Справа № 810/7129/13-а
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2014-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2014 року 810/7129/13-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючої судді
Василенко Г.Ю., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними
дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернувся
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з
позовом до Васильківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області, в якому просить

- визнати неправомірними дії
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області по проведенню перевірки,
результат якої оформлений актом №
982/1703/НОМЕР_1 від 09.12.2013 року;

- визнати неправомірними дії
відповідача щодо складання акту
перевірки № 982/1703/НОМЕР_1 від 09.12.2013 року;

- зобов'язати відповідача вилучити з
інформаційних баз Міністерства
доходів і зборів України відомості, що
внесені на підставі акту № 982/1703/НОМЕР_1
від 09.12.2013 року та зобов'язати
відповідача поновити ці показники;

- заборонити Васильківській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області використовувати акт
№ 982/1703/НОМЕР_1 від 09.12.2013 року та факти,
викладені в ньому в якості доказової
інформації.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги
тим, що відповідачем порушено порядок,
механізм, процедуру перевірки та
результатів її оформлення, що є
підставою для визнання дій відповідача
протиправними. Так, відповідачем
незаконно прийнято наказ про
проведення перевірки ОСОБА_1 на
підставі підпункту 75.1.2 статті 75 та
підпункту 78.1.1 статті 78 Податкового
кодексу України, оскільки позивач
запити від податкового органу про
надання пояснень та їх документального
підтвердження не отримував, про
проведення перевірки не знав, копію
наказу та направлення на перевірку
йому не вручались, а при оформлені
результатів перевірки не було
дотримано вимог податкового
законодавства, висновки акту базуються
на припущеннях і не підтверджуються
доказами.

Позивач в судове засідання не прибув,
проте надав заяву про розгляд справи в
письмовому провадженні.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про дату та час
розгляду справи був повідомлений
належним чином. Заперечень на позов не
надано. Водночас, на адресу суду
надійшло клопотання відповідача про
перенесення розгляду справи.

Суд не знаходить підстав для визнання
причини неприбуття представника
відповідача у судове засідання
поважними, оскільки поважними
визнаються обставини, які є об'єктивно
непереборними та не залежать від
волевиявлення сторони і пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
сторонами у справі дій. Водночас,
відповідачем взагалі не вказано
будь-яких поважних причин неприбуття у
судове засідання представника, як і не
надано належних доказів.

Відтак, неможливість прибуття у судове
засідання представника відповідача, з
невизначених причин, не є підставою для
відкладення розгляду справи.

Відповідно до приписів частини
четвертої статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин, розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні в разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає
за можливе розглядати справу в порядку
письмового провадження

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково з
наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
наказу Васильківської ОДПІ від 05.12.2013
року № 360 та на підставі 78.1.1 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України,
відповідачем 05.12.2013року проведено
позапланову виїзну перевірку фізичної
особи підприємця ОСОБА_1 з питання
дотримання вимог податкового
законодавства, валютного та іншого
законодавства за період з 29.01.2013 по
31.10.2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що
повідомлення на проведення перевірки
позивачу вручено не було.

Виїзна перевірка, в зв'язку із
відсутністю ОСОБА_1, проводилась у
приміщенні податкової інспекції .

За результатами перевірки,
перевіряючими складено акт №
982/1703/НОМЕР_1 від 09.12.2013 року.

У висновках акту, складеного виключно
за результатами аналізу системи
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України, перевіряючі
зазначили що у ФОП ОСОБА_1 вбачається
відсутність об'єктів оподаткування,
які підпадають під визначення ст.ст. 22,
185, 198 Податкового кодексу України. А
таким чином, всі господарські операції
між позивачем та контрагентами -
постачальниками та покупцями не
підтверджуються; задекларовані
податкові зобов'язання позивача за
березень - жовтень 2013 року по ланцюгу
постачання товарів сформовані
неправомірно та перевіркою не
підтверджені.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить з
наступного.

Порядок та особливості проведення
документальних позапланових невиїзних
перевірок визначено положеннями ст. ст.
78, 79 Податкового кодексу України.

Згідно з п.п. 79.1, 79.2 ст. 79 Податкового
кодексу України документальна
невиїзна перевірка здійснюється у разі
прийняття керівником органу державної
податкової служби рішення про її
проведення та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених статтями 77 та 78
цього Кодексу.

Підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78
Податкового кодексу України
встановлено, що документальна
позапланова перевірка здійснюється,
якщо за наслідками перевірок інших
платників податків або отримання
податкової інформації виявлено факти,
що свідчать про можливі порушення
платником податків податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Крім того, пунктом 81.1 ст. 81 Податкового
кодексу України закріплено, що
посадові особи контролюючого органу
мають право приступити до проведення
документальної виїзної перевірки,
фактичної перевірки за наявності
підстав для їх проведення, визначених
цим Кодексом, та за умови пред'явлення
або надіслання у випадках, визначених
цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої
перевірки, копії наказу про проведення
перевірки, службового посвідчення
осіб, які зазначені в направленні на
проведення перевірки.

Як встановлено судом, письмовий запит
від відповідача ОСОБА_1 не надходив,
передбачених ст. 81 Податкового кодексу
України документів перевіряючими
надано не було.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 статті 75 ПК
України - документальною перевіркою
вважається перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.
Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

З наведеної норми вбачається, що
ініціюється перевірка з обов'язковим
дотриманням вимог, встановлених пп. 75.1.2
п. 75.1 статті 75 ПК України щодо
необхідності її проведення саме на
підставі податкових декларацій
(розрахунків), фінансової, статистичної
та іншої звітності, регістрів
податкового та бухгалтерського обліку,
ведення яких передбачено законом,
первинних документів, які
використовуються в бухгалтерському та
податковому обліку, тобто з
урахуванням усіх перелічених
документів в їх сукупності, а не лише на
підставі даних податкових декларацій.

Між тим, відповідач здійснюючи
перевірку без первинних документів та
лише за результатами аналізу даних
аналізу баз даних АІС "Реєстр платників
податків", АІС "Аудит", АІС "Бест-Звіт",
АІС "Співставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту на
рівні ДПА України", установчих
документів, податкових декларацій та
висновку оперативного управління
Білоцерківського ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області, фактично здійснив
камеральну перевірку, змістом якої є
арифметична перевірка заповнення
даних, внесених платником податків у
декларацію й правильності
застосування коефіцієнтів, назвавши
її, при цьому, позаплановою виїзною
документальною перевіркою.

Наведене вказує на порушення норм
чинного законодавства при складанні
акту перевірки, оскільки викладені в
ньому факти не ґрунтуються на
документах первинного бухгалтерського
обліку, що є суб'єктивним припущенням
перевіряючих та порушенням
відповідачем не тільки встановленого
законодавством порядку проведення
перевірки, але й є доказом його
невиконання, а отже позовні вимоги в
частині визнання протиправними дії
відповідача щодо проведення перевірки
позивача, підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам щодо дій Васильківської ОДПІ
про коригування показників податкової
звітності необхідно зазначити
наступне.

Згідно статті 74 Податкового кодексу
України, податкова інформація, зібрана
відповідно до Податкового кодексу
України, може зберігатися та
опрацьовуватися в інформаційних базах
органів державної податкової служби
або безпосередньо посадовими
(службовими) особами органів державної
податкової служби. Перелік
інформаційних баз, а також форми і
методи опрацювання інформації
визначаються центральним органом
державної податкової служби. Зібрана
податкова інформація та результати її
опрацювання використовуються для
виконання покладених на органи
державної податкової служби функцій та
завдань.

Наказом ДПА України від 18.04.2008 р. № 266
"Про організацію взаємодії органів
державної податкової служби при
проведенні перевірок податкових
декларацій з податку на додану
вартість з урахуванням інформації
розшифровок податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість у розрізі
контрагентів" затверджено методичні
рекомендації взаємодії органів
державної податкової служби при
опрацюванні розшифровок податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
податку на додану вартість у
контрагентів (далі - наказ № 266).

Згідно пункту 1.3 наказу № 266, для
реалізації методичних рекомендацій
створені відповідні програмні
продукти, у тому числі "Система
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України".

Пунктом 2.8 наказу № 266 встановлено, що
працівники органу державної
податкової служби несуть
відповідальність за відповідність
інформації у базах податкової
звітності даним податкових документів,
наданих платником ПДВ.

Отже, показники податкового кредиту та
податкових зобов'язань конкретного
платника податків, які відображаються
в Автоматизованій системі "Результати
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України",
формуються на підставі показників
поданих таким платником податків
податкових декларацій з податку на
додану вартість з додатком № 5 до
податкової декларації з податку на
додану вартість, і повинні їм
відповідати.

Як випливає зі змісту підпункту 2.10.3
пункту 2.10 наказу № 266, співставлення
даних податкової звітності з ПДВ з
інформацією з інших джерел, а саме
інформації кол. 2 розділу II Розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів, кол. 3
Розрахунку коригування сум ПДВ до
податкової декларації з податку на
додану вартість з даними Реєстру
платників ПДВ здійснюється у складі
автоматизованого контролю.

Відповідно до пункту 2.14 наказу № 266,
інформація податкової звітності з ПДВ,
надіслана до центральної бази даних
податкової звітності, підлягає
розподілу відповідно до вимог
Методичних рекомендацій щодо порядку
розподілу платників податків за
категоріями уваги та співставленню
засобами системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту у розрізі
контрагентів на рівні ДПА України.

Пунктом 2.19 наказу № 266 передбачено, що у
разі виявлення працівником
підрозділів оподаткування юридичних,
фізичних осіб під час проведення
камеральної перевірки податкової
звітності помилок, допущених
працівником підрозділу ведення та
захисту податкової звітності при
введенні податкової звітності до
електронної бази податкової звітності
з паперового носія така інформація
передається до підрозділу ведення та
захисту податкової звітності, шляхом
направлення службової записки, з метою
усунення помилки.

Згідно пункту 2.20 наказу № 266, за
наслідками перевірки отриманої
інформації працівниками органу ДПС:
усуваються помилки, допущені
працівником підрозділу ведення та
захисту податкової звітності при
введенні податкової звітності до
електронної бази податкової звітності
органом ДПС з паперового носія;
враховуються уточнюючі розрахунки (у
разі їх подання платником ПДВ);
складаються акти перевірки платника
ПДВ (камеральної, документальної
невиїзної, планової, позапланової
перевірки) із обов'язковим зазначенням
у розрізі контрагентів донарахованих
сум ПДВ.

Пунктом 2.21 наказу № 266 передбачено, що
підсумки перевірок за результатами
автоматизованого співставлення
податкової звітності з ПДВ на
центральному рівні відображаються в
описовій частині акта перевірки
(камеральної, документальної
невиїзної, планової, позапланової
перевірки) або довідки у розрізі
періодів та операцій з одним
контрагентом та фіксуються в АС "Аудит".
По мірі підписання актів перевірки та
узгодження податкових зобов'язань,
визначених податковим
повідомленням-рішенням, прийнятим за
результатами таких перевірок,
уточнюються результати
автоматизованого співставлення на
центральному рівні податкової
звітності з ПДВ за поданням підрозділу,
яким завершено процедуру такого
узгодження та яким прийнято таке
повідомлення-рішення.

Згідно пункту 4.15 наказу, якщо платником
ПДВ (постачальником) до податкових
зобов'язань включено суму ПДВ меншу,
ніж контрагентом (отримувачем) до
податкового кредиту, працівники
підрозділу оподаткування юридичних,
фізичних осіб органу ДПС, на обліку
якого знаходиться платник ПДВ
(постачальник), та органу ДПС, на обліку
якого знаходиться платник ПДВ
(отримувач), звертаються в письмовій
формі до таких платників ПДВ щодо
одержання пояснень та їх
документальних підтверджень з метою
встановлення причин розбіжностей
даних, що містяться у поданій ними
податковій звітності з податку на
додану вартість, виявлених під час
камеральної перевірки, та/або за
результатами автоматизованого
співставлення.

З аналізу зазначених положень можна
зробити висновок, що процес
зіставлення даних податкової
звітності з ПДВ у розрізі контрагентів
є формальним рівнем податкового
контролю, на стадії якого податковий
орган фактично порівнює задекларовані
контрагентами кореспондуючі суми
податкових зобов'язань та податкового
кредиту з метою оперативного виявлення
платників, що підлягають
документальній перевірці.

Зазначений етап
контрольно-перевірочної роботи не
передбачає здійснення податковим
органом оцінки дотримання платником
вимог податкового законодавства та
аналізу змісту та характеру
правовідносин, що стали підставою для
формування даних податкового обліку
платника. Адже питання правильності
відображення платником в обліку
проведених господарських операцій
досліджуються податковим органом при
проведенні податкової перевірки
платника з дослідженням
фінансово-господарських документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податку.

Висновок щодо правильності (або
недостовірності) задекларованих
платником даних податкового обліку як
підстави для внесення змін до вказаної
бази даних може бути зроблений
податковим органом після визначення
платникові податкових зобов'язань та
їх узгодження у встановленому законом
порядку.

Наведене також виключає можливість
застосування до платника негативних
правових наслідків (зокрема, у вигляді
вилучення з електронної бази даних
задекларованих ним показників) до
моменту донарахування платникові
податкового зобов'язання в порядку
статті 54 Податкового кодексу України
та його узгодження.

Оскільки, за наслідками проведеної
перевірки податкові
повідомлення-рішення не приймались, а
відповідно податкові зобов'язання не
узгоджувались, податкова не мала права
на корегування показників податкової
звітності фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, а відтак, позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню.

З приводу позовних вимог про
зобов'язання податкового органу
утриматись від використання
оскаржуваного акту перевірки (даних,
одержаних за результатами перевірки)
суд зазначає, що дана вимога суперечать
закону і не підлягають задоволенню.
Здійснення контролю за своєчасністю,
достовірністю, повнотою нарахування та
сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів), контролю за валютними
операціями, контролю за додержанням
порядку проведення готівкових
розрахунків за товари (послуги) у
встановленому законом порядку, у тому
числі й використання результатів
перевірок платників податків, є
обов'язком органів Державної
податкової служби, що покладений на ці
органи Законом України "Про державну
податкову службу" та Податковим
кодексом України. Будь-яке
перешкоджання органу державної влади в
реалізації визначеної законом
компетенції є неприпустимим і тягне
передбачену законом відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 70, 71, 72, 94, 128, 159-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати неправомірними дії
Васильківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області по проведенню перевірки та
складанню акту № 982/1703/НОМЕР_1 від 09.12.2013
року.

Зобов'язати Васильківську об'єднану
державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Київській області поновити показники
податкової звітності з податку на
додану вартість фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 за період з 29.01.2013 по
31.10.2013 року.

Стягнути з державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 68
(шістдесят вісім) грн. 82 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Василенко Г.Ю.