Справа № 816/6817/13-а
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2014-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

і м е н е м У к р а ї н и

09 січня 2014 рокум. ПолтаваСправа
№816/6817/13-а

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Кукоби О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Марченко О.Є.,

та представника відповідача - Касумова
О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Відкритого акціонерного
товариства "Козельщинська
"Сільгоспхімія" до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство
"Козельщинська "Сільгоспхімія" (далі по
тексту - позивач, ВАТ "Козельщинська
"Сільгоспхімія") звернулося до
Полтавського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області (далі по тексту -
відповідач, Кременчуцька ОДПІ) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 19
вересня 2013 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: "Податок на додану
вартість, 14010100" в розмірі 41 886 грн. 04 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем порушено
права та інтереси ВАТ "Козельщинська
"Сільгоспхімія" у сфері
публічно-правових відносин через
безпідставне донарахування грошового
зобов'язання зі сплати податку на
додану вартість. Стверджував про
хибність та безпідставність доводів
контролюючого органу про безтоварний
характер господарських операцій з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
об'єднання "МСК-Інвест" (далі по тексту -
ТОВ "НВО "МСК-Інвест").

Відповідачем 18 грудня 2013 року через
канцелярію суду подано письмові
заперечення проти позову, в яких
останній, посилаючись на відомості,
встановлені документальною
позаплановою невиїзною перевіркою ВАТ
"Козельщинська "Сільгоспхімія" з
питання взаємовідносин з ТОВ "НВО
"МСК-Інвест" () за період
з 01 вересня 2010 року по 30 вересня 2010 року
та викладені в акті перевірки від 05
вересня 2013 року №10/16-14-15-22/05487053, просив
суд відмовити у задоволенні позовних
вимог повністю.

Представник позивача в судовому
засіданні 23 грудня 2013 року позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити з підстав, наведених у
позовній заяві та додаткових
поясненнях до позову.

У судове засідання 09 січня 2014 року
представник позивача не з'явився, надав
до суду клопотання про розгляд справи
без його участі.

Представник відповідача в судових
засіданнях 23 грудня 2013 року та 09 січня
2014 року проти задоволення позовних
вимог заперечував з підстав та мотивів,
наведених у письмовому запереченні
Кременчуцької ОДПІ, просив суд
відмовити у задоволенні позовних вимог
повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступні факти та
відповідні до них правовідносини.

ВАТ "Козельщинська "Сільгоспхімія" у
встановленому законодавством порядку
зареєстроване як юридична особа, , з 15 травня 1996 року
перебуває на обліку в якості платника
податків в Кременчуцькій ОДПІ
(Козельщинське відділення) та є
платником податку на додану вартість з
10 липня 1997 року /а.с. 81, 83-86/.

Видами діяльності позивача за КВЕД-2010
є: будівництво житлових і нежитлових
будівель (41.20), виробництво машин і
устатковання для сільського та
лісового господарства (28.30),
виробництво інших готових металевих
виробів, н.в.і.у. (25.99), виробництво
будівельних металевих конструкцій і
частин конструкцій (25.11), інші
спеціалізовані будівельні роботи,
н.в.і.у. (43.99) /а.с. 82/.

Станом на момент виникнення спірних
відносин позивач мав ліцензію
Міністерства регіонального розвитку
та будівництва України серії АВ №316566
на право зайняття будівельною
діяльністю /а.с. 87-89/.

Фахівцем Кременчуцької ОДПІ проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ВАТ "Козельщинська
"Сільгоспхімія" з питання
взаємовідносин з ТОВ "НВО "МСК-Інвест"
() за період з 01 вересня
2010 року по 30 вересня 2010 року.

Правомірність підстав та порядку
проведення перевірки позивачем не
оспорюється.

За результатами перевірки складено акт
від 05 вересня 2013 року №10/16-14-15-22/05487053
(далі по тексту - Акт перевірки), в якому
вказано на порушення платником
податків вимог статей 198, 201 Податкового
кодексу України, внаслідок чого
податковий ревізор-інспектор дійшов
висновку про заниження позивачем
податку на додану вартість (далі по
тексту також ПДВ) загалом в розмірі 33 508
грн. 83 коп. /а.с. 8-19/.

На підставі даного Акта перевірки
Кременчуцької ОДПІ 19 вересня 2013 року
винесено податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: "Податок на
додану вартість, 14010100" загалом в
розмірі 41 886 грн. 04 коп. (в т.ч., 33 508 грн. 83
коп. - основний платіж, 8377 грн. 21 коп. -
штрафні (фінансові) санкції) /а.с. 7/.

Не погоджуючись із зазначеним
податковим повідомлення-рішенням,
позивач оскаржив його до суду.

Надаючи правову оцінку спірному
рішенню суб'єкта владних повноважень,
суд виходить з критеріїв правомірності
такого рішення, що встановлені
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у зв'язку з чим перевіряє чи
прийнято дане рішення: на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення;
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що спірне
донарахування грошового зобов'язання
зі сплати ПДВ контролюючим органом
здійснено з огляду на доводи про
безтоварний характер господарських
операцій ВАТ "Козельщинська
"Сільгоспхімія" з придбання у ТОВ "НВО
"МСК-Інвест" будівельно-монтажних
робіт.

При цьому, вказані доводи відповідач
мотивував відомостями, викладеними в
акті ДПІ в Андріївському районі м.
Дніпропетровська від 20 червня 2012 року
№1232/22-6/34656392 "Про результати
документальної невиїзної перевірки
ТОВ "Науково-виробниче об'єднання
"МСК-Інвест" () з питань
дотримання вимог податкового
законодавства України з податку на
додану вартість під час здійснення
фінансово-господарських відносин з
підприємством ПП "Техкомплектресурс"
() за вересень 2010 року"
/а.с. 119-124/. Зокрема, податковою
інспекцією зазначено, що ТОВ "НВО
"МСК-Інвест" на перевірку не надано
доказів на підтвердження факту
подальшої реалізації придбаних у ПП
"Техкомплектресурс" товарів (послуг), а
відтак, перевіркою даного підприємства
не встановлено рух активів в ході
здійснення господарських операцій.

Однак, суд не погоджується з доводами
контролюючого органу про безтоварний
характер господарських операцій між
ВАТ "Козельщинська "Сільгоспхімія" та
ТОВ "НВО "МСК-Інвест" з огляду на
наступне.

Станом на момент виникнення спірних
відносин (вересень 2010 року) коло
платників ПДВ, об'єкти, база, ставки
оподаткування, перелік
неоподатковуваних та звільнених від
оподаткування операцій, особливості
оподаткування експортних та імпортних
операцій, поняття податкової
накладної, порядок обліку, звітування
та внесення податку до бюджету було
визначено Законом України "Про податок
на додану вартість" від 03 квітня 1997 року
№168/97-ВР.

За приписами даного Закону для
отримання права сформувати податковий
кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні
придбаного товару (робіт, послуг),
платник ПДВ повинен мати податкові
накладні, видані на реально отриманий
товар (роботи, послуги), призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

Зокрема, в силу пункту 7.4 статті 7
вищезазначеного Закону правові
наслідки у вигляді виникнення права
платника податку на податковий кредит
можуть мати лише реально вчинені
господарські операції з придбання
товарів, послуг чи основних фондів із
метою використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності, а не саме лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на поточних рахунках
платників податку.

Відтак, надаючи правову оцінку рішенню
контролюючого органу про визначення
платнику податку грошового
зобов'язання, суд досліджує факт
здійснення господарської операції (її
реальність/товарність), на підставі
якої таким платником сформовано дані
податкового обліку.

Судом встановлено, що між ВАТ
"Козельщинська "Сільгоспхімія"
(генпідрядник) та ТОВ "НВО "МСК-Інвест"
(субпідрядник) 02 липня 2010 року укладено
договір будівельного субпідряду
№02-07/2010С на влаштування загорожі та
приміщення КПП молочно-товарної ферми
в с. Гоголево Полтавської області, за
умовами якого субпідрядник
зобов'язувався власними та/або
залученими силами і способами виконати
загальнобудівельні роботи відповідно
до проектної документації, а
генпідрядник - надати будівельний
майданчик, проектно-кошторисну
документацію, прийняти виконані роботи
та оплатити їх вартість /а.с. 100-103/.

Даний договір, за твердженням
представника позивача, ВАТ
"Козельщинська "Сільгоспхімія"
укладено з метою своєчасного виконання
зобов'язань генпідрядника за договором
будівельного підряду, укладеним з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма ім.
Довженка" /а.с. 112-116/.

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивача, на виконання
умов договору від 02 липня 2010 року
№02-07/2010С ТОВ "НВО "МСК-Інвест" у вересні
2010 року виконано будівельно-монтажні
роботи загальною вартістю 201 053 грн. (в
т.ч., ПДВ - 33 508 грн. 83 коп.), на
підтвердження чого виписано податкову
накладну від 30 вересня 2010 року №3009171
/а.с. 104/.

У відповідності до підпункту 7.2.1 пункту
7.2 статті 7 Закону України "Про податок
на додану вартість" (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних відносин)
платник податку зобов'язаний надати
покупцю податкову накладну, що має
містити зазначені окремими рядками:
порядковий номер податкової накладної;
дату виписування податкової накладної;
повну або скорочену назву, зазначену у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість;
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); повну або скорочену
назву, зазначену у статутних
документах отримувача; ціну поставки
без врахування податку; ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Дослідивши в судовому засіданні копію
вищевказаної податкової накладної,
судом встановлено, що її оформлено у
відповідності до вимог підпункту 7.2.1
пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість".

Зауваження щодо змісту та форми
податкової накладної в Акті перевірки
відсутні.

Крім того, відповідачем не оспорюється
той факт, що на момент виписки
вищезазначеної податкової накладної
ТОВ "НВО "МСК-Інвест" мало статус
платника податку на додану вартість та
було зареєстроване як юридична особа у
встановленому законодавством порядку.

Відтак, наведена податкова накладна
підтверджує факт придбання позивачем у
ТОВ "НВО "МСК-Інвест" у вересні 2010
року будівельно-монтажних робіт
загальною вартістю 201 053 грн. (в т.ч., ПДВ -
33 508 грн. 83 коп.), є підставою для
віднесення спірної суми ПДВ до складу
податкового кредиту та в силу положень
статті 70 Кодексу адміністративного
судочинства України приймається судом
як належний доказ у справі.

Згідно з частиною першою статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 16 липня 1999 року №996-XIV (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
відносин) підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Відповідно до приписів частини другої
статті 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

На підтвердження реальності
здійснення спірних господарських
операцій позивачем надано копії:
локального кошторису /а.с. 135-139/,
підсумкової відомості ресурсів /а.с.
140-144/, акта приймання виконаних
будівельних робіт за вересень 2010 року
(типова форма №КБ-2в) /а.с. 95-99/, довідки
про вартість виконаних будівельних
робіт та затрати (типова форма №КБ-3)
/а.с. 94/.

Дослідивши в судовому засіданні копії
зазначених вище документів, суд дійшов
висновку, що вони є первинними
документами бухгалтерського обліку в
розумінні частини першої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", а відтак, в силу положень
статті 70 Кодексу адміністративного
судочинства України, вказані копії
документів приймаються судом в якості
належних доказів у справі.

Оплату придбаних будівельно-монтажних
робіт позивачем проведено у повному
обсязі шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок ТОВ "НВО
"МСК-Інвест", що підтверджується
копіями виписок банку про рух коштів на
рахунку /90-93/.

Як зазначалося судом вище, ТОВ "НВО
"МСК-Інвест" залучено позивачем до
виконання будівельно-монтажних робіт з
метою своєчасного виконання
зобов'язань генпідрядника за договором
будівельного підряду, укладеним з ТОВ
"Агрофірма ім. Довженка".

Суд вважає за доцільне зазначити, що
договір підряду від 24 червня 2010 року
№5/09/10 не містить застережень щодо
виконання обумовлених робіт власними
силами генпідрядника. Напроти, пунктом
1.1. вказаного договору позивачу надано
право виконати роботи власними та/або
залученими силами /а.с. 112/.

Враховуючи вищевикладене в своїй
сукупності, суд дійшов висновку, що
матеріалами справи в повному обсязі
підтверджується товарність спірної
господарської операції та факт сплати
позивачем у ціні придбаних робіт ПДВ в
розмірі 33 508 грн. 83 коп.

За таких обставин, суд вважає, що
позивачем, при розрахунку податкового
кредиту за вересень 2010 року, правомірно
враховано суму ПДВ загалом в розмірі 33
508 грн. 83 коп. по господарській операції
з ТОВ "НВО "МСК-Інвест" /а.с. 41/.

Посилання контролюючого органу на
відомості, викладені в акті ДПІ в
Андріївському районі м.
Дніпропетровська від 20 червня 2012 року
№1232/22-6/34656392, не приймаються судом в
якості достатніх обґрунтувань
правомірності оскарженого податкового
повідомлення-рішення, оскільки
отримання податковим органом акта
перевірки контрагента платника
податків, в якому викладені висновки
про вчинення таким контрагентом
нікчемного правочину або відображення
в звітності показників господарських
операцій, які фактично не відбулись, не
звільняє податковий орган від
виконання обов'язку по самостійному
встановленню та доведенню факту
вчинення платником податків порушення
закону, адже акт перевірки контрагента
не має преюдиційного значення та не є
документом, що достовірно та
безсумнівно підтверджує обставини
фактичної дійсності.

Крім того, як визначено частиною другою
статті 61 Конституції України, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Частиною першою статті 218
Господарського кодексу України
передбачено, що підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, зважаючи на принцип
персональної відповідальності
платника податку, право добросовісного
платника податків на податковий кредит
не може ставитись у пряму залежність
від додержання податкової дисципліни
третіми особами.

Аналогічну думку викладено в рішенні
Європейського Суду з прав людини від
22 січня 2009 року (справа "Булвес" АД
проти Болгарії") та численних рішеннях
Верхового Суду України в даній
категорії справ (постанови ВСУ від 09
вересня 2008 року у справі №21-500во08, від 01
червня 2010 року у справі №21-573во10, від 31
січня 2011 року у справі за позовом ЗАТ
"Мукачівський лісокомбінат" до
Мукачівської ОДПІ про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення, від 31 січня 2011
року у справі за позовом ТОВ "Фірма "ВІК"
до ДПІ у м. Херсоні про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень), що враховуються
судом з огляду на приписи частини
другої статті 8, частини другої статті
161 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Окрім того, суд враховує, що до спірних
відносин сторін, які відбулися у
вересні 2010 року, контролюючим органом
застосовано приписи Податкового
кодексу України, що набрав чинності з 01
січня 2011 року.

За таких обставин, висновок податкової
інспекції про порушення позивачем
вимог статей 198, 201 Податкового кодексу
України здійснено безпідставно, при
помилковому розумінні норм діючого на
час виникнення спірних відносин
законодавства України та фактичних
обставин справи.

Що стосується доводів контролюючого
органу про нікчемність сіпної
господарської операції, суд вважає за
необхідне зазначити наступне.

Як визначено частиною другою статті 215
Цивільного кодексу України, недійсним
є правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин).

За приписами статті 228 вказаного
Кодексу правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06 листопада 2009 року №9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" при кваліфікації правочину
за статтею 228 Цивільного кодексу
України має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Однак, в ході судового розгляду справи
наявності таких доказів не
встановлено. Так само, відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, не
надано доказів в підтвердження того, що
зазначений вище договір субпідряду
суперечить вимогам Цивільного кодексу
України, іншим актам цивільного
законодавства, інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам, а
також, що укладення такого правочину не
було спрямоване на реальне настання
правових наслідків, обумовлених ним.

Слід зазначити, що належними та
допустимими в розумінні статті 124
Конституції України, статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами факту вчинення платником
податків нікчемного правочину або
факту відображення в обліку показників
господарських операцій, які в
дійсності не відбулись, можуть бути або
обвинувальний вирок суду по
кримінальній справі (адже діяння
платника податків по протиправному
заволодінню майном іншої особи або
ухиленню від сплати податків, тобто
вчинення нікчемного правочину, є
об'єктивною стороною злочинів,
передбачених статтями 191, 212
Кримінального кодексу України), або
рішення суду у справі про стягнення
одержаного за нікчемним правочином
(адже наслідком вчинення платником
податків нікчемного правочину
відповідно до статей 207, 208, 250
Господарського кодексу України є
застосування конфіскаційного заходу у
вигляді стягнення одержаного за
нікчемним правочином), або рішення суду
про визнання правочину недійсним (адже
відповідно до частини третьої статті 228
Цивільного кодексу України вчинення
платником податків правочину, котрий
суперечить інтересам держави і
суспільства, є підставою для звернення
до суду з вимогою про визнання такого
правочину недійсним).

Проте, у ході розгляду справи
відповідачем не подано до суду жодних
доказів порушення кримінальної справи
відносно посадових (службових) осіб
платника податків, наявності
обвинувального вироку суду, рішення
суду про стягнення одержаного за
нікчемним правочином, наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним тощо.

За таких обставин, доводи
Кременчуцької ОДПІ про нікчемний
характер спірної господарської
операції є безпідставними.

Виходячи з визначення поняття штрафна
санкція, що міститься в підпункті 14.1.265
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України, відповідно до якого дана
санкція може бути застосована до
платника податків лише у разі вчинення
останнім порушення вимог податкового
законодавства, а такі порушення в діях
позивача відсутні, суд дійшов висновку,
що контролюючим органом також
неправомірно застосовано до ВАТ
"Козельщинська "Сільгоспхімія" штрафні
(фінансові) санкції в розмірі 8377 грн. 21
коп.

В силу частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до підпункту 21.1.1 пункту 21.1
статті 21 Податкового кодексу України
посадові особи контролюючих органів
зобов'язані дотримуватися Конституції
України та діяти виключно у
відповідності з цим Кодексом та іншими
законами України, іншими нормативними
актами.

Згідно із частиною першою статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У відповідності до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які
стали підставою для прийняття
оскарженого податкового
повідомлення-рішення покладено на
контролюючий орган.

Однак, відповідачем суду таких доказів
не надано. Разом з тим, матеріалами
справи в повному обсязі підтверджено
реальність спірної господарської
операції та факт сплати позивачем у
ціні придбаних робіт ПДВ в розмірі 33 508
грн. 83 коп.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає
доведеним належними та допустимими
доказами той факт, що при прийнятті
оскарженого податкового
повідомлення-рішення суб'єкт владних
повноважень діяв всупереч
встановленому законом порядку,
необґрунтовано, упереджено, без
з'ясування необхідних обставин, що мали
значення для прийняття рішення, без
дотримання необхідного балансу між
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів позивача і цілями,
на досягнення яких спрямовано це
рішення, чим порушено законні інтереси
позивача.

Отже, податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької ОДПІ від 19 вересня 2013
року № необхідно визнати
протиправним та скасувати.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про задоволення адміністративного
позову ВАТ "Козельщинська
"Сільгоспхімія" у повному обсязі.

У відповідності до частини першої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Згідно з підпунктом 3 пункту 9 розділу VI
"Прикінцеві та перехідні положення"
Бюджетного кодексу України у разі
безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, відображає в обліку
відповідні бюджетні зобов'язання
розпорядника бюджетних коштів, з вини
якого виникли такі зобов'язання.
Погашення таких бюджетних зобов'язань
здійснюється виключно за рахунок
бюджетних асигнувань цього
розпорядника бюджетних коштів.
Одночасно розпорядник бюджетних
коштів зобов'язаний привести у
відповідність з бюджетними
асигнуваннями інші взяті бюджетні
зобов'язання.

Таким чином, понесені позивачем судові
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 172 грн. 05 коп. необхідно
стягнути з Державного бюджету України
за рахунок бюджетних асигнувань за
зобов'язаннями Кременчуцької ОДПІ.

Водночас, суд також враховує, що при
зверненні до суду з даним позовом
позивачем надміру сплачено судовий
збір в розмірі 0,01 грн.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 7 Закону України "Про судовий
збір" від 08 липня 2011 року №3674-VI сплачена
сума судового збору повертається за
ухвалою суду в разі зменшення розміру
позовних вимог або внесення судового
збору в більшому розмірі, ніж
встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 9
вказаного Закону судовий збір
сплачується за місцем розгляду справи
та зараховується до спеціального фонду
Державного бюджету України.

Отже, надміру сплачена сума судового
збору має бути повернута позивачу з
Державного бюджету України.

Окрім того, при зверненні до суду з
даним позовом позивачем сплачено 10%
суми судового збору, як те передбачено
частиною третьою статті 4 Закону
України "Про судовий збір" (в редакції
Закону України "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
сплати судового збору" від 19 вересня 2013
року №590-VII, що набрав чинності 23
жовтня 2013 року).

При цьому, даною нормою визначено, що
решта суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Однак, зважаючи на те, що відповідно до
положень пункту 21 частини першої
статті 5 Закону України "Про судовий
збір" органи доходів і зборів звільнені
від сплати судового збору, сума
судового збору пропорційно
задоволеної частини позовних вимог (90%)
з відповідача до Державного бюджету
стягненню не підлягає.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 122, 128,
158-163 Кодексу адміністративного
судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Відкритого
акціонерного товариства
"Козельщинська "Сільгоспхімія" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 19 вересня 2013 року №.

Стягнути з Державного бюджету України
за рахунок бюджетних асигнувань за
зобов'язаннями Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області () на користь Відкритого
акціонерного товариства
"Козельщинська "Сільгоспхімія" () витрати зі сплати судового
збору в розмірі 172 (сто сімдесят дві)
гривні 05 (п'ять) копійок.

Повернути Відкритому акціонерному
товариству "Козельщинська
"Сільгоспхімія" ()
надміру сплачений судовий збір
(квитанція від 04 грудня 2013 року №NOZP634286)
в розмірі 0,01 грн. (одна копійка).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання її
копії з одночасним надісланням копії
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складено 14
січня 2014 року.

Суддя
О.О. Кукоба