Справа № 826/10648/13-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2013-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Федорчук
Суддя-доповідач: Мельничук
У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2013 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 02
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Міністерства юстиції України про
скасування наказу, зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Міністерства юстиції України про
скасування наказу, зобов'язання
вчинити певні дії. Свої вимоги
обгрунтовує тим, що наказ Міністерства
юстиції України № 1005/5 у частині заміни
ліцензії на право здійснення
діяльності арбітражного керуючого на
свідоцтво про право на здійснення
діяльності арбітражного керуючого є
таким, що не відповідає вимогам Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" № 4212 та
діючого законодавства України, а тому
повинен бути скасований.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 02
жовтня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про
задоволення даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач відповідно до
пункту 6 розділу Х "Прикінцеві та
перехідні положення" Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
як арбітражний керуючий направив 09.04.2013
року заяву до Міністерства юстиції
України щодо заміни ліцензії на право
здійснення діяльності арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора),
видану 06.02.2008 року Державним
департаментом з питань банкрутства
(рішення про видачу ліцензії № 216-50-17/138
від 18.01.2008 року, термін дії ліцензії з
06.02.2008 року по 05.02.2013 року) на свідоцтво
про право на здійснення діяльності
арбітражного керуючого (розпорядника
майна, керуючого санацією,
ліквідатора).

У відповідності до Наказу Міністерства
юстиції України № 1005/5 від 28.05.2013 року
позивачу у зв'язку із невідповідністю
поданих документів пункту 6 розділу Х
"Прикінцеві та перехідні положення"
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" та пункту 2.1.
наказу Міністерства юстиції України №
93/5 від 14.01.2013 року "Про отримання
свідоцтва про право на здійснення
діяльності арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора)" відмовлено у
заміні ліцензії на право здійснення
діяльності арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора) на свідоцтво про
право на здійснення діяльності
арбітражного керуючого (розпорядника
майна, керуючого санацією,
ліквідатора).

Не погоджуючись з зазначеною відмовою
відповідача, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача є
необгрунтованими, а тому не підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 06.02.2008 року Державним
департаментом з питань банкрутства
рішенням про видачу ліцензії № 216-50-17/138
від 18.01.2008 року видано ліцензію
терміном дії з 06.08.2008 року по 05.02.2013 року.

Також встановлено, що позивач
звернувся до Міністерства юстиції
України в квітні 2013 року, тобто через 2
місяці після закінчення строку дії
ліцензії.

Однак позивач, як на відсутність
пропуску строку для звернення до
міністерства посилається на пункту 6
розділу Х "Прикінцеві та перехідні
положення" Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
згідно якого з дня набрання чинності
цим Законом продовжують діяти ліцензії
на право здійснення діяльності
арбітражного керуючого (розпорядника
майна, керуючого санацією,
ліквідатора). Протягом шести місяців з
дня набрання чинності цим Законом
державний орган з питань банкрутства
безоплатно замінює за заявою
арбітражного керуючого чинну на день
набрання чинності цим Законом ліцензію
на право здійснення діяльності
арбітражного керуючого (розпорядника
майна, керуючого санацією, ліквідатора)
на свідоцтво про право на здійснення
діяльності арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора), яке відповідно
до цього Закону надає право на
здійснення діяльності арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора). Після
закінчення цього строку втрачають
чинність ліцензії на право здійснення
діяльності арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора).

Відповідно до п. 2.1 Наказу № 93/5 від
14.01.2013 року "Про отримання свідоцтва про
право на здійснення діяльності
арбітражного керуючого (розпорядника
майна, керуючого санацією,
ліквідатора)" протягом шести місяців з
дня набрання чинності Законом України
від 22 грудня 2011 року № 4212-VI "Про
внесення змін до Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
замінити безоплатно на підставі заяви
арбітражного керуючого (розпорядника
майна, керуючого санацією, ліквідатора)
чинну на день набрання чинності цим
Законом ліцензію на право здійснення
діяльності арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора) за умови її
відповідності вимогам, встановленим
Законом України "Про ліцензування
певних видів господарської діяльності"
та Ліцензійними умовами провадження
господарської діяльності арбітражних
керуючих (розпорядників майна,
керуючих санацією, ліквідаторів),
затвердженими наказом Міністерства
юстиції України від 14 жовтня 2011 року №
3176/5, зареєстрованими в Міністерстві
юстиції України 17 жовтня 2011 року за №
1196/19934, на свідоцтво про право на
здійснення діяльності арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора).

У відповідності статті 9 Закону України
"Про ліцензування певних видів
господарської діяльності" (в редакції,
на момент отримання позивачем
ліцензії) відповідно до цього Закону
ліцензуванню підлягають такі види
господарської діяльності: діяльність
арбітражних керуючих (розпорядників
майна, керуючих санацією,
ліквідаторів).

Згідно ч. 11 статті 14 Закону України "Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності" у разі, коли
ліцензіат має намір провадити
зазначений в ліцензії вид
господарської діяльності після
закінчення строку її дії, якщо такий
строк встановлено Кабінетом Міністрів
України, він повинен отримати нову
ліцензію в порядку, встановленому цим
Законом.

Нова ліцензія видається органом
ліцензування не раніше ніж в останній
робочий день дії попередньо виданої
ліцензії.

Судом першої інстанції встановлено, що
дія ліцензії позивача закінчилась
05.02.2013 року, однак відомостей щодо
подання позивачем документів для
отримання нової ліцензії до суду не
надано.

Зважаючи, що на момент звернення
позивача до Міністерства юстиції
України дія ліцензії уже закінчилась, а
законодавством передбачена процедура
заміни чинної ліцензії на свідоцтво,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
правомірність відмови відповідача у
заміні ліцензії на право здійснення
діяльності арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора) на свідоцтво про
право на здійснення діяльності
арбітражного керуючого (розпорядника
майна, керуючого санацією,
ліквідатора).

В частині позовних вимог щодо
зобов'язання Міністерства юстиції
України вчинити дії, а саме: зобов'язати
Міністерство юстиції України видати
відповідний наказ про заміну позивачу
ліцензії на право здійснення
діяльності арбітражних керуючих на
свідоцтво про право здійснення
діяльності арбітражних керуючих
колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту Рекомендації №
R (80) 2 Комітету Міністрів
державам-членам стосовно реалізації
адміністративними органами влади
дискреційних повноважень від 11.03.1980
року під дискреційним повноваженням
слід розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням
суд розуміє таке повноваження, яке
надає певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, враховуючи, що судом першої
інстанції під час розгляду справи
встановлено правомірність відмови в
заміні ліцензії про на право
здійснення діяльності арбітражних
керуючих на свідоцтво про право
здійснення діяльності арбітражних
керуючих, колегія суддів вважає вірним
висновок суду першої інстанції про
неможливість втручання в дискрецію
суб'єкта владних повноважень, а відтак
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог і в цій частині.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позовні вимоги позивача не
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 02
жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.