Справа № 201/259/14-а
Суддя: Антонюк О. А.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 201/259/14-а
провадження 6-а/201/23/2014
УХВАЛА

16 січня 2014 року
Жовтневий
районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську подання управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області в особі
відділу примусового виконання рішень
про зміну способу і порядку виконання
судового рішення по адміністративній
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська про
поновлення строку для звернення до
суду, визнання дій неправомірними,
стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги до
пенсії та зобов'язання вчиняти певні
дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29 листопада 2010 року звернувсь до
суду з позовом до відповідача УПФУ в
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
про поновлення строку для звернення до
суду, визнання дій неправомірними,
стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги до
пенсії та зобов'язання вчиняти певні
дії.

Ухвалою судді було відкрито скорочене
провадження у даній справі в межах
строку звернення до адміністративного
суду, в іншій частині позов було
залишено без розгляду.

Постановою судді Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 24 грудня
2010 року, залишеної без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 30 серпня 2011 року, позовні
вимоги задоволено частково.

Управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській
області в особі відділу примусового
виконання рішень 11 січня 2014 року
звернулося до суду поданням про зміну
способу і порядку виконання судового
рішення.

Сторони у судове засідання не з'явилися
про час та місце судового засідання
повідомлялися належним чином, про
причини своєї неявки суд не повідомили.
На підставі ч. 2 ст. 263 КАС України суд
вважає можливим розглядати зазначене
питання за їх відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Частиною 2 ст. 263 КАС України питання про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути застосовано лише у
виняткових випадках.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 26.12.2003 року
№ 14 «Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження»
при вирішенні заяв державного
виконавця чи сторони про відстрочку
або розстрочку виконання рішення,
встановлення або зміну способу й
порядку його виконання суду потрібно
мати на увазі, що їх задоволення
можливе лише у виняткових випадках, які
суд визначає виходячи з особливого
характеру обставин, що ускладнюють або
виключають виконання рішення (хвороба
боржника або членів його сім'ї,
відсутність у нього майна, яке за
рішенням суду має бути передане
стягувачу, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо).

Перевіривши матеріали справи та
подання, оцінивши надані та добуті
докази, суд вважає подання, таким, що не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що постановою судді
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 24 грудня 2010 року,
залишеної без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 30 серпня 2011 року, позовні
вимоги задоволено частково, а саме:
визнано бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська щодо
нездійснення перерахунку та виплати
ОСОБА_1 підвищення пенсії згідно статті
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 29 травня 2010
року по 24 грудня 2010 року - протиправною;
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Дніпропетровська здійснити
перерахунок та виплати ОСОБА_1
підвищення пенсії згідно статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» та частини 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 29 травня 2010
року по 24 грудня 2010 року в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
з урахуванням різниці, яка була
виплачена у цей період; стягнуто на
користь ОСОБА_1 з Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 3 (три)
гривні 40 копійок; в задоволенні решти
позовних вимог - відмовлено.

З урахуванням зазначеного судом було
видано виконавчий лист, який
направлено до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у
Дніпропетровській області та
державним виконавцем відкрито
виконавче провадження і вказане
рішення боржником було виконано в
частині перерахунку пенсії, однак
грошові кошти не перераховано, у
зв'язку з відсутністю фінансування
управління не має змоги в даний час
виплатити нараховану суму стягувачу, в
зв'язку з чим державний виконавець
звернувся до суду з вказаним поданням.

Зі змісту ст. 263 КАС України
випливає, що під зміною способу і
порядку виконання рішення розуміється
прийняття судом нових заходів для
реалізації виконання рішення в разі
неможливості його виконання у порядку
і способом, раніше встановленими. Таким
чином, суд за наявності обґрунтованих
підстав (обставин, що перешкоджають
належними чином виконати судове
рішення в адміністративній справі
ускладнюють його виконання або роблять
неможливим) та належних доказів, може
змінити спосіб та порядок виконання
рішення суду, або ж відмовити по даному
питанню, не змінюючи при цьому його
змісту.

З подання витікає, що державний
виконавець просить змінити спосіб та
порядок виконання судового рішення
шляхом стягнення коштів, проте вказані
вимоги заяви про зміну порядку і
способу виконання рішення суду не
узгоджуються зі змістом ст. 263 КАС
України, оскільки по суті є іншими
позовними вимогами, які не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції, також слід зазначити, що
згідно до ч. 4 ст. 105 КАС України
(Адміністративний позов може містити
вимоги) не передбачено такого способу
захисту як стягнення з відповідача -
суб'єкта владних повноважень коштів,
також слід зазначити, що зазначеною
нормою передбачено стягнення з
відповідача - суб'єкта владних
повноважень коштів на відшкодування
шкоди, завданої його незаконним
рішенням, дією або бездіяльністю, однак
згідно позовної заяви та вимог, якими
позивач їх обґрунтував та згідно
позовних вимог, вона не містили вимог
щодо відшкодування шкоди, яку було
завдано суб'єктом владних повноважень,
а були заявлені вимоги з приводу
невиплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги.

Крім того слід зазначити, що в даному
випадку не можуть бути взяті до уваги,
можливі посилання заявника, що
боржником не виконано рішення суду в
зв'язку з відсутністю фінансування, чи
в зв'язку з тим, що законодавством
України передбачено інший порядок
виконання, оскільки наявність
зазначених обставин не перешкоджає
належним чином виконати рішення суду
по адміністративній справі. Також слід
зазначити, що частиною 5 ст. 124
Конституції України встановлено, що
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 26.12.2003 року
№ 14 «Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження»
при вирішенні заяв державного
виконавця чи сторони про відстрочку
або розстрочку виконання рішення,
встановлення або зміну способу й
порядку його виконання суду потрібно
мати на увазі, що їх задоволення
можливе лише у виняткових випадках, які
суд визначає виходячи з особливого
характеру обставин, що ускладнюють або
виключають виконання рішення (хвороба
боржника або членів його сім'ї,
відсутність у нього майна, яке за
рішенням суду має бути передане
стягувачу, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо).

Також слід зазначити, що заявник у
своєму поданні просить змінити спосіб
та порядок виконання судового рішення
з «зобов'язати виплатити» на
«стягнути», тобто змінити зміст
судового рішення, що відповідно до
діючого законодавства є недопустимими,
оскільки Постановою судді Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
24 грудня 2010 року, залишеної без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 30
серпня 2011 року, та з якою погодився сам
позивач, так як її не оскаржував, було
визнано бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Дніпропетровська щодо
нездійснення перерахунку та виплати
ОСОБА_1 підвищення пенсії згідно статті
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 29 травня 2010
року по 24 грудня 2010 року - протиправною;
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Дніпропетровська здійснити
перерахунок та виплати ОСОБА_1
підвищення пенсії згідно статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» та частини 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 29 травня 2010
року по 24 грудня 2010 року в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
з урахуванням різниці, яка була
виплачена у цей період; стягнуто на
користь ОСОБА_1 з Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 3 (три)
гривні 40 копійок; в задоволенні решти
позовних вимог - відмовлено, тобто з
урахуванням вище викладеного та
зазначеного заявником фактично
порушено питання про зміну судового
рішення та внесення в нього нових
даних.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Згідно до ч. 3 ст. 11 КАС України кожна
особа, яка звернулася за судовим
захистом, розпоряджається своїми
вимогами на свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Таким
правом користуються й особи, в
інтересах яких подано
адміністративний позов, за винятком
тих, які не мають адміністративної
процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 КАС України крім
прав та обов'язків, визначених у
статті 49 цього Кодексу, позивач має
право в будь-який час до закінчення
судового розгляду збільшити або
зменшити розмір позовних вимог або
відмовитися від адміністративного
позову. Позивач має право відмовитися
від адміністративного позову у суді
апеляційної чи касаційної інстанції
до закінчення відповідно
апеляційного чи касаційного розгляду.
Позивач має право до початку
судового розгляду справи по суті
змінити предмет або підставу позову
шляхом подання письмової заяви.

З урахуванням зазначеного та
вищевикладеного судами позовні вимоги
ОСОБА_1 до УПФУ в Жовтневому районі м.
Дніпропетровська про поновлення
строку для звернення до суду, визнання
дій неправомірними, стягнення
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги до пенсії та
зобов'язання вчиняти певні дії були
розглянуті і при розгляді досліджені
всі обставини справи, розглянуті
конкретно всі заявлені позовні вимоги,
їх формулювання знайшли своє вірне
відображення в постанові, яка набрала
законної сили, також в вказаному
судовому рішенні конкретно
відображено аналіз обставин справи та
правового обґрунтування,
проаналізовано надані та добуті судом
докази, по всім заявленим позовним
вимогам надано висновок суду та в
постанові суду містяться посилання на
відповідні норми матеріального та
процесуального права.

Крім того, при вирішенні даної справи
суд враховує те, що органи Пенсійного
Фонду України, фактично не є власниками
коштів, які підлягають виплаті
позивачу у справі, а здійснюють, по
суті, лише розподіл таких коштів, які
надходять з Фонду Державного бюджету
України у встановленому законом
порядку. Таким чином підстави для
стягнення коштів саме з органів
Пенсійного Фонду України відсутні.

Виходячи з викладеного, суд приходить
до висновку про відсутність будь-яких
законних підстав для задоволення
даного подання.

Також суд враховує позицію Вищого
Адміністративного Суду України,
висловлену в інформаційному листі від
13 червня 2012 року за № 1483/12/13-12 та
Верховного Суду України, викладену в
постанові від 28 жовтня 2008 року по
справі за позовом до Управління
Пенсійного Фонду України в Овруцькому
районі Житомирської області, а саме, що
відповідно ст. ст. 21, 105, 162 КАС України
адміністративний суд повинен
визнавати дії відповідачів - органів,
які здійснюють нарахування та виплати
соціальних виплат певній категорії
громадян, протиправними у випадку
порушення закону та зобов'язувати
здійснювати нарахування і виплату
належних сум відповідно до закону, а не
ухвалювати рішення про стягнення
конкретних сум. Таке правило підлягає
застосуванню і під час вирішення
питання про зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Крім того, відмовляючи в задоволені
подання, судом також врахована довідка
Вищого Адміністративного Суду України
від 20 лютого 2012 року про узагальнення
та вивчення практики розгляду і
вирішення адміністративними судами
справ, пов'язаних із соціальними
виплатами особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
в якій зазначено, що "З огляду на
положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС України у
досліджуваній категорії справ суд,
встановивши, що відповідачі порушили
норми права, які регулюють спірні
відносини, визнає такі дії незаконними
і зобов'язує відповідачів провести
нарахування та здійснити виплату (а не
стягнути суму) належних сум для
усунення наслідків протиправних дій".

За таких обставин та з урахуванням
всебічного дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою, суд приходить до висновку про
необґрунтованість вказаного подання
про зміну способу і порядку виконання
рішення, оскільки відсутні обставини,
що утруднюють виконання рішення, таким
чином, воно не підтверджене,
безпідставне і не ґрунтується на
вимогах закону, передбачених законом
підстав для його задоволення немає, а
тому вважає за необхідне відмовити у
його задоволенні.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 160, 186, 263 КАС України,
суд, -

УХВАЛИВ:

Управлінню державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області в особі
відділу примусового виконання рішень у
задоволенні подання про зміну способу
і порядку виконання судового рішення
по адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.
Дніпропетровська про поновлення
строку для звернення до суду, визнання
дій неправомірними, стягнення
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги до пенсії та
зобов'язання вчиняти певні дії -
відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд через Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська
шляхом подачі апеляційної скарги на
ухвалу суду протягом 5 днів з дня її
проголошення або в порядку,
передбаченому ч. 3 ст. 186 КАС України.

Суддя -