частиною 3 статті 18
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком з висновком
судів попередніх інстанцій, що на
підприємство покладається не лише
обов'язок створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, а також
інформувати про відповідну кількість
створених робочих місць органи
працевлаштування інвалідів.

Відповідно до статті 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Разом з тим,
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена податковим
законодавством, а є заходом впливу до
правопорушника у сфері господарювання
у зв'язку зі скоєнням правопорушення.
Такі санкції не можуть застосовуватися
у разі відсутності необхідної
кількості працевлаштованих інвалідів,
якщо при цьому суб'єкт господарювання
вжив усіх передбачених законом заходів
для працевлаштування останніх, тобто
коли у його діях відсутній склад
правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

У частині 2 вище наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема за
порушення правил господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, що ВАТ
«Турбоатом», у 2010 році звіти форми 3-ПН
про наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів до
районного центру зайнятості не
подавалися.

Таким чином, задовольняючи позовні
вимоги, суди попередніх інстанцій
дійшли обгрунтованого висновку, що ВАТ
«Турбоатом», у 2010 році не здійснило
передбачені чинним законодавством
заходи щодо працевлаштування
інвалідів, зокрема не було виконано
належним чином обов'язок щодо
інформування центру зайнятості про
наявність вільних робочих місць на
підприємстві та потребу у направленні
йому центром зайнятості інвалідів для
працевлаштування.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу відкритого
акціонерного товариства «Турбоатом»
залишити без задоволення, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 07 вересня
2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 29 листопада 2011 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: