Справа № 2а-252/11
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 січня 2014 року Справа № 53809/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та
Савицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м.Львові апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Іршавської районної
державної адміністрації Закарпатської
обл. на постанову Іршавського
районного суду Закарпатської обл. від
11.02.2011р. в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Іршавської районної державної
адміністрації Закарпатської обл. про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання виплатити недоплачену
щорічну допомогу на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А:

05.01.2011р. позивач ОСОБА_2 звернувся до
суду із адміністративним позовом, у
якому просив зобов'язати відповідача
Управління праці та соціального
захисту населення Іршавської районної
державної адміністрації Закарпатської
обл. нарахувати та виплатити на його
користь щорічну допомогу на
оздоровлення з розрахунку 5 (п'ять)
мінімальних заробітних плат щорічно за
період з 2008 року по 2010 роки, виходячи із
сум мінімальної заробітної плати на
момент виникнення права на виплату за
виключенням фактично проведених
виплат (а.с.3-5).

Постановою Іршавського районного суду
Закарпатської обл. від 11.02.2011р.
заявлений позов задоволено частково,
визнано неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Іршавської районної державної
адміністрації Закарпатської обл. щодо
ненарахування і невиплати ОСОБА_2
передбаченої ч.4 ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічної
допомоги на оздоровлення в розмірі 5
(п'ять) мінімальних заробітних плат та
зобов'язано відповідача нарахувати і
виплатити на користь позивача
передбачену ч.4 ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічну
допомогу на оздоровлення за 2010 рік в
розмірі 5 (п'ять) мінімальних заробітних
плат, встановлених на час виплати
допомоги у 2010 році, з урахуванням вже
виплаченої частини допомоги; у
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено (а.с.33-36).

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, постанову суду оскаржив
відповідач Управління праці та
соціального захисту населення
Іршавської районної державної
адміністрації Закарпатської обл., який
покликаючись на порушення судом норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду в частині
задоволених вимог та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог повністю (а.с.40-42).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим,
що при винесенні рішення судом не
враховані вимоги ст.62 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
постанови КМ України № 562 від 12.07.2005р.
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», при цьому
останньою визначені конкретні суми
щорічної допомоги на оздоровлення.

Окрім цього, судом не прийняті до уваги
норми бюджетного законодавства, що
регулюють розглядувані
правовідносини.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1
ст.197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та скаргу
в межах наведених у них доводів,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, з наступних
підстав.

Виносячи рішення по справі, суд виходив
з того, що на підставі пріоритетності
законів над підзаконними актами при
виплаті розміру пенсій позивачеві
підлягають застосуванню норми Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не постанови КМ України, які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

При цьому, у задоволенні позовних вимог
за 2008-2009 року відмовлено через пропуск
строку звернення до суду.

Між тим, на переконання колегії суддів,
таке рішення суду частково відповідає
вимогам чинного законодавства, з
наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та не
оспорюється сторонами, позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС у 1986 році,
віднесений до другої категорії осіб,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується копіями відповідних
посвідчень (а.с.6-9).

З урахуванням наведеного, позивачу
протягом 2008-2010 років виплачена сума
допомоги на оздоровлення в загальному
розмірі 100 грн. щорічно (а.с.12-14).

Відповідно до абзацу другого ч.4 ст.48
Закону України № 796-ХІІ від 28.02.1991р. «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали від Чорнобильської
катастрофи» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) щорічна допомога на
оздоровлення виплачується учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат.

Відповідно до ст.71 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» дія
положень цього Закону не може
призупинятися іншими законами, крім
законів про внесення змін до цього
Закону.

Також чинним законодавством в 2010 році
не встановлювались обмеження щодо
застосування розмірів заробітної
плати, зокрема, для реалізації положень
ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Додатково колегія суддів враховує, що
ст.3 Конституції України встановлено,
що людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Постановою КМ України № 836 від 26.07.1996р.,
якою керувався відповідач при виплаті
позивачу допомоги, встановлені
конкретні розміри виплат у визначеній
сумі, що суперечить вимогам Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Цим Законом встановлено розмір таких
виплат як кратну величину стосовно
розміру мінімальної заробітної плати
на час виплати.

З моменту прийняття вказаної постанови
КМ України встановлені нею розміри
виплат залишились незмінними, в той час
як Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір
мінімальної заробітної плати.

Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначено вказані виплати
в кратному розмірі від мінімальної
заробітної плати в Україні. Даним
Законом (ст.ст.62 та 67) КМ України надано
право проводити лише роз'яснення
порядку застосування цього Закону,
яким, зокрема, є постанова КМ України №
987 від 20.06.2000р. «Про затвердження
Порядку використання коштів Фонду для
здійснення заходів щодо ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи
та соціального захисту населення», та
підвищувати розміри доплат, пенсій і
компенсацій, передбачених цим Законом,
відповідно до зміни індексу вартості
життя і зростання мінімальної
заробітної плати, але не зменшувати їх
та встановлювати у твердій сумі, що не
відповідає Закону.

Іншими законами в 2010 році КМ України
також не надавалось право на зменшення
гарантованих державою виплат, а лише
надано право здійснювати застосування
норм, в яких для розрахунків
застосовується мінімальна заробітна
плата, виходячи з реальних можливостей
видаткової частини державного бюджету.

Слід зазначити, що згідно із ст.8 КАС
України суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого, зокрема,
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

Таким чином, заявлені вимоги в частині
зобов'язання провести перерахунок та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення за 2010 рік є підставними і
підлягають задоволенню.

Разом з тим, позивачем пропущено
шестимісячний строк звернення до суду,
передбачений ст.99 КАС України, останнім
під час розгляду справи не наведено
поважних причин його пропуску, також
обґрунтовані підстави для поновлення
вказаного строку не вказані судом
першої інстанції у судовому рішенні.

Відповідно до ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Враховуючи вищевикладене,
приймаючи до уваги дату звернення
позивача до суду із розглядуваним
позовом (05.01.2011р.), відсутність
обґрунтованого клопотання позивача
про поновлення пропущеного строку
звернення до суду із розглядуваним
позовом, колегія суддів приходить до
висновку про те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню в частині
визнання дій відповідача
протиправними, зобов'язання нарахувати
і виплатити на користь позивача
щорічну допомогу на оздоровлення у
розмірі 5 (п'ять) мінімальних заробітних
плат за 2010 рік, що передбачена ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», із врахуванням виплачених
коштів за вказаний період.

При цьому, позовні вимоги про визнання
дій протиправними, зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити
спірну допомогу за періоди 2008-2009 років
належить залишити без розгляду у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду.

Окрім цього, колегія суддів звертає
увагу на порушенням судом першої
інстанції норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Останні полягають у
застосуванні ч.2 ст.99 КАС України в
редакції, не чинній на час звернення
позивача до суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до переконливого висновку
про часткове задоволення позовних
вимог, а саме в частині визнання дій
Управління праці та соціального
захисту населення Іршавської районної
державної адміністрації Закарпатської
обл. щодо невиплати на користь ОСОБА_2
допомоги на оздоровлення за 2010 рік, що
передбачена ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
протиправними; зобов'язання
відповідача нарахувати і виплатити на
користь позивача щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі 5 (п'ять)
мінімальних заробітних плат за 2010 рік,
що передбачена ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», із
врахуванням виплачених коштів за
вказаний період.

При цьому, позовні вимоги про
зобов'язання органу праці та
соціального захисту населення
нарахувати та виплатити на користь
ОСОБА_2 передбачену ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічну
допомогу на оздоровлення за 2008-2009 роки,
слід залишити без розгляду у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду;
решта позовних вимог задоволенню не
підлягає за безпідставністю.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, через що постанова суду
підлягає скасуванню з прийняттям
нового рішення про часткове
задоволення заявленого позову та
залишення частини позовних вимог без
розгляду, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст.94, 99, 100, 160, 195-197, п.п.3, 4 ч.1
ст.198, п.4 ч.1 ст.202, ч.1 ст.203, ч.2 ст.205,
ст.ст.207, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Іршавської районної державної
адміністрації Закарпатської обл.
задоволити частково.

Постанову Іршавського районного суду
Закарпатської обл. від 11.02.2011р.
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов ОСОБА_2 задоволити частково.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Іршавської районної державної
адміністрації Закарпатської обл. щодо
невиплати на користь ОСОБА_2 допомоги
на оздоровлення за 2010 рік, що
передбачена ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», -
протиправними.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Іршавської районної державної
адміністрації Закарпатської обл.
нарахувати і виплатити на користь
ОСОБА_2 щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі 5 (п'ять)
мінімальних заробітних плат за 2010 рік,
що передбачена ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», із
врахуванням виплачених коштів за
вказаний період.

Позовні вимоги про зобов'язання органу
праці та соціального захисту населення
нарахувати та виплатити на користь
ОСОБА_2 передбачену ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічну
допомогу на оздоровлення за 2008-2009 роки,
- залишити без розгляду у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В.Костів

Н.В.Савицька