Справа № 2а-221/11 (2а/206/99/12)
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"15" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/67314/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О.,Мироненка О.В.,Чумаченко
Т.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Вінницької міської
ради, виконавчого комітету Вінницької
міської ради, треті особи - ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання протиправними та
скасування рішень, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 9 жовтня 2012
року, -

в с т а н о в и в:

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вказаним позовом, у якому просив
визнати протиправним та скасувати
пункт 1.11 рішення Вінницької міської
ради № 482 від 28.09.1992 та пункти 1, 2.8,
рішення Вінницької міської ради № 1322
від 05.07.2005.

Постановою Замостянського районного
суду міста Вінниці від 23 серпня 2012 року
позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовані пункт 1.11
рішення Вінницької міської ради № 482
від 28.09.1992 та пункти 1, 2.8, рішення
Вінницької міської ради № 1322 від 05.07.2005.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 9 жовтня 2012
року постанову суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове судове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить Вищий адміністративний суд
України скасувати постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу
ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посилаючись на
законність постанови суду апеляційної
інстанції, просять залишити її без
змін.

Перевіривши за наявними у справі
матеріалами доводи, викладені у
касаційній скарзі, правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права і правової
оцінки обставин у справі у межах,
визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(КАС України), колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Встановлено, що рішенням виконкому
Вінницької міської Ради № 909 від 07.12.1973
з метою забезпечення виконання
Постанови Ради Міністрів СРСР від
31.12.1954 № 2529 «Про єдиний державний облік
земельного фонду СРСР», а також
постанов Ради Міністрів Української PCP
від 28.06.1952 № 2007, від 17.01.1955 № 63, від 02.11.1963
№ 1231 і впорядкування обліку і
правильного використання земельних
ділянок в межах міської смуги міста
Вінниці було створено комісію по
розгляду матеріалів обміру земель в
межах міста та зобов'язано комісію
розглянути матеріали виконані
обласним об'єднаним бюро технічної
інвентаризації по обміру земель та
висновки про реєстрацію документів на
право користування земельними
ділянками по кожному забудованому
кварталу, зокрема, і внести свої
(позиції міськвиконкому про можливість
реєстрації, вилучення лишків садибних
ділянок та їх використання.

На виконання вказаного рішення та
відповідно до заключення про
реєстрацію документів на право
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1, зареєстровано за
землекористувачами земельну ділянку
площею 910 м2, виявлено надлишок у
розмірі 242 м2, який залишено у
користуванні.

Рішенням виконавчого комітету
Вінницької міської ради народних
депутатів від 05.06.1975 № 387 за будинком
НОМЕР_1 (НОМЕР_2,НОМЕР_3) по АДРЕСА_1
закріплена земельна ділянка площею 910
м2, а земельна ділянка площею 242 м2 була
надана у тимчасове користування, що
підтверджується довідкою КП
«Вінницьке міське бюро технічної
інвентаризації» від 10.12.2009 № 7153 та
викопіюванням із схематичного плану
від 30.10.1974 року.

Рішенням виконавчого комітету
Вінницької міської ради народних
депутатів від 05.06.1975 № 387 за сусіднім
будинковолодінням АДРЕСА_2 була
закріплена земельна ділянка площею 910
м2 та залишено у тимчасове
користування земельну ділянку площею
241 м2, що підтверджується довідкою КП
«Вінницьке обласне бюро технічної
інвентаризації» від 16.07.2004. У
викопіюванні із схематичного плану
будівельного кварталу АДРЕСА_3, що
перебувало у власності ОСОБА_8, згодом
власниками якого стали ОСОБА_9 та
ОСОБА_6, станом на 26.08.1987 було
зафіксовано захват земельної ділянки у
площею 922 м2.

В подальшому, Вінницькою міською радою
прийняті рішення, пункти яких є
спірними у цій справі:

рішення № 482 від 28.09.1992, відповідно до
пункту 1.11 якого вирішено закріпити за
домоволодінням ОСОБА_8 земельну
ділянку, розташовану по АДРЕСА_4, площею
922 м2 у довгострокове користування до 15
років;

рішення № 1322 від 05.07.2005, згідно з
пунктом 1 якого вирішено затвердити
ОСОБА_6 технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право на земельну
ділянку, розташовану на АДРЕСА_5, площею
2062 м2; згідно з пунктом 2.8 ОСОБА_6
передано земельну ділянку, розташовану
по АДРЕСА_5, площею 2062 м2, у тому числі 100
м2 безоплатно у приватну власність для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, серед яких 134 м2, що
знаходяться в межах «червоних ліній»
(без права забудови), 770 м2 для
городництва, серед яких 41 м2, що
знаходяться в межах «червоних ліній»
(без права забудови), відповідно до
договору оренди, згідно з даними
матеріалів інвентаризації від 08.04.2004.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що рішенням №
482 від 28.09.1992 Вінницька міська рада
безпідставно надала ОСОБА_8 зазначену
вище земельну ділянку, оскільки на час
його прийняття позивач був власником
будинковолодіння АДРЕСА_1, однак
погодження на вилучення її він не
надавав. Судом зазначено, що рішення ж
цієї ж ради № 1322 від 05.07.2005 прийнято з
порушенням вимог частини 5 статті 116
чинного на той час Земельного кодексу
України, оскільки не відбулось
вилучення земельної ділянки, на якій
розташовано будинковолодіння №
НОМЕР_2.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції на ухвалюючи нове судове
рішення про відмову у задоволенні
позову, апеляційний суд посилався на те
що, відповідач, приймаючи спірні у цій
справі рішення діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу від 30 вересня 1987 року
ОСОБА_4 придбав житловий будинок з
господарськими будівлями, який
розташований по АДРЕСА_6 на земельній
ділянці площею 297 м2.

Згідно зі статтею 90 Земельного кодексу
Української РСР 1971 року, чинного на час
укладання вказаного договору, на
землях міст при переході права
власності на будівлю переходить також
і право користування земельною
ділянкою або її частиною.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 при
переході права власності на будівлі та
споруди за цивільно-правовими угодами,
укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з
положеннями чинної до цієї дати статті
30 ЗК до набувача від відчужувача
переходить належне йому право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані будівлі та споруди, якщо
інше не передбачалось у договорі
відчуження.

Враховуючи дану норму права, з набуттям
права власності на будинок, у
ОСОБА_4 виникло право користування
земельною ділянкою лише у
передбаченому договором розмірі.

За таких обставин, апеляційний суд
прийшов до обґрунтованого висновку про
наявність підстав для відмови у
задоволенні позову, оскільки приймаючи
рішення № 482 від 28.09.1992 та № 1322 від 05.07.2005
в оскаржуваних частинах, Вінницька
міська рада вирішила питання відносно
земельної ділянки, яка не перебувала у
користуванні позивача.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується є висновком суду
апеляційної інстанції і доводи
касаційної скарги його не
спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223,2243, 230, 231 КАС
України, суд,-

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 9 жовтня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: