Справа № 818/9082/13-а
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 р.
Справа №818/9082/13-a

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

за участю секретаря судового засідання
- Кононенко Є.Є.,

представника позивача - Кашира Л.О.,

представника відповідача - Кисиленко
О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу №818/9082/13-a

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Іона Ойл"

до Шосткинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Іона Ойл" (надалі по
тексту - позивач, ТОВ "Іона Ойл")
звернулось до суду з позовом до
Шосткинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області (далі по тексту - відповідач,
Шосткинська ОДПІ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Шосткинської ДПІ ГУ Міндоходів у
Сумській області № від 12.12.2013 р.
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 65619,00 грн., в
за основним платежем на суму 52495,00 грн.
та штрафної санкції на суму 13124,00 грн.

- стягнути понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що відповідачем проведена
позапланова невиїзна перевірка ТОВ
"Іона Ойл" з питання перевірки
фінансово-господарської діяльності по
взаємовідносинах з TOB «СВ Кароліна» за
липень 2011 року, за результатами якої
складено акт перевірки №729/18-17-22-0511/31077969
від 03.12.2013 року.

12 грудня 2013 року Шосткинською ОДПІ
винесено податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення суми грошового зобов'язання
по податку на додану вартість на
загальну суму 65619,00 грн., в т. ч. за
основним платежем на суму 52495,00 грн. та
штрафної санкції на суму 13124,00 грн.

ТОВ "Іонаойл" вважає, що податкове
повідомлення-рішення не відповідає
вимогам чинного законодавства щодо
законності та обґрунтованості,
оскільки ґрунтується на висновках
викладених в акті перевірки, що носять
характер припущень, тому підлягає
скасуванню.

Перевіркою було встановлено, що ТОВ
"Іона Ойл" порушило вимоги п.198,3, п.198.6.
ст. 198 з урахуванням п.201.4, п.201,6, п.201,7,
п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України
в результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 52495,00
грн.

Підставою для вказаних висновків стали
наступні обставини,

29 липня 2011 року між TOB «СВ Кароліна» та
ТОВ "Іона Ойл" укладено договір №07-90 К
купівлі-продажу нафтопродуктів.

На виконання досягнутої домовленості,
ТОВ "Іона Ойл" отримано від TOB «СВ
Кароліна» товар, а саме бензин А-92 в
кількості 17080 л, та бензин А-95 в
кількості 15400 л. на загальну суму 314972,00
грн. (в т.ч. ПДВ - 52495,33 грн.), що
підтверджується видатковою,
податковою, товарно-транспортною
накладними, рахунком-фактурою,
паспортами на бензин та сертифікатами
відповідності. Оплата за отриманий
товар проводилась із рахунку, що
підтверджується платіжними
дорученнями.

ТОВ "Іона Ойл" до складу податкового
кредиту у липні 2011 року включено суму
ПДВ а додатковій накладній, яка
отримана від ТОВ «СВ Кароліна» в
розмірі 52495,33 грн.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу 1 пункту 201.10 статті 201
Податкового Кодексу України,
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що підносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.8. статті 201 Податкового
кодексу України встановлено, що право
на урахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 6 розділу 1 Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
№984 від 22.12.2010 року, факти виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби,
викладаються в акті документальної
перевірки чітко, об'єктивно та в повній
мірі, із посиланням на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Проте, акт Шосткинської ОДПІ містить
посилання не на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
а лише на акт ДПІ у Печерському районі
м.Києва № 3981/22-4/36983732 від 27.09.2012 року про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «СВ Кароліна» щодо
підтвердження господарських відносин
з ПП «Дніпрокомплект» та ПП «Сигма
Нафта» за період з 01.07.2011 року по 09.2011
року.

Отже, позивач приходить до висновку, що
акт перевірки, на який посилається
Шосткинська ОДПІ, не є первинним
документом чи іншим документом, який
зафіксований в бухгалтерському та
податковому обліку, а отже не може бути
підставою для висновків про порушення
підприємством - ТОВ «Іонаойл» вимог
податкового законодавства.

Крім того, висновки Шосткинської ОДПІ
базуються на посиланнях в акті
перевірки на аналіз взаємовідносин та
господарської діяльності третіх осіб,
які не є безпосередніми контрагентами
ТОВ «Іона Ойл» (так звані «ланцюги»).

Первинні документи, якими було
оформлено виконання вищевказаного
договору, мають всі обов'язкові
реквізити визначені законодавством, з
яких можливо встановити який саме
товар придбавався, у яких обсягах, а
відтак є первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.
Документи не мають дефектів форми,
змісту або походження, котрі в силу т..9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», т..44 Податкового кодексу
України, п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за №168/704) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків -
ТОВ «Іона Ойл», а відтак є належними та
допустимими доказами реальності
вчинення господарських операцій.

Позивач зазначає, що господарські
операції були фактично здійсненими,
оскільки спричинили реальні зміни
майнового стану ТОВ "Іона Ойл", яке
підтверджується тим, що підприємство
понесло реальні витрати на оплату
отриманого товару, про що свідчать
податкові накладні та платіжні
доручення та в подальшому цей товар
було реалізовано.

Факту визнання недійсним або
анулювання свідоцтва про державну
реєстрацію ТOB «СВ «Кароліна» на момент
здійснення господарської операції
перевіркою не встановлено, як і не
встановлено те, що на час виписки
податкових накладних підприємство - TOB
«СВ Кароліна» не було зареєстровано
платником податку на додану вартість.

Незважаючи на наявність первинних
документів Шосткинської ОДПІ в акті
перевірки зроблено формальний
висновок про безпідставність
формування ТОВ "Іона Ойл" податкового
кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «СВ
Кароліна».

Враховуючи вищевикладене, позивач
вважає, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення не відповідає
вимогам чинного законодавства щодо
законності та обґрунтованості, а тому є
незаконним та таким, що підлягає
скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та просила їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
просив в задоволенні позову відмовити,
вважає, що оскаржене рішення прийнято з
дотриманням вимог податкового
законодавства.

Заслухавши доводи представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03.12.2013 року
Шосткинською ОДПІ проведена
позапланова невиїзна перевірка ТОВ
"Іона Ойл" з питання перевірки
фінансово-господарської діяльності по
взаємовідносинах з TOB «СВ Кароліна» за
липень 2011 року, за результатами якої
складено акт перевірки №729/18-17-22-0511/31077969
від 03.12.2013 р. (а. с. 12-18).

12.12.2013 р. на підставі зазначеного акту
перевірки Шосткинською ОДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення
№, яким ТОВ "Іона Ойл" збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість на загальну суму
65619,00 грн., в т. ч. за основним платежем на
суму 52495,00 грн. та штрафної санкції на
суму 13124,00 грн. (а.с. 19).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
вважає помилковими висновки
відповідача щодо збільшення позивачу
суми грошового зобов'язання по податку
на додану вартість, виходячи з
наступного.

Відповідно до частини 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З матеріалів справи встановлено, що
підставою прийняття оскаржуваного
рішення є висновок відповідача в акті
перевірки про наявних ознак
безтоварності угоди, укладеної
позивачем із ТОВ «СВ Кароліна».

Проте, суд не погоджується із такими
висновками відповідача, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що між позивачем та
ТОВ «СВ Кароліна» укладено договір
купівлі-продажу № 07-90 К від 29.07.2011 р.,
відповідно до умов якого позивач
придбав у ТОВ «СВ Кароліна» бензин А-92
обсягом 17080 л та А-95 обсягом 15400 л. (а.с.
20-23).

На підтвердження реальності
здійснення господарської операції
позивачем надано до суду

- видаткова накладна № РН-0000111 від
29.07.2011 р. на суму 314 972 грн. з ПДВ (а.с. 25);

- рахунок - фактура №СФ-0000122 від
29.07.2011 року (а.с. 28);

- податкова накладна №19 від 29.07.2011
року (а.с. 24);

- паспорт якості №381/1 від 12.03.2011
року (а.с. 29);

- паспорт якості №40 від09.09.2011 року
(а.с. 30);

- сертифікат відповідності (а.с.
31-32);

- товарно-транспортна накладна на
відпуск нафтопродуктів №ПАС 93 від
29.07.2011 року (а.с.26)

- виписка із банку про сплату
коштів (а. с. 27).

Суд зазначає, що укладені між позивачем
та його контрагентами договори
містять положення щодо найменування,
кількості, якості та асортименту, що
свідчить про наявність наміру щодо
настання реальних наслідків в момент
укладення договорів, оскільки,
укладаючи угоду, сторони домовлялися
щодо істотних умов правочину.

Для бухгалтерського обліку, що
базується на безперервному
документуванні всіх здійснюваних
господарських операцій, первинні
документи є документальними
свідоцтвами, що підтверджують
отримання товарно-матеріальних
цінностей від постачальника.

Такі документи у свою чергу є підставою
для внесення записів до облікових
бухгалтерських регістрів.

Отже, до документів, що є підставою для
оприбуткування товару належать
прибутково-видаткові накладні, які
виписуються постачальником та містять
кількісно-вартісні відомості про
товар, сертифікати, паспорти якості
заводу-виробника товару.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень не надано до матеріалів
справи доказів відсутності у позивача
первинних документів.

При цьому, єдиним мотивом, на підставі
якого суб'єкт владних повноважень
дійшов судження про відсутність
реальності здійснення господарської
операції, є виключно висновок
викладений в акті перевірки
№3981/22-4/36983732 від 27.09.2012 р. ДПІ у
Печерському районі м. Києва «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «СВ Кароліна» щодо
підтвердження господарських відносин
з ПП «Дніпрокомплект» та ПП
«Сигма-Нафта» за період з 01.07.2011 р. по
30.09.2011 року».

Проте, оцінивши перелічені первинні
документи за правилами ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд зазначає, що зміст
оглянутих документів містить назву
документа (форми), дату та місце
складання, назву підприємства, від
імені якого складено документ, зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції,
особистий підпис особи, яка брала
участь у здійсненні господарської
операції, первинні документи виписані
реально існуючими суб'єктами права.

Оглянуті судом документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", ст.44 Податкового
кодексу України, п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за №168/704; далі за текстом -
Положення №88) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
відтак сприймаються судом як належні
та допустимі докази реальності
вчинення господарських операцій.

Таким чином, надаючи оцінку наявним в
матеріалах справи договору, податковим
накладним, накладним, та іншим
первинним документам, якими позивач
доводить перед судом реальність
здійснення господарської операції,
суд, досліджуючи їх, встановлює
наявність обставин реальності
здійснення господарських операцій
платника податку, на підставі яких
таким платником були сформовані дані
податкового обліку.

Судовим розглядом не встановлено
жодних зауважень чи претензій до
правоздатності і дієздатності
юридичних осіб, які є сторонами спірних
правочинів, до правового статусу
сторін договорів як платників ПДВ,
відповідності спірних правочинів
вимогам закону, належності складання
первинних документів за спірним
правочином .

Викладене в акті судження податкового
органу про вчинення платником податків
порушень закону ґрунтується лише на
висновках - припущеннях щодо
безтоварності угоди.

Проте, суд зазначає, що належними та
допустимими в розумінні ст.124
Конституції України, ст.70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами факту вчинення платником
податків нікчемного правочину або
факту відображення в обліку показників
господарських операцій, які в
дійсності не відбулись, можуть бути або
обвинувальний вирок суду по
кримінальній справі (бо діяння
платника податків по протиправному
заволодінню майном іншої особи або
ухиленню від сплати податків, тобто
вчинення нікчемного правочину, є
об'єктивною стороною злочинів,
передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК
України), або рішення суду у справі про
стягнення одержаного за нікчемним
правочином (бо наслідком вчинення
платником податків нікчемного
правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250
Господарського кодексу України є
застосування конфіскаційного заходу у
вигляді стягнення одержаного за
нікчемним правочином), або рішення суду
про визнання правочину недійсним (бо
відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного
кодексу України вчинення платником
податків правочину, котрий суперечить
інтересам держави та суспільства, є
підставою для звернення до суду з
вимогою про визнання такого правочину
недійсним).

Відповідачем не надано до суду жодних
доказів порушення кримінальної справи
відносно посадових (службових) осіб
товариства позивача або за викладеними
у акті фактами діяльності платника
податків, наявності обвинувального
вироку суду, рішення суду про стягнення
одержаного за нікчемним правочином,
наявності рішення суду про визнання
правочину недійсним.

Згідно п. п. п. а) п. п. 198.1. ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку
протягом звітного податкового періоду,
а також від того, чи здійснював платник
податку оподатковувані операції
протягом такого звітного податкового
періоду.

За змістом п. п. 198.2 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно 198.6. ст. 198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями .

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Тобто, видана позивачу податкова
накладна його контрагентом, це і є
перша подія, і яка підтверджує факт
придбання товару (робіт, послуг).

Враховуючи вищевикладене, позивачем
отримано від контрагента податкову
накладну, яка саме і є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту, та
відповідно, зазначена накладна
оформлена у повній відповідності до
вимог ст. 201 Податкового кодексу
України, що не заперечується
податковим органом.

На підставі викладеного вище, правочин
між позивачем та його контрагентом
підтверджено належним чином
складеними первинними бухгалтерськими
документами і вони жодним чином не
суперечать вимогам Цивільного кодексу
України та Господарського кодексу
України, а тому висновки відповідача,
щодо зменшення податкового кредиту є
безпідставними.

Крім того, суд зазначає, що чинним
законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
можливими допущеними порушеннями
законодавства інших юридичних осіб.

Таким чином, на господарюючих суб'єктів
не покладається обов'язок та не
надається право контролювати
дотримання законодавства платником
податків, який виступає контрагентом у
господарській операції.

Висновок про те, що платник не несе
відповідальності за порушення,
допущені його контрагентом
узгоджується з практикою
Європейського Суду (Рішення
Європейського Суду від 22 січня 2009 року
у справі "Булвес"АД проти Болгарії
(заява № 3991/03), відповідно до п. 714 якого,
визначено, що компанія-заявник не
повинна нести відповідальність за
наслідки невиконання постачальником
його обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що податкове повідомлення - рішення
Шосткинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області № від 12.12.2013 р. про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 65619,00 грн., в т.ч. за
основним платежем на суму 52495,00 грн. та
штрафної санкції на суму 13124,00 грн.
прийнято з порушенням вимог ч.2 ст. 19
Конституції України, а тому зазначене
податкове повідомлення-рішення є
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню.

Згідно ч.1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Отже, позивачу відшкодовується із
Державного бюджету сума судового збору
в розмірі в розмірі 172,05 грн.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 159, 160, 161, 162, 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Іона Ойл"
до Шосткинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення -задовольнити у
повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення -
рішення Шосткинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області № від 12.12.2013 р.
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 65619,00 грн., в
т.ч. за основним платежем на суму 52495,00
грн. та штрафної санкції на суму 13124,00
грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Іона Ойл"судовий
збір у розмірі 172,05 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя (підпис)
О.А. Прилипчук

З оригіналом згідно

Суддя
О.А. Прилипчук

Повний текст постанови складено 20.01.2014
року.