Справа № 9/620
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2013-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2013 р. м.
Київ К-21806/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у письмовому провадженні
касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Укргазсервіс" на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29.04.2010 у справі № 9/620 (2а-11425/08)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Укргазсервіс"

до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва

про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство в судовому порядку
оскаржило податкове
повідомлення-рішення від 16.05.2008 №
/0, яким Державною податковою
інспекцією за результатами перевірки
позивачу визначено податкове
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) з податку на
прибуток у сумі 158 438,00 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11.03.2009 позовні вимоги Товариства
задоволено.

Апеляційний адміністративний суд
рішення суду першої інстанції скасував
та у позові відмовив. При цьому, в
основу судового рішення апеляційної
інстанції покладено висновки
податкової перевірки.

У касаційній скарзі Товариство,
посилаючись на те, що судове рішення
першої інстанції ухвалено з дотримання
норм матеріального права, просить
судове рішення апеляційної інстанції
скасувати, а рішення суду першої
інстанції залишити в силі.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга Товариства підлягає
задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що за результатами
планової виїзної перевірки Товариства
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 09.11.2005 по 31.12.2007 фахівцями
державного податкового органу було
складено акт від 25.04.2008, в якому
зазначено, зокрема, про допущені
порушення позивачем пп. 5.3.2 п. 5.3 ст. 5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", внаслідок чого
позивачем занижено податок на прибуток
за 2007 рік у розмірі 125 150,00 грн. Такий
висновок податкового органу
мотивовано тим, що Товариством витрати
пов'язані з придбанням послуг з
інжинірингу за договором підряду від
30.07.2007 № 002-07-165 та договором підряду від
30.08.2007 № 002-07-167, укладених з ТОВ
"СБФ"СІЕНДЖІ", було віднесено до складу
валових витрат звітного періоду ІІІ -
ІУ кварталів 2007 року замість
відображення в податковому обліку як
витрат на придбання нематеріальних
активів, які згідно з пп. 8.1.2 п. 8.1 ст. 8
цього Закону підлягають амортизації.

На підставі вказаного акта
відповідачем було прийнято оспорюване
податкове повідомлення рішення, яке за
наслідками адміністративного
оскарження залишено без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що у
розумінні Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
отримані позивачем послуги з
інжинірингу не є нематеріальним
активом, а є роботами (послугами), які
використовувались підприємством як
поточні витрати у рамках здійснення
господарської діяльності з метою
отримання прибутку, що підтверджені
відповідними первинними документами.

Так, за своєю правовою суттю договір
інжинірингу подібний до договору
підряду або договору надання послуг.

Договір підряду полягає в тому, що одна
сторона (підрядчик) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник - прийняти й оплатити виконану
роботу (ст. 837 Цивільного кодексу
України).

Закон України від 14.09.2006 № 143-V "Про
державне регулювання діяльності у
сфері трансферу технологій" визначає
договір інжинірингу як договір про
виконання робіт і надання послуг,
зокрема, складання технічного
завдання, проведення допроектних
робіт, техніко-економічних обстежень
та інженерно-розвідувальних робіт,
пов'язаних із будівництвом виробничих,
складських та інших приміщень, що
використовуються у технологічному
процесі виробництва продукції,
проведення наукових досліджень,
розроблення проектних пропозицій,
технічної і конструкторської
документації стосовно технологій та
їхніх складових, надання консультацій
та здійснення авторського нагляду під
час монтажу складових технологій та
пусконалагоджувальних робіт, надання
консультацій економічного,
фінансового чи іншого характеру,
пов'язаних із застосуванням технологій
та із зазначеними роботами і послугами.

Пунктом 1.36 Закону України від 28.12.1994 №
334/94-ВР "Про оподаткування прибутку
підприємств" інжиніринг визначено як
"надання послуг (виконання робіт) зі
складання технічних завдань,
проведення наукових досліджень,
складання проектних пропозицій,
проведення техніко-економічних
обстежень та інженерно-розвідувальних
робіт з будівництва об'єктів, розробка
технічної документації, проектування
та конструкторське опрацювання
об'єктів техніки і технології,
консультації та авторський нагляд під
час монтажних та
пусконалагоджувальних робіт, а також
консультації економічного,
фінансового або іншого характеру,
пов'язані з такими послугами
(роботами)".

Залежно від об'єкта, на який спрямовано
надання інжинірингових послуг,
замовник формує витрати або ж об'єкти
необоротних активів.

Як встановлено судом першої інстанції,
одним із напрямків (видів) діяльності
позивача у 2007 році було створення на
території України мережі
автомобільних газонаповнювальних
компресорних станцій (АГНКС): розробка
схеми мережі, пошук земельних ділянок
для будівництва АГНКС, вивчення та
аналіз техніко-економічних
характеристик цих ділянок, придбання
діючих АГНКС, залучення фінансових та
бізнес-партнерів для будівництва
мережі АГНКС.

Власних спеціалістів для виконання
вказаних робіт позивач не мав, тому
30.07.2007 уклав договір підряду № 002-07-165 з
ТОВ "Сервісно-будівельна фірма
"СІЕНДЖІ" (Підрядником). Підрядник
роботи за договором виконав, за що
останньому позивачем було
перераховано кошти у сумі 210 000,00 грн. з
ПДВ (акт виконаних робіт від 30.08.2007 № 1)
та 186 400,00 грн. з ПДВ (акт виконаних робіт
від 28.09.2007 № 2); А 30.08.2007 в рамках
реалізації програми створення мережі
АГНКС позивач уклав з ТОВ
"Сервісно-будівельна фірма "СІЕНДЖІ"
договір підряду № 002-07-167, предметом
якого є детальне інженерно-технічне
дослідження конкретної земельної
ділянки у Костопільському районі
Рівненської області на предмет
можливості будівництва на ній АГНКС, а
також здійснення ряду
організаційно-технічних заходів щодо
придбання позивачем ділянки. Роботи
Підрядником за цим договором також
виконані, за що останньому сплачено 204
750,00 грн. з ПДВ (акт виконаних робіт від
30.10.2007 б/н).

За визначенням, що наведене у п. 4
Положення (стандарту) бухгалтерського
обліку № 8 (П(С)БО 8), нематеріальний
актив - це немонетарний актив, який не
має матеріальної форми, може бути
ідентифікований (відокремлений від
підприємства) та утримується
підприємством з метою використання
протягом періоду більше одного року
(або одного операційного циклу, якщо
він перевищує один рік) для
виробництва, торгівлі, з
адміністративною метою чи надання в
оренду іншим особам. Інакше кажучи,
термін "нематеріальні активи" охоплює
будь-які (їх коло залишається
невичерпним) безтілесні об'єкти
цивільного обігу, що можуть бути
капіталізовані підприємством,
організацією, установою. А згідно з п. 1.2
Закону № 334/94-ВР нематеріальним активом
визнаються об'єкти інтелектуальної, у
тому числі промислової власності, а
також інші аналогічні права, визнані у
порядку, встановленому відповідним
законодавством, об'єктом права
власності платника податку.

До нематеріальних активів належать:
права користування природними
ресурсами, права користування майном,
права на комерційні позначення, права
на об'єкти промислової власності,
авторське право та суміжні з ним права,
інші нематеріальні активи (п. 5 П(С)БО 8).

Отже, за своєю сутністю нематеріальні
активи - це матеріальне, тобто
документально підтверджене право на
використання певних об'єктів, у тому
числі об'єктів інтелектуальної
власності, а не самі ці об'єкти, а також
інші аналогічні права, визнані в
порядку, встановленому відповідним
законодавством, об'єктом права
власності особи, можуть бути
ідентифіковані (ототожнені), мають
вартісну оцінку і утримуються
підприємством з метою використання
протягом періоду більше одного року
(або одного операційного циклу, якщо
він більше року) для виробництва,
торгівлі та в адміністративних цілях
або надання в оренду іншим особам, і
приносять дохід.

Для того, щоб конкретний об'єкт
нематеріальних активів був визнаний
таким для цілей бухгалтерського й
податкового обліку на підприємстві,
необхідна наявність відповідного
підтвердження такого права. Це може
бути патент, ліцензія, письмовий
дозвіл, свідоцтво, тобто документ, який
підтверджує право його власника на
використання (експлуатацію) певного
нематеріального активу. В іншому
випадку, визнати той або інший об'єкт,
навіть якщо він є немонетарним активом
і не має матеріальної форми,
нематеріальним активом достатніх
законних підстав немає.

Як вже було зазначено, судом першої
інстанції було встановлено, що одним із
напрямків (видів) діяльності позивача у
2007 році було створення на території
України мережі автомобільних
газонаповнювальних компресорних
станцій (АГНКС): розробка схеми мережі,
пошук земельних ділянок для
будівництва АГНКС, вивчення та аналіз
техніко-економічних характеристик цих
ділянок, придбання діючих АГНКС,
залучення фінансових та
бізнес-партнерів для будівництва
мережі АГНКС. Однак, в силу відсутності
власних спеціалістів для виконання
вказаних робіт, останні були придбані у
сторонній організації.

Згідно п. 9 П(С)БО 8 не визнаються
активом, а підлягають відображенню у
складі витрат періоду їх здійснення, -
витрати на дослідження; витрати на
підготовку і перепідготовку кадрів,
витрати на рекламу та просування
продукції на ринку, витрати на
створення, реорганізацію та
переміщення підприємства або його
частини; витрати на підвищення ділової
репутації підприємства, вартість
видань і витрати на створення торгових
марок (товарних знаків).

А згідно п. 7 П(С)БО 8 нематеріальний
актив може бути отриманий тільки в
результаті розробки, а не досліджень.
Розробка ж починається після того, як
проведені дослідження.

Також, відповідно до пп. 5.4.2 п. 5.4 ст. 5
Закону № 334/94-ВР до валових витрат
включаються витрати, крім тих, що
підлягають амортизації, пов'язані з
науково-технічним забезпеченням
господарської діяльності, на
винахідництво і раціоналізацію
господарських процесів, проведення
дослідно-експериментальних та
конструкторських робіт, виготовлення
та дослідження моделей і зразків,
пов'язаних з основною діяльністю
платника податку, виплатою роялті та
придбанням нематеріальних активів
(крім тих, що підлягають амортизації)
для їх використання в господарській
діяльності платника податку. Норми
цього підпункту стосуються витрат на
зазначені заходи незалежно від того, чи
призвели такі заходи до збільшення
доходів платника податку.

У разі виникнення розбіжностей між
податковим органом та платником
податку стосовно зв'язку витрат на
цілі, обумовлені цим підпунктом, з
основною діяльністю платника податку,
такі податкові органи зобов'язані
звернутися до Міністерства України у
справах науки і технологій, чий
експертний висновок є підставою для
прийняття рішення податковим органом.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем на підтвердження
своєї правової позиції не надано
експортного висновку Міністерства
України у справах науки і технологій
або будь-якого іншого уповноваженого
спеціалізованого органу.

Отже, з урахуванням викладеного, суд
касаційної інстанції погоджується яз
висновком суду першої інстанції, що
витрати, понесені у межах договорів
підряду № 002-07-165 та № 002-07-167 є витратами
підприємства, пов'язаними з
підготовкою, організацією, веденням
Товариства, які підтверджено
відповідними первинними документами, а
тому вони правомірно були включені до
складу валових витрат відповідно до пп.
5.2.1 ст. 5 Закону № 334/94-ВР, згідно якого до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії, з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

За викладених обставин суд першої
інстанції застосував норми
матеріального та процесуального права
та спір у справі вирішив правильно,
тому рішення суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню, а
рішення ухвалене судом першої
інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Укргазсервіс" задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.04.2010 у
справі № 9/620 (2а-11425/08) скасувати та
залишити в силі постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11.03.2009.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко