Справа № 2-а-20905/11
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
Справа № 9104/113858/12

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Кушнерика М.П.

суддів
Курильця А.Р., Мікули О.І.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м.Тернополі на постанову
Тернопільського міськрайонного суду
від 20.09.2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Тернополі про перерахунок пенсії,-

В С Т А Н О
В И Л А:

30.08.2011р. позивач звернулася до суду з
адміністративним позовом, у якому
просила зобов'язати відповідача
провести нарахування та виплату
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком,
відповідно ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" за
період останніх шість місяців до
винесення постанови суду з урахуванням
ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та виплачених сум.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду від 20.09.2011 року
заявлений позов задоволено частково.
Зобов'язано пенсійний орган нарахувати
та виплатити позивачу підвищення до
пенсії, отриманої в період з 01.03.2011р. по
22.07.2011р. включно в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком,
відповідно до положень ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" з урахуванням виплачених сум. В
задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено. Постанову звернено до
негайного виконання.

Не погодившись із постановою
суду, її оскаржив відповідач, який,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову,
якою в позові відмовити.

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що встановлений ч.1
ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсії
за віком застосовується виключно для
визначення розміру пенсій, призначених
відповідно до зазначеного Закону, і не
може використовуватися для обчислення
надбавок або підвищень інших пенсій;
приписами Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
передбачено проведення фінансування з
Державного бюджету України, а не з
коштів Пенсійного фонду України.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходив з того, що позивач належить до
категорії громадян, на яких
поширюються державні соціальні
гарантії дітей війни, а тому має право
на встановлене ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
підвищення до пенсії, оскільки дія
статті не зупинялась.

Безспірно встановлено, що позивач
є дитиною війни та відповідно до ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" (у редакції, що була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин) мала право на отримання
підвищення виплачуваної їй пенсії за
віком.

Позивач перебуває на обліку у
відповідача.

Стосовно позовних вимог щодо
здійснення позивачу нарахування та
виплати недоплаченого підвищення до
пенсії за 2011 рік, колегія суддів вважає,
що такі підлягають задоволенню, так як
Законом України "Про Державний бюджет
на 2011 рік" дію ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей" не зупинено.
Відповідно розміри державних
соціальних гарантій, що визначаються
залежно від прожиткового мінімуму,
встановлюються відповідними законами
України, цим Законом, та
нормативно-правовими актами Кабінету
Міністрів України. Таким чином,
відповідач повинен діяти у
відповідності з приписами діючої норми
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни".

Пунктом 7 частини першої Закону України
від 14 червня 2011 року № 3491 - VI "Про
внесення змін до Закону України "Про
державний бюджет України на 2011 рік"
Прикінцеві положення Закону України
"Про державний бюджет України на 2011 рік"
доповнено пунктом 4, яким установлено,
що у 2011 році норми і положення статті 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Таким чином визначення порядку та
розмірів виплат указаним категоріям
громадян делеговано Кабінету
Міністрів України.

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів прийнято
постанову від 6 липня 2011 року № 745 "Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України", яка
набрала чинності 23 липня 2011 року.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу в
передбаченому ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" розмірі,
колегія суддів не вбачає.

У зв'язку з тим, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивача здійснює Пенсійний
фонд України в особі Управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі,
а також виходячи з вимог п.15 Положення
про Пенсійний фонду України, затв.
постановою КМ України №1261 від 24.10.2007р.,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі.

Покликання апелянта на
відсутність бюджетного фінансування
передбачених Законом України "Про
соціальний захист дітей війни" доплат
до пенсії як на причину невиконання
покладених на нього зобов'язань до
уваги не приймаються, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Кечко проти України").

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України
негайно виконуються постанови суду про
присудження виплат пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів - у межах суми
стягнення за один місяць.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно по суті вирішив
розглядуваний спір, однак із
помилковим застосуванням норм
процесуального права, через що
оскаржувану постанову слід змінити в
частині звернення постанови до
негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 160, 195,197, п.2 ч.1 ст.198, п.1
ст.201, 200, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И
Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Тернополі
залишити без задоволення. Постанову
Тернопільського міськрайонного суду
від 20.09.2011 року у справі №2а-20905/11
змінити в частині звернення до
негайного виконання.

Звернути зазначену постанову до
негайного виконання - у межах суми
стягнення за один місяць.

В решті постанову Тернопільського
міськрайонного суду від 20.09.2011 року у
справі №2а-20905/11 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
М.П.Кушнерик

Судді
А.Р. Курилець

О.І.Мікула