Справа № К/9991/28556/11-С
Суддя: Нечитайло О.М.
Дата ухвалення: 2013-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2013 року
м. Київ К/9991/28556/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Головуючий:Нечитайло О.М.Судді:
Ланченко Л.В. Пилипчук
Н.Г.,розглянувши у попередньому
судовому засіданнікасаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі м. Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16.08.2010 р.

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.04.2011 р.

у справі №2а-3703/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Святошин»

до Державної податкової інспекції у
Святошинському районі м. Києва

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Святошин» (далі-позивач) звернулось з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі м. Києва (далі-відповідач) про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16.08.2010 р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.04.2011 р.,
позовні вимоги задоволено: визнано
недійсним податкове
повідомлення-рішення від 20.11.2009 р.
№/0.

Вважаючи, що рішення судів попередніх
інстанцій прийняті з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Позивач надіслав на адресу суду
касаційної інстанції письмові
заперечення на касаційну скаргу, за
змістом яких просить залишити
касаційну скаргу без задоволення, а
рішення судів попередніх інстанцій -
без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні та вирішувати питання
про достовірність того чи іншого
доказу.

Судами першої та апеляційної інстанцій
було встановлено, що 20.11.2009 р.
службовими особами відповідача було
проведено перевірку дотримання вимог
податкового законодавства позивачем з
питань своєчасності подання платіжних
доручень до установ банку за період з
02.03.2009 р. по 28.10.2009 р.

У ході проведення перевірки було
встановлено порушення позивачем вимог
п.п.5.3.1 п.5.3 ст. 5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», що
призвело до пропуску ним граничних
строків сплати узгоджених сум
податкових зобов'язань по земельному
податку.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем було складено акт від
20.11.2009 р. №1288/15-310, на підставі якого
прийнято спірне податкове
повідомлення-рішення від 20.11.2009 р.
№/0 про нарахування позивачу
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
21 503,41 грн., яке є предметом оскарження у
даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи,
наведені у касаційній скарзі,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
огляду на наступне.

Податковий орган обґрунтовуючи
правомірність спірного податкового
повідомлення-рішення зазначив, що
наведена позивачем причина несплати
податкових зобов'язань у законодавчо
визначені строки не звільняє його від
обов'язку сплатити суму податкового
зобов'язання до бюджету, а відтак у разі
ненадходження відповідних сум на
бюджетний рахунок, контролюючий орган
у відповідності до положень Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» зобов'язаний застосувати до
позивача штраф за порушення граничних
строків сплати узгоджених сум
податкових зобов'язань.

Як вбачається з матеріалів справи,
03.01.2006 р. між позивачем та
Ленінградською філією АКБ «Київ»
(правонаступником якої є Святошинська
філія) було укладено договір №10111 про
відкриття та розрахунково-касове
обслуговування банківського рахунку в
національній валюті, відповідно до
умов якого банк зобов'язався
виконувати доручення Клієнта, що
міститься в розрахунковому документі,
який надійшов протягом операційного
часу банку ( з 9:00 год. до 15:45 год.), в день
його надходження та виключно в межах
залишку грошей на рахунку Клієнта. У
разі надходження розрахункового
документа клієнта до банку після
закінчення операційного часу, банк
зобов'язаний виконати доручення
клієнта, що міститься в цьому
розрахунковому документі, не пізніше
наступного робочого дня в межах
наявних коштів на його рахунку.

Позивачем було передано на виконання
Святошинської філії АКБ «Київ»
платіжні доручення від 22.01.2009 р. №27 на
суму 7 402,00 грн., № 28 на суму 152 629,11 грн.,
№29 на суму 51 114,00 грн., від 11.02.2009 р. №49 на
суму 175 828,75 грн., №50 на суму
175 828,75 грн. по перерахуванню до УДК
Святошинського району м. Києва податку
на землю.

У той же час, відповідно до банківських
виписок від 02.02.2009 р. та від 25.02.2009 р. на
розрахунковому рахунку № 1101, що
належить позивачу, станом на 11.02.2009 р.
рахується наявність грошових коштів у
сумі 2 081 945,16 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем платіжними дорученням від
22.01.2009 р. №27, №28, №29 сплачено податок по
орендній платі з юридичних осіб, що
свідчить про своєчасне виконання ним
своїх зобов'язань перед бюджетом, при
цьому, обслуговуючий банк платника не
виконав взяті на себе зобов'язання за
договором та не перерахував до бюджету
належні до сплати податки і збори.

Проте, відповідачем спірним податковим
повідомленням-рішенням нараховано
позивачу штрафні (фінансові) санкції у
розмірі 21 503,41 грн. за несвоєчасну
сплату узгоджених податкових
зобов'язань.

Визначаючись із висновками стосовно
наявності правових підстав для
задоволення позовних вимог, суди
правомірно визначились із
безпідставністю доводів відповідача з
огляду на таке.

Згідно п.п.16.5.2 п. 16.5 ст. 16 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» днем
подання до установ банків платіжного
доручення за всіма видами податкових
платежів вважається день його
реєстрації у цих установах.

Крім того, відповідно до приписів п.п.
16.5.1 цього ж Закону платник податків,
зборів (обов'язкових платежів)
звільняється від відповідальності за
несвоєчасне або неповне зарахування
банком податків, зборів (обов'язкових
платежів) до бюджетів та державних
цільових фондів, включаючи нараховану
пеню або штрафні санкції. За порушення
строків перерахування таких платежів
до бюджетів або державних цільових
фондів, несе відповідальність банк,
тобто банк сплачує пеню за кожний день
прострочення, включаючи день сплати, у
розмірах, встановлених п.п. 16.4.1 п. 16.4 ст.
16, та штрафні санкції, встановлені п.п.
17.1.7 п. 17.1 ст. 17 цього Закону, а також несе
іншу відповідальність, встановлену цим
Законом.

Правовий наліз наведених нормативних
положень дає підстави погодитись із
висновком попередніх судових
інстанцій щодо безпідставності
прийняття відповідачем спірного
податкового повідомлення-рішення
зважаючи на те, що вказані законодавчі
приписи визначають, що після прийняття
банком розрахункового документу про
перерахування податків до бюджету
податкові зобов'язання вважаються
виконаними і покладення на платника
податків обов'язку повторно сплатити
податки, збори (обов'язкові платежі) та
відповідальності за неперерахування
чи несвоєчасне перерахування банком до
бюджету податків, зборів (обов'язкових
платежів) є таким, що не ґрунтується на
положеннях законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
необґрунтованість прийнятого
податковим органом спірного
податкового повідомлення-рішення та
наявності підстав для його скасування.

Відповідно до ч.3 ст.220№ КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
заявленої касаційної скарги порушень
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні цієї справи не
допущено. Правова оцінка обставин у
справі дана правильно, а тому касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржувані
судові рішення - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі м. Києва залишити без
задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16.08.2010 р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21.04.2011 р. у справі №2а-3703/10/2670
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Нечитайло О.М.
Судді:Ланченко Л.В. Пилипчук Н.Г.