Справа № 810/4578/13-а
Суддя: Усенко В.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/4578/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Балаклицький А.І.,
Суддя-доповідач: Усенко В.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

09 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Усенка В.Г,

суддів:
Бистрик Г.М., Оксененка О.М.,

при секретарі
Костюченко М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
Глевахівської селищної ради на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 06 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Київського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
Глевахівської селищної ради про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Київське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
Позивач) звернулось до суду із
адміністративним позовом до
Комунального житлово-експлуатаційного
підприємства Глевахівської селищної
ради (далі - Відповідачі) у якому
просило стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 170 787,40 грн. та
пені 3 962,56 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 06 вересня
2013 року вимоги адміністративного
позову задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
в задоволенні вимог адміністративного
позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції було порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що
прибули у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін,
виходячи з наступного.

Згідно зі ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
Комунальне житлово-експлуатаційне
підприємство Глевахівської селищної
ради є юридичною особою - працедавцем,
який відповідно до статті 18 Закону
України від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" зобов'язаний створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів.

У березні 2013 року відповідач подав до
Київського обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів звіт про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2012 рік (форма № 10-ПІ),
згідно з яким задекларував, що
середньооблікова чисельність штатних
працівників облікового складу
відповідача впродовж 2012 року становила
127 осіб, з них середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність - 0 осіб, а
кількість інвалідів штатних
працівників, які повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог статті 19 Закону України від
21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні",
становить 2 особи. Середньорічна
заробітна плата штатного працівника
становить 34 154,00 грн.

Таким чином, з даних звіту вбачається,
що відповідач не забезпечив
працевлаштування трьох інвалідів.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення вимог адміністративного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач не забезпечив
утворення трьох робочих місць для
працевлаштування інвалідів, замість
п'ятьох інвалідів працевлаштував лише
двох інвалідів, чим порушив норми
чинного законодавства України.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він знайшов
своє підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

Правові засади соціальної захищеності
інвалідів в Україні, що гарантують їм
рівні з усіма іншими громадянами
можливості для участі в економічній,
політичній і соціальній сферах життя
суспільства, створення необхідних
умов, які дають можливість інвалідам
вести повноцінний спосіб життя згідно
з індивідуальними здібностями і
інтересами, визначаються Законом
України від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні".

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
у відповідача було працевлаштовано два
інваліди, що підтверджується копіями
трудових книжок та повідомленнями про
результати огляду МСЕК.

Таким чином, виходячи з встановленого
статтею 19 Закону України від 21.03.1991
№875-ХІІ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
нормативу, відповідач не забезпечив
утворення трьох робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а не
п'ятьох, як зазначено в розрахунку суми
позову.

Крім того, відповідач не інформував
Державну службу зайнятості про
наявність трьох вільних вакансій для
інвалідів та не подавав звітності за
встановленою формою, що
підтверджується листом
Васильківського міськрайонного центру
зайнятості від 07.06.2013 №475/03.

Тобто, Комунальне
житлово-експлуатаційне підприємство
Глевахівської селищної ради не
забезпечило утворення трьох робочих
місць для працевлаштування інвалідів.

За таких обставин суд першої інстанції
вірно дійшов висновку про необхідність
зменшення розміру
адміністративно-господарських санкцій
та пені, виходячи з факту не створення
відповідачем робочих місць для
працевлаштування трьох інвалідів.
Зважаючи на те, що середньорічна
заробітна плата штатного працівника
відповідача становить 34 157,48 грн.,
розмір адміністративно-господарських
санкцій має становити 102 472,44 грн., а пені
- 2 377,36 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України
від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" з метою реалізації творчих і
виробничих здібностей інвалідів та з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації їм забезпечується право
працювати на підприємствах, в
установах, організаціях, а також
займатися підприємницькою та іншою
трудовою діяльністю, яка не заборонена
законом. Право інвалідів на працю, їх
працевлаштування реалізується шляхом
створення спеціального робочого місця,
адаптацією основного і додаткового
обладнання, технічного оснащення і
пристосування тощо з урахуванням
обмежених можливостей інваліда.

Згідно зі ст. 17 Закону України від 21.03.1991
№ 875-ХІІ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
відмова в укладенні трудового договору
з мотивів інвалідності не
допускається, за винятком випадків,
коли за висновком медико-соціальної
експертизи стан його здоров'я
перешкоджає виконанню професійних
обов'язків, загрожує здоров'ю і безпеці
праці інших осіб, або продовження
трудової діяльності чи зміна її
характеру та обсягу загрожує
погіршенню здоров'я інвалідів.

Відповідно до ст. 18 Закону України від
21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
забезпечення прав інвалідів на
працевлаштування та оплачувану роботу,
в тому числі з умовою про виконання
роботи вдома, здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

В силу положень ст. 181 Закону України
від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" обов'язок здійснювати пошук
підходящої роботи для інваліда
відповідно до рекомендацій МСЕК,
наявних у інваліда кваліфікації та
знань, з урахуванням його побажань,
покладено на Державну службу
зайнятості.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України (стаття 18 Закону).

Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України від
21.03.1991 № 875-ХІІ "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
передбачено, що порушення термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій тягне за собою нарахування
пені. Пеня обчислюється виходячи з 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент сплати, нарахованої на повну
суму недоїмки за весь її строк.

Відповідно до п.п. 2, 4 Порядку сплати
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, суми
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрі України від 31.01.2007 №
70, роботодавці сплачують суму
адміністративно-господарських санкцій
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів за місцем їх реєстрації як
юридичних осіб до 15 квітня року, що
настає за роком, в якому відбулося
порушення нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а
порушення строків сплати суми
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені у
розмірі 120 відсотків річних облікової
ставки національного банку України за
кожний календарний день прострочення.

Адміністративно-господарські санкції
не можуть застосовуватися до
працедавця в разі відсутності
необхідної кількості працевлаштованих
інвалідів, якщо при цьому цей суб'єкт
господарювання вжив усіх передбачених
Законом України від 21.03.1991 № 875-ХІІ "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" заходів для
працевлаштування останніх, тобто коли
у його діях відсутній склад
правопорушення.

Аналогічна правова позиція також
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 08.06.2010 року по справі №
10/72 за позовом Севастопольського
міського відділення Фонду соціального
захисту інвалідів до Відкритого
акціонерного товариства "Балаклавське
рудоуправління ім. О.М. Горького" про
стягнення
адміністративно-господарських
санкцій.

Отже, колегія суддів апеляційної
інстанції вважає, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам,
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній
скарзі, до уваги не приймаються,
оскільки є необґрунтованими та не є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову окружного
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, Київський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
Глевахівської селищної ради - залишити
без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 06 вересня
2013 - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно
до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення
в повному обсязі.

Головуючий - суддя
В.Г. Усенко

судді:
Г.М. Бистрик

О.М. Оксененко

Головуючий суддя
Усенко В.Г.

Судді:
Бистрик Г.М.

Оксененко О.М.