Справа № 805/17163/13-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 р.
Справа № 805/17163/13-а

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецькій окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Чучка
В.М., розглянувши в письмовому
провадженні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Сніжне Донецької області
про визнання неправомірною та
скасування вимоги про сплату недоїмки
від 12.08.2013 року за № Ф-673 про нарахування
єдиного внеску в сумі 5463,87 грн. та
штрафу в сумі 170,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся до
Донецького окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Управління Пенсійного фонду
України в м. Сніжне Донецької області
(далі - УПФУ в м. Сніжне, відповідач) про
визнання неправомірною та скасування
вимоги про сплату недоїмки від 12.08.2013
року за № Ф-673 про нарахування єдиного
внеску в сумі 5463,87 грн. та штрафу в сумі
170,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач вважає неправомірними вимогу
від 12.08.2013 року № Ф-673 про сплату
єдиного внеску в розмірі 5633,87 грн. (у
тому числі: недоїмка - 5463,87 грн., штраф -
170,00 грн.), прийняту відповідачем,
оскільки позивач одночасно є суб'єктом
підприємницької діяльності та отримує
пенсію за віком, тому згідно Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» звільнений від
сплати єдиного внеску. Крім того, у
судовому порядку вже було встановлено
факт неправомірного нарахування
єдиного внеску та застосування штрафу
згідно чинному законодавству та
скасовано попередні вимоги
відповідача від 14.06.2013 року № Ф-673 про
сплату єдиного внеску на суму 4439,84 грн.
та від 30.04.2013 року № 479 про сплату штрафу
в сумі 170,00 грн. Таким чином, позивач
просить визнати неправомірною спірну
вимогу та скасувати її.

Позивач надав до суду заяву, в якій
просив розглядати справу в порядку
письмового провадження (а.с. 39).

Відповідачем позовні вимоги не
визнані, в матеріалах справи наявні
заперечення на позов у яких зазначено
про безпідставність заявлених
позовних вимог. Заперечення
обґрунтовані тим, що позивач, який є
фізичною особою-підприємцем, не
досягнув пенсійного віку, тобто не
досягнув 60 років та не набув статусу
інваліда, тому одержання ним пенсії на
пільгових умовах (пенсія за віком за
Списком № 1) не дає підстави для
звільнення від сплати єдиного внеску.
Таким чином, відповідач просить
відмовити позивачу в задоволені
позовних вимог.

Представник відповідача у судове
засідання 14.01.2014 року не з'явився, про
дату, час і місце судового засідання
повідомлений належним чином, заяви про
розгляд справи без його участі до суду
не направив.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд визнав можливим
розглянути дану адміністративну
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив.

За даними пошуку відомостей в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 є
фізичною особою-підприємцем,
зареєстрований 03.05.2012 року за № 2
004629, реєстраційна справа знаходиться в
Реєстраційній службі Сніжнянського
міського управління юстиції Донецької
області, ідентифікаційний номер -
НОМЕР_1, місце проживання - АДРЕСА_1.

Згідно пенсійному посвідченню №
НОМЕР_1, виданому Пенсійним фондом
України, ОСОБА_1 є пенсіонером за віком,
термін дії пенсійного посвідчення -
довічно (а.с. 7).

З матеріалів справи судом встановлено,
що позивачем було отримано від
відповідача вимогу про сплату недоїмки
від 12.08.2013 року за № Ф-673 про нарахування
єдиного внеску в сумі 5 463,87 грн. та
штрафних санкцій в сумі 170,00 грн., всього
- 5 633,87 грн.

На думку відповідача, позивач як
фізична особа-підприємець повинен
сплачувати єдиний внесок у
відповідності до вимог Закону України
від 08.07.2010 року № 2464-VI «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».
Відповідач у наданому до суду
заперечені підтверджує факт, що
позивач отримує пенсію за віком на
пільгових умовах, а саме: згідно пункту
«а» частини першої статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» -
пенсію працівнику зайнятому повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці - за
списком № 1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України.. Також це
вбачається з листа УПФУ в м. Сніжне до
ОСОБА_1 за № 60/Д-02-01-01 (а.с. 9).

Разом з тим, посилаючись на частину
першу статті 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», якою визначено, що особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років, відповідач вказує на те, що
позивач має право на призначення
пенсії за віком саме після досягнення
ним 60 років.

Враховуючи зазначене, відповідач
вважає, що оскільки позивачем не
досягнуто 60 років, тому відсутні
підстави для звільнення його від
сплати єдиного внеску.

Позивач не погоджується з такою думкою
відповідача, та вважає, що звільнення
його від сплати єдиного внеску прямо
регулюється ч. 4 ст. 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», у
відповідності до якої фізичні особи,
які забезпечують себе роботою
самостійно, та фізичні особи, які
використовують працю інших осіб на
умовах трудового договору (контракту),
які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач зареєстрований в якості
фізичної особи-підприємця та перебуває
на спрощеній системі оподаткування.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Законом України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» стаття 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
доповнена пунктом 4, відповідно до
якого особи, зазначені у пункті 4
частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу, такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»:

пенсіонер - особа, яка відповідно до
цього Закону отримує пенсію, довічну
пенсію, або члени її сім'ї, які
отримують пенсію в разі смерті цієї
особи у випадках, передбачених цим
Законом;

пенсія - щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом;

довічна пенсія (ануїтет) - пенсійна
виплата за рахунок коштів, що
обліковуються на накопичувальному
пенсійному рахунку застрахованої
особи, а у випадках, передбачених
законом, - на індивідуальному
пенсійному рахунку учасника
недержавного пенсійного фонду, сума та
порядок виплати якої визначаються в
договорі страхування довічної пенсії,
укладеному із страховою організацією,
що сплачується особі після досягнення
нею пенсійного віку, передбаченого цим
Законом, або членам її сім'ї чи
спадкоємцям у випадках, передбачених
цим Законом.

Умови призначення пенсії за віком
визначені статтею 26 цього Закону,
відповідно до якої, особи мають право
на призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Як встановлено судом з матеріалів
справи, позивачу призначена пенсія за
віком довічно на пільгових умовах на
підставі пункту «а» частини 1 статті13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», згідно з якою на
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком, незалежно від місця останньої
роботи працівники, зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці, - за
списком № 1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за
результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і
при стажі роботи не менше 20 років, з них
не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при
стажі роботи не менше 15 років, з них не
менше 7 років 6 місяців на зазначених
роботах.

За змістом пункту «а» частини першої
статті 2 зазначеного Закону трудові
пенсії поділяються на: пенсії за віком,
по інвалідності, в разі втрати
годувальника та за вислугу років.

Одночасно з положень цього Закону
слідує, що законодавець розрізнив
пенсії за віком в залежності від умов
їх призначення, визначивши загальні
умови призначення пенсії за віком
(стаття 12 Закону), пільгові умови
призначення пенсії за віком (стаття 13
Закону) та інші умови, зокрема: особливі
умови призначення цього виду пенсії
окремим категоріям громадян -
працівникам, зайнятим на підземних і
відкритих гірничих роботах та в
металургії, громадянам, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи, інвалідам, учасникам війни,
сім'ям загиблих (померлих)
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, багатодітним
матерям і матерям інвалідів з
дитинства тощо (статті 14-17 Закону).

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку, що «пенсіонер за віком» - це
та особа, яка перебуває на обліку у
відповідному територіальному
управлінні Пенсійного Фонду України та
отримує пенсію за віком, незважаючи на
те, що її вік менший ніж визначений
частиною першої статті 26 Закону №1058,
оскільки норми діючого пенсійного
законодавства при наявності певних,
визначених законом умов, передбачають
призначення пенсії за віком із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого ст.26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

За п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платник
єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок; вести облік виплат (доходу)
застрахованої особи та нарахування
єдиного внеску за кожним календарним
місяцем і календарним роком, зберігати
такі відомості в порядку,
передбаченому законодавством;
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади.

На підставі ч. 8 ст. 9 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платники
єдиного внеску зобов'язані сплачувати
єдиний внесок, нарахований за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Єдиний
внесок підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника, як
передбачено частиною 12 статті 9 цього
Закону.

Статтею 4 Закону «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
визначений перелік фізичних осіб, які
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску: підприємці, які є
пенсіонерами за віком або інвалідами
без урахування віку та отримують
пенсію або соціальну допомогу.

Зазначена норма виключень не має, та є
імперативною.

З довідки пенсійного фонду та
пенсійному посвідченню, що є в
матеріалах справи, вбачається, що
позивач є пенсіонером за віком, тобто,
віднесений до осіб, на яких
розповсюджується зазначена стаття.

Суд не приймає доводи відповідача про
необхідність досягнення позивачем
пенсійного віку (тобто, 60 років) та
неможливість застосування зазначеної
статті для осіб, яким призначена пенсія
на пільгових умовах, оскільки в
зазначеній нормі визначена особа, яка
звільняється від сплати єдиного внеску
- яка здобула статус пенсіонера за
віком та зазначеною нормою не
виключені особи, які є пенсіонерами та
отримують пенсію за віком на пільгових
умовах.

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 10 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», особи,
зазначені в частині першій цієї статті,
беруть добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування протягом
строку, визначеного в договорі про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, але не менше
одного року. Особи, зазначені в частині
першій цієї статті, подають до
територіального органу Пенсійного
фонду за місцем проживання відповідну
заяву в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом за
погодженням з фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. З особою, яка
подала заяву про добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
територіальним органом Пенсійного
фонду в строк не пізніше ніж 30
календарних днів з дня отримання заяви
укладається договір про добровільну
участь у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(далі - договір про добровільну участь)
відповідно до типового договору, що
затверджується Пенсійним фондом за
погодженням з фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Судом встановлено, що договір з
Пенсійним фондом України про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування позивач не
укладав, докази, які б спростовували
наведені обставини, суду не надані.

Таким чином, чинним законодавством
передбачено звільнення від сплати
єдиного внеску з наведених підстав.

Аналогічна правова позиція висловлена,
зокрема: в ухвалах Вищого
адміністративного суду України: від 16
жовтня 2012 року по справі №К/9991/45542/12, від
09 жовтня 2012 року по справі № К/9991/49213/12,
від 14 лютого 2013 року № К/9991/78530/12, від 17
січня 2013 року по справі № К/9991/48623/12
тощо.

При цьому, як встановлено судом, УПФУ в
м. Сніжне вже нараховувався єдиний
внесок станом на суму 4439,84 грн. (у тому
числі - 3075,81 грн. - недоїмка за
травень-грудень 2012 року, 1194,03 грн. -
недоїмка за І квартал 2013 року, 170,00 грн. -
штраф за неподання звітності), та
відповідно приймалася вимога від 14.06.2013
року № Ф-673, а також відповідачем
стосовно позивача приймалася вимога
від 30.04.2013 року № 479 про нарахування
штрафу в сумі 170,00 грн. Зазначені вимоги
були скасовані у судовому порядку
постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 17.09.2013 року
по справі № 805/10525/13-а ,залишеною без
змін ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31.10.2013 року
(а.с. 13-20).

Відповідно до положень частини 5 статті
124 Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України також прямо
встановлено, що судове рішення, яким
закінчується розгляд справи в
адміністративному суді, ухвалюється
іменем України. Постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Однак, як вбачається, незважаючи на
наведені судові рішення відповідач
безпідставно продовжив нараховувати
позивачу єдиний внесок, у зв'язку з чим
недоїмка збільшилась до 5633,87 грн.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку, що дії відповідача щодо
нарахування позивачу єдиного внеску є
неправомірними, а тому спірна вимога
від 12.08.2013 року № Ф-673 про сплату
недоїмки у розмірі 5633,87 грн. (у тому
числі: недоїмка з єдиного внеску - 5463,87
грн., штраф - 170,00 грн.) прийнята
відповідачем необґрунтовано та з
порушенням норм діючого законодавства,
не відповідає обставинам справи та
правильному застосуванню норм
матеріального права, у зв'язку з чим
підлягає скасуванню у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не надано доказів, що
спростовували б доводи позивача.

Оскільки адміністративний позов
позивача, який не є суб'єктом владних
повноважень, задоволено в повному
обсязі, суд присуджує з Державного
бюджету України всі документально
підтверджені витрати останнього,
зокрема: судові витрати у розмірі 1789,32
грн.

Керуючись ст. ст. 71, 86, 94, ст.ст. 105, 128, 158 -
163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Сніжне
Донецької області про визнання
неправомірною та скасування вимоги про
сплату недоїмки від 12.08.2013 року за № Ф-673
про нарахування єдиного внеску в сумі
5463,87 грн. та штрафу в сумі 170,00 грн. -
задовольнити повністю.

Скасувати вимогу Управління
Пенсійного фонду України в м. Сніжне
Донецької області від 12.08.2013 року № Ф-673
про сплату фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 недоїмки з єдиного внеску у
загальному розмірі 5 633,87 грн. (у тому
числі: єдиний внесок в сумі 5463,87 грн.,
штраф в сумі 170,00 грн.).

Стягнути з рахунків Державного бюджету
України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, місце
проживання - АДРЕСА_1) судовий збір в
розмірі 1789,32 грн. (одна тисяча сімсот
вісімдесят дев'ять грн. 32 коп.).

Постанова виготовлена у нарадчій
кімнаті 14 січня 2014 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецькій окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
постанови апеляційної скарги.

В разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови, з подачею копій апеляційної
скарги відповідно до кількості осіб,
які беруть участь у справі.

Суддя
Чучко В.М.