Справа № 826/18283/13-а
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді - Добрівської Н.А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1доДержавного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Іванівського
міжрайонного управління юстиції
Київської області Ковальової Аліни
Олексіївни,третя особа без самостійних
вимог: ОСОБА_3провизнання протиправним
та скасування рішення №7058559 від 22.10.2013
року та зобов'язання вчинити певні дії,
18 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Іванівського
міжрайонного управління юстиції
Київської області Ковальової А.О. (далі
по тексту - відповідач, Держреєстратор)
- визнання протиправним та скасування
рішення Держреєстратора про відмову
ОСОБА_1 у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №7058559 від 22.10.2013 року;

- зобов'язання Держреєстратора вчинити
дії щодо реєстрації за ОСОБА_1 права
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
посилається на недотримання
відповідачем при прийнятті
оскаржуваного рішення принципу
пропорційності та не врахування всіх
обставин у спірних правовідносинах, що
негативно вплинуло на реалізацію
позивачем своїх прав.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві,
наголосивши при цьому, що позивачем в
повному обсязі виконані вимоги
законодавства при оформленні і подачі
на розгляд Держреєстратора документів
для реєстрації виниклого права
власності на квартиру АДРЕСА_1 та
внесення відповідних відомостей до
Державного реєстру прав на нерухоме
майно. При цьому на час подачі таких
документів і на час отримання відмови у
проведенні реєстрації прав означена
квартира не перебувала в іпотеці.

Відповідач в призначене на 10 грудня 2013
року судове засідання не з'явилась,
направила до суду письмові
заперечення, в яких наполягала на
правомірності оскаржуваного рішення і
просила відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.
Зокрема, відповідач мотивувала свою
позицію тим, що нотаріус при
засвідченні справжності підпису на
акті приймання-передачі об'єкту
нерухомості порушив ст.78 Закону
України «Про нотаріат». Крім того, за
твердженням відповідача в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна і в Державному
реєстрі іпотек даний об'єкт нерухомого
майна (будинок АДРЕСА_1) перебуває в
заставі (іпотеці) з забороною
будь-якого відчуження
(заставодержатель - ТОВ КБ «Столиця»). В
якості доказів для приєднання до
матеріалів справи відповідачем надано
копії документів, які наявні в
реєстраційній справі б/н інвентарний
№3636.

Третя особа в судове засідання також не
з'явилась, подала письмове клопотання
про розгляд справи у її відсутність. В
своїх письмових поясненнях ОСОБА_3
підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 і
просив їх задовольнити, зазначивши при
цьому, що вибір сторонами Договору на
пайову участь у будівництві житлового
будинку акта приймання-передачі, як
способу набуття права на нерухоме
майно у простій формі з нотаріальним
посвідченням продиктований тим, що
такий спосіб знаходиться в межах
чинного законодавства і на підставі
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» відповідає
вимогам документів, відповідно до яких
здійснюється державна реєстрація прав.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
відповідача і третьої особи, від якого
надійшло клопотання про розгляд справи
у його відсутність, а також беручи до
уваги відсутність потреби заслухати
свідка чи експерта, суд на підставі ч.6
ст.71, ч.ч.4, 6 ст.128 КАС України перейшов до
розгляду справи у порядку письмового
провадження на підставі наявних у
справі доказів.

Розглянувши надані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення представників позивача,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду і
вирішення справи по суті, суд встановив
наступне.

08 лютого 2010 року між фізичною особою
ОСОБА_3 (Забудовник) і позивачем
(Інвестор) був укладений договір №02 про
пайову участь у будівництві житлового
будинку, за умовами якого (п.2.3.1
Договору) після повного виконання
Інвестором пункту 3.1 Договору
(здійснення розрахунків у розмірі 100%
вартості частки до 29.09.2010р.) та введення
будинку в експлуатацію Забудовник
зобов'язаний, надати йому необхідні
документи для виділу в натурі та
оформлення відповідної часки у
власність:

- здійснити передання квартир за актом
приймання-передання Інвестору,
зазначений акт буде являтися
правовстановлюючим документом на
відповідні квартири (п.п.А п.2.3.1
Договору);

- момент укладення акта
приймання-передачі підтверджується
факт повного виконання Інвестором
обов'язків за цим Договором (п.п.Б п.2.3.1
Договору);

- Інвестор не заперечую, що з метою
зменшення неузгодженостей серед
співвласників і з метою полегшення
процедури оформлення прав на квартири,
можливо оформлення та отримання
правовстановлюючих документів на
відповідні квартири, що є предметом
цього договору, на ім'я Забудовника
(п.п.В п.2.3.1 Договору).

Серед об'єктів, що входять до частки у
спільній власності за умовами п.1.3
Договору визначена і квартира №61.

Згідно п.4.1 Договору сторони угоди
виходячи з положень ст.331 Цивільного
кодексу України з метою усунення
обставин, які можуть ускладнити процес
введення всього будинку в експлуатацію
та оформлення прав власності на кожну
квартиру у будинку окремо, домовились
про те, що початкова реєстрація права
власності здійснюється Забудовником
на себе; з огляду на положення статті 328
Цивільного кодексу України - при
передачі частки у забудові складається
акт передачі-приймання, який і є
правовстановлюючим документом на
відповідну частку, у вигляді певних,
визначених у цьому Договорі квартир.

На підставі акта готовності об'єкта до
експлуатації від 16 лютого 2010 року за №58
видано сертифікат відповідності за
№00000058 від 02.03.2010 року, яким засвідчено
відповідність закінченого будівництва
об'єкта АДРЕСА_1.

08 жовтня 2010 року Комунальним
підприємством «Бюро технічної
інвентаризації Києво-Святошинської
районної ради Київської області» на
підставі рішення від 07.10.2010 року за
ОСОБА_3 зареєстровано право приватної
власності на квартиру АДРЕСА_1 (№
запису 124/64 в книзі: 25).

Рішенням Виконавчого комітету
Іванівської селищної ради
Іванівського району Київської області
від 26 березня 2010 року на підставі заяви
ОСОБА_3 встановлено належність та
визнано право приватної власності на
квартири житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1 у цьому будинку.

Згідно письмових пояснень ОСОБА_3 (за
Договором - Забудовник) станом на час
складення акта прийому-передачі
ОСОБА_1, як сторона Договору (Інвестор)
виконала усі взяті на себе
зобов'язання.

09 серпня 2013 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу засвідчено справжність
підписів ОСОБА_4, який діє на підставі
довіреності, виданої від імені ОСОБА_3,
ОСОБА_1, які зроблені у присутності
нотаріуса при підписанні акта
приймання-передачі об'єктів
нерухомості.

За змістом вказаного акта
приймання-передачі, його предметом є
набуття права власності, на виконання
раніше обумовлених домовленостей,
шляхом передачі від ОСОБА_4, який діє на
підставі довіреності, виданої від
імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 квартир,
зокрема, і квартири АДРЕСА_1. Загальна
площа 35,1 кв.м., житлова площа 17,4 кв.м.

Наведеним актом приймання-передачі
підтверджено повне виконання взятих на
себе ОСОБА_1 обов'язків, що обумовлюють
виникнення підстав для передачі майна,
визначеного у цьому акті і передують
набуттю прав власності на предмет
цього акта. Актом був встановлений факт
передачі ОСОБА_4 від імені ОСОБА_3 і
отримання у власність ОСОБА_1 квартири
АДРЕСА_1.

З наявної в матеріалах справи копії
реєстраційної справи б/н (інвентарний
№3636) вбачається, що 14 жовтня 2013 року
ОСОБА_1 звернулась до Реєстраційної
служби із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень на
квартиру АДРЕСА_1.

В додаток до своєї заяви ОСОБА_1 надала
реєстратору наступні документи (згідно
переліку):

- заяву встановленої форми, яка
визначена наказом Міністерства
юстиції України від 17.04.2012р. №595/5 «Про
впорядкування відносин, пов'язаних із
державною реєстрацією речових прав на
майно та їх обтяжень»;

- документ, що посвідчує особу заявника;

- документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав;

- документ про сплату державного мита;

- документи, що підтверджують
виникнення, перехід або припинення
права власності на нерухоме майно (п.16
стор.5 Методичних рекомендацій
стосовно документів, необхідних для
проведення державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, що схвалені колегією
Державної реєстраційної служби
України 11.12.2012р. (Протокол №3)) у формі
Акта передачі-прийняття;

- копію реєстраційного номера
облікової картки платника податку
згідно з Державним реєстром фізичних
осіб.

Додатково позивачем надано:

- нотаріально завірене свідоцтво про
право власності, видане на
попереднього власника квартири;

- нотаріально завірений витяг про
державну реєстрацію прав;

- копія технічного паспорта на
квартиру;

- копія Сертифіката відповідності на
об'єкт експлуатації;

- копія паспорта і реєстраційного
номера облікової картки платника
податку згідно з Державним реєстром
фізичних осіб попереднього власника;

- лист від 09.08.2013р. №395-1-19/7-1 Головного
управління юстиції у Київській
області;

- нотаріально завірена копія
правовстановлюючого документа, що
підтверджує виникнення права - Акт
приймання-передачі.

Рішенням від 22 жовтня 2013 року №7058559,
прийнятого за результатами розгляду
зазначеної заяви, позивачу відмовлено
у державній реєстрації права
власності.

Зазначене рішення про відмову у
реєстрації права власності прийняте з
посиланням на статтю 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», а
також пункти 16 і 23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року №703, а саме, подані
документи не відповідають вимогам, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Вважаючи таке рішення протиправним,
позивач звернулась з відповідним
позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд приходить до наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З урахуванням вищезазначених вимог,
Окружний адміністративний суд міста
Києва звертає увагу на таке.

Спірні правовідносини регулюються
Цивільним кодексом України від 16 січня
2003 року №435-IV зі змінами та
доповненнями (далі по тексту - ЦК
України), Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004
року №1952-IV у відповідній редакції (далі
по тексту - Закон №1952-IV), Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року №703 (далі по тексту
- Порядок №703).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 182 ЦК
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обтяження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації.

Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Таким законом є Закон №1952-IV, преамбулою
якого закріплено, що він визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Абзацом 2 частини першої статті 2 Закону
№1952-IV визначено, що державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація прав) -
це офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майна.

Згідно з частиною 1 статті 3 названого
Закону, державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно (стаття 4 Закону №1952-IV).

Згідно статті 6 Закону №1952-IV систему
органів державної реєстрації прав
становлять:

- Міністерство юстиції України;

- центральний орган виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державної реєстрації прав;

- органи державної реєстрації прав,
утворені Міністерством юстиції
України в установленому
законодавством порядку (далі - органи
державної реєстрації прав).

До повноважень органу державної
реєстрації прав належить, зокрема:
проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень або відмова у їх
реєстрації; забезпечення ведення
Державного реєстру прав (пункти 1, 2
частини 1 статті 8 того ж Закону).

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону
№1952-IV державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації;

4) внесення записів до Державного
реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Приписами частини 2 названої статті
визначено, що орган державної
реєстрації прав, державні реєстратори
зобов'язані надати до відома заявників
інформацію про необхідний перелік
документів для здійснення державної
реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав, порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, а також порядок
надання інформації з Державного
реєстру прав встановлює Кабінет
Міністрів України.

Відповідно до частин 1-3 статті 17 Закону
№1952-IV текст документів, що подаються
для державної реєстрації прав та їх
обтяжень, повинен бути написаний
розбірливо. Прізвище, ім'я, по батькові
фізичних осіб та їх місце проживання, а
також найменування юридичних осіб та
їх місцезнаходження повинні бути
написані повністю. Не приймаються для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень документи з підчищеннями або
дописками, закресленими словами та
іншими не обумовленими в них
виправленнями, заповнені олівцем, а
також з пошкодженнями, які не дають
змоги однозначно тлумачити їх зміст.
Документи, що встановлюють виникнення,
перехід, припинення прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і подаються для
державної реєстрації прав, повинні
відповідати вимогам, встановленим цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Крім того, частиною 1 статті 19 Закону
№1952-IV закріплено, що державна
реєстрація прав проводиться на
підставі:

1) договорів, укладених у порядку,
встановленому законом;

2) свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону;

3) свідоцтв про право власності, виданих
органами приватизації наймачам
житлових приміщень у державному та
комунальному житловому фонді;

4) державних актів на право власності
або постійного користування на
земельну ділянку у випадках,
встановлених законом;

5) рішень судів, що набрали законної
сили;

6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

На реалізацію наведених вище банкетних
норм, постановою Кабінету Міністрів
України від 22 червня 2011 року №703
затверджено Порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень (далі по тексту - Порядок №703),
який визначає процедуру проведення
державної реєстрації прав, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна.

Державна реєстрація прав на об'єкт
незавершеного будівництва та їх
обтяжень в установлених законом
випадках проводиться відповідно до
вимог та з урахуванням особливостей,
визначених цим Порядком.

Відповідно до пункту 4 зазначеного
Порядку №703, у Державному реєстрі прав
реєструються речові права та їх
обтяження на земельні ділянки, а також
на об'єкти нерухомого майна, які
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких неможливе без їх
знецінення та зміни призначення, а
саме: на підприємство як єдиний
майновий комплекс, житловий будинок,
будівлю, споруду або їх окремі частини,
квартиру, житлове та нежитлове
приміщення.

Для проведення державної реєстрації
прав заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву про
державну реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Заявник разом із заявою про державну
реєстрацію подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові необхідні
для такої реєстрації документи,
визначені цим Порядком, їх копії,
документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав, та документ про сплату
державного мита (пункт 10 Порядку №703).

Пунктом 16 Порядку №703 визначено, що за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Згідно з пунктом 23 Порядку №703
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі №1952-IV.

Однією з підстав для відмови в
державній реєстрації права, згідно
пункту 4 частини 1 статті 24 названого
Закону, є подання документів, які не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

У пункті 26 Порядку №703 містяться
аналогічні положення що й в Законі
№1952-IV про те, що для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до пунктом 27 названого
Порядку до переліку документів для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідних для
виникнення, переходу або припинення
права власності, віднесено інші, ніж
наведені у підпунктах 1-15 пункту 27
Порядку документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Згідно частини 1 статті 328 Цивільного
кодексу України, право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Частиною 2 статті 328 Цивільного кодексу
України встановлено, що право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

У відповідності до частини 1 статті 334
Цивільного кодексу України, право
власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи і не
заперечувалось відповідачем, на
підтвердження виникнення у ОСОБА_1
права власності на квартиру АДРЕСА_1,
остання надала Держреєстратору акт
приймання-передачі, який, у
відповідності з умовами договору №02
від 08.02.2010р. встановлює факт передачі
Замовником і отримання у власність
Інвестором майна, в т.ч. і вказаної
квартири.

Докази того, що договір №02 від 08.02.2010р.
був укладений з порушенням або
всупереч вимогам законодавства, яким
регулюються спірні правовідносини, або
того, що позивач набув право власності
на вищевказану квартиру незаконно, або
це право оспорюється, в матеріалах
справи відсутні. Відповідач у своїх
запереченнях проти позову не навів
доводів, які б свідчили про наявність
законодавчо закріпленої заборони
визначати у цивільно-правовому
договорі можливість складення акта
приймання-передачі в підтвердження
виконання сторонами угоди своїх
обов'язків з подальшою передачею прав
на майно, яке є предметом такого
договору.

Зібрані у справі докази з урахуванням
положень законодавства, якими
регулюються спірні правовідносини
дають підстави для висновку, що
позивачем було дотримано умови
складання акту прийому-передачі
об'єкта інвестування та отримано всі
визначені договором документи від
забудовника, які надають позивачу
підстави для здійснення у
встановленому законодавством порядку
реєстрації права власності на майно.

З огляду на зазначене суд констатує, що
позивач правомірно набув права
власності на вищевказану квартиру, а
тому таке право відповідно до ч.1 ст.4
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» підлягає
обов'язковій державній реєстрації.
Доказів на підтвердження протилежного
відповідачем не надано.

Враховуючи викладене суд визнає
хибними, безпідставними і такими, що не
ґрунтуються на положеннях
законодавства, доводи відповідача про
відсутність у Держреєстратора
правових підстав для здійснення
реєстрації права позивача на нерухоме
майно на підставі акта
приймання-передачі об'єктів
нерухомості, який не визначений
законом як документ, що підтверджує
виникнення, перехід або припинення
права власності, оскільки безоплатна
передача права власності на нерухоме
майно між фізичними особами є, на думку
відповідача, нічим іншим ніж договір
дарування, який має бути вчинений у
відповідності до закону.

Такі твердження відповідача свідчать
про не врахування ним усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії), а також про хибне
трактування відповідачем норм
законодавства, які підлягали
застосуванню в даних правовідносинах.

Як вбачається з реєстраційної справи
б/н інвентарний №3636В і встановлено
судом на підставі зібраних у справі
доказів, позивачем до заяви про
державну реєстрацію права власності на
квартиру АДРЕСА_1 були надані
державному реєстратору всі необхідні
для здійснення такої реєстрації
документи, передбачені положеннями
Закону №1952-IV і Порядку №703.

Крім того, за твердженням відповідача в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна і в
Державному реєстрі іпотек даний об'єкт
нерухомого майна (будинок АДРЕСА_1)
перебуває в заставі (іпотеці) з
забороною будь-якого відчуження
(заставодержатель - ТОВ КБ «Столиця»).

Водночас, матеріали реєстраційної
справи б/н інвентарний №3636В не містять
будь-яких доказів на підтвердження
зазначеної обставини.

Натомість, «Інформація Державного
реєстратора речових прав на нерухоме
майно, Реєстру прав власності на
нерухоме майно, Державного реєстру
іпотек, Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна»,
яка міститься в реєстраційній справі
свідчить про те, що у Державному
реєстрі іпотек відомості по спірному
об'єкту відсутні, як і відомості про
інші речові права, а також про
відсутність у відповідному реєстрі
відомостей щодо заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна.

Таким чином, вищенаведені доводи
відповідача визнаються судом не
доведеними і безпідставними.

Враховуючи, що відповідачем не
доведено наявність невідповідності
заявлених позивачем прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також наявність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, суд доходить до висновку,
що відповідач повинен був на підставі
наданих позивачем документів
здійснити реєстрацію права власності
на вказаний об'єкт за позивачем.

Відповідно до положень ч.4 ст.24 Закону
України №1952-ІV, відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Наявність у державного реєстратора
інших підстав для відмови у державній
реєстрації права власності на спірну
квартиру відповідачем не зазначено та
не доведено, а судом не встановлено.

Таким чином, суд вважає, що у державного
реєстратора не було підстав для
прийняття рішення про відмову позивачу
у державній реєстрації прав власності
на квартиру АДРЕСА_1.

Окремо суд зауважує, що у своїх
письмових запереченнях, мотивуючи своє
твердження щодо правомірності
оскаржуваного рішення про відмову у
здійсненні реєстрації права позивача
на нерухоме майно, відповідач
зазначала, що «нотаріус засвідчуючи
справжність підпису на даному
документі (акт приймання-передачі
об'єкту нерухомості) порушив закон, а
саме ст.78 Закону України «Про
нотаріат»…).

Наведені доводи за висновком суду на
увагу не заслуговують, оскільки жодним
нормативно-правовим актом, в т.ч. і
Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» і Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року №703, державному
реєстратору не надано повноважень
давати оцінку діям чи рішенням
нотаріусів, чи будь-яких інших осіб, на
предмет їх законності.

Такі доводи відповідача свідчать про
перевищення наданих йому законодавцем
повноважень, суперечить принципам
адміністративного судочинства. Дана
позиція відповідача на стадії
прийняття оскаржуваного рішення
ймовірно і спричинила порушення
законних прав та охоронюваних
інтересів позивача.

Зважаючи на викладене, суд вважає за
доцільне звернути увагу відповідача,
як суб'єкта владних повноважень, на
наступне.

За приписами ст.19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За змістом частини 3 статті 2 і частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України суб'єкт владних
повноважень має довести суду прийняття
ними рішень, вчинення дій чи допущення
бездіяльності, крім іншого, на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а також з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок, щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову. ( ч.2 ст.71 КАС України).

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить з
приписів частини 4 статті 70 кодексу
адміністративного судочинства
України, за змістом яких, обставини, які
за законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування.

Одночасно суд зауважує, що
відповідачем не надано до суду жодних
доказів щодо правомірності
оскаржуваного рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №7058559 від 22.10.2013 року та з його
аналізу не вбачається в чому саме
подані позивачем документи не
відповідають вимогам, встановленим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, а тому
вказана вище відмова відповідача судом
не сприймається як нормативно
обґрунтована.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що дії відповідача щодо відмови у
проведенні державної реєстрації прав
позивача на нерухоме майно та їх
обтяжень є протиправними, а відповідне
рішення необґрунтованим, що є
підставою для його скасування.

У відповідності до положень ст.8 Закону
№1952-ІV повноваження по проведенню
державної реєстрації прав та їх
обтяжень або відмові у їх реєстрації
покладено саме на орган державної
реєстрації прав.

При цьому, державний реєстратор який
приймає рішення є лише посадовою
особою вказаного органу.

Оскільки державній реєстрації права
власності на нежитлове приміщення має
передувати відповідна процедура,
дотримання якої у повному обсязі є
предметом розгляду зазначеної справи,
а також зважаючи на те, що судом під час
розгляду справи була встановлена
відсутність підстав для відмови ОСОБА_1
у проведенні державної реєстрації
права власності на квартиру АДРЕСА_1,
суд, у відповідності ст.8 Закону №1952-ІV з
метою повного відновлення порушеного
права позивача та його повного захисту,
вважає за доцільне зобов'язати
Реєстраційну службу Іванівського
міжрайонного управління юстиції
Київської області вчинити дії щодо
реєстрації за ОСОБА_1 права власності
на квартиру АДРЕСА_1.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1
документально і нормативно
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Якщо судове рішення ухвалено на
користь позивача (фізичної чи
юридичної особи) в адміністративній
справі, відповідачем в якій є суб'єкт
владних повноважень, що відповідно до
вимог статті 5 Закону України «Про
судовий збір» звільнений від сплати
судового збору за подання позову, то
сума судового збору стягується з
Державного бюджету України шляхом її
безспірного списання з рахунка
суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Іванівського міжрайонного управління
юстиції Київської області Ковальової
Аліни Олексіївни про відмову ОСОБА_1 у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №7058559 від 22.10.2013 року.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Іванівського міжрайонного управління
юстиції Київської області вчинити дії
щодо реєстрації за ОСОБА_1 права
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер: НОМЕР_1; паспорт серія НОМЕР_2,
виданий 27 січня 2010 року Маньківським РВ
ГУ МВС в Черкаській області;
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2)
понесені нею витрати по сплаті
судового збору в розмірі 68 (шістдесят
вісім) гривень 82 коп., сплаченого
відповідно до квитанції №6574.201.1 від
12.11.2013 року шляхом їх безспірного
списання з рахунка Реєстраційної
служби Іванівського міжрайонного
управління юстиції Київської області.

Постанова набирає законної сили у
порядку, встановленому в ст.254 КАС
України та може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду в порядку та
строки, визначені ст.ст.185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя:
Н.А. Добрівська