Справа № 812/9293/13-а
Суддя: О.П. Островська
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2014 рокуЛуганськ№ 812/9293/13-а

Суддя Луганського окружного
адміністративного суду Островська О.П.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Державного підприємства
«Антрацит» до управління Пенсійного
фонду України в м. Антрациті та
Антрацитівському районі Луганської
області про скасування рішення №1565 від
06.08.2013 року про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску,-

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2013 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Державного підприємства «Антрацит» до
управління Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області про
скасування рішення №1565 від 06.08.2013 року
про застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що рішенням від 06 серпня 2013
року №1565 УПФУ в м. Антрациті та
Антрацитівському районі Луганської
області на підставі п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» на ВП
«Управління матеріально - технічного
забезпечення» ДП «Антрацит» накладено
штрафні санкції та нарахована пеня за
несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Не погодившись з даним рішенням, ДП
«Антрацит» оскаржило його до головного
управління пенсійного фонду України в
Луганській області. Рішенням від 04.09.2013
№5743/09-10 про результати розгляду скарги
головним управлінням Пенсійного фонду
України у Луганській області скаргу ДП
«Антрацит» залишено без задоволення, а
оскаржуване рішення без змін.

Не погодившись з рішенням головного
управління Пенсійного фонду у
Луганській області нашим
підприємством було направлено скаргу
до Пенсійного фонду України. Рішенням
від 03.10.2013 №26350/09-10 Пенсійний фонд
України скаргу ДП «Антрацит» залишило
без розгляду з підстав того, що скарга
підписана представником ДП «Антрацит»,
а не представником ВП «УМТЗ», до якого
застосовано штрафні санкції та
нараховано пеню.

ДП «Антрацит» вважає, що рішення
управління Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску від 06.08.2013 року № 1564
винесено з порушенням норм діючого
законодавства та є необґрунтованим з
наступних підстав.

Штрафні санкції та пеня нараховані
позивачу за несвоєчасну сплату єдиного
внеску, термін сплати якого настав
28.05.2013.

09 січня 2013 року господарським судом
Луганської області порушено
провадження у справі про банкрутство
ДП «Антрацит». Копія зазначеної ухвали
направлена начальнику УПФУ в м.
Антрациті та Антрацитівському районі
Луганської області. Зазначеною ухвалою
господарського суду Луганської
області введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів.

На підставі чинного законодавства
України протягом дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів
забороняється стягнення на підставі
виконавчих та інших документів, що
містять майнові вимоги, у тому числі на
предмет застави, за якими стягнення
здійснюється в судовому або в
позасудовому порядку відповідно до
законодавства.

Позивач зазначив, що на підставі
вищевикладеного, станом на 06.08.2013
заборгованість з єдиного внеску, яка
підлягає сплаті, в умовах дії мораторію
на задоволення вимог кредиторів
відповідно до положень ст. 19 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», за ВП «УМТЗ»
ДП «Антрацит» була відсутня.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач
просив скасувати рішення про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску від 06 серпня 2013 року №
1565.

Представник позивача та представник
відповідача в судове засіданні не
прибули, надали клопотання про розгляд
справи за їх відсутністю, що є
підставою для розгляду справи в
порядку письмового провадження.

Ухвалою судді від 15 січня 2014 року
вирішено розглядати справу у порядку
письмового провадження.

04 грудня 2013 року на адресу суду від
управління Пенсійного фонду України в
м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області надійшли
письмові заперечення проти позову на
підставі викладено в яких відповідач
просить суд у задоволенні позовних
вимог ДП «Антрацит» про скасування
рішення про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску №1565 від
06.08.2013 року відмовити.

Також представник управління просив
провести розгляд справи за його
відсутністю (а.с.32-35).

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.ст. 69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що УПФУ в м.
Антрациті та Антрацитівському районі
Луганської області 06 серпня 2013 року
винесено рішення № 1565 про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску, яким до
ВП «УМТЗ» на підставі п. 2 ч. 11 ст.25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
застосовані штрафні санкції у розмірі
8932,76 грн. та нарахована пеня у розмірі
4673,53 грн. за період з 28 травня 2013 року по
29 липня 2013 року (а.с. 6).

Не погодившись з вказаним рішенням, ДП
«Антрацит» направлено скаргу до
Пенсійного фонду України.

Рішенням Пенсійного фонду України від
03 жовтня 2013 року № 26350/09-10 залишено
скаргу ДП «Антрацит» без розгляду, з
підстав того, що скарга підписана
представником ДП «Антрацит», а не
представником ВП «УМТЗ» (а.с. 7-8).

Вирішуючи адміністративну справу по
суті заявлених позовних вимог, суд
виходить з такого.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» (далі -
Закон № 2464-VI).

Згідно п.2 ч.1 ст.1 вищезазначеного
Закону єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.4 Закону №
2464-VI платниками єдиного внеску є:
роботодавці - підприємства, установи та
організації, інші юридичні особи,
утворені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у свідоцтві про
державну реєстрацію її як підприємця),
у тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами. Однією з
обов'язків платника єдиного внеску,
згідно Закону, являється своєчасність,
повність нараховування, обчислення та
сплата єдиного внеску. Єдиний внесок
нараховується для платників,
зазначених у пунктах 1 (крім абзацу
сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої
статті 4 цього Закону, - на суму
нарахованої заробітної плати за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України «Про оплату праці», та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами.

У відповідності до ч.8 ст.9 Закону № 2464
платники єдиного внеску, крім
платників, зазначених у пунктах 4 і 5
частини першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця.

Відповідно до положень частини першої
статті 19 Закону України від 14.05.1992 №
2343-ХІІ «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (далі - Закон
№ 2343) мораторій на задоволення вимог
кредиторів - зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до дня введення
мораторію.

Протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів: забороняється
стягнення на підставі виконавчих та
інших документів, що містять майнові
вимоги, у тому числі на предмет застави,
за якими стягнення здійснюється в
судовому або в позасудовому порядку
відповідно до законодавства, крім
випадків перебування виконавчого
провадження на стадії розподілу
стягнутих з боржника грошових сум (у
тому числі одержаних від продажу майна
боржника), перебування на стадії
продажу з моменту оприлюднення
інформації про продаж, а також у разі
звернення стягнення на заставлене
майно та виконання рішень у немайнових
спорах; забороняється виконання вимог,
на які поширюється мораторій; не
нараховується неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші фінансові
санкції за невиконання чи неналежне
виконання зобов'язань із задоволення
всіх вимог, на які поширюється
мораторій; зупиняється перебіг
позовної давності на період дії
мораторію; не застосовується індекс
інфляції за весь час прострочення
виконання грошового зобов'язання, три
проценти річних від простроченої суми
тощо (ч.3 ст.19 Закону № 2343).

Згідно ст.1 Закону № 2343 грошове
зобов'язання - зобов'язання боржника
сплатити кредитору певну грошову суму
відповідно до цивільно-правового
правочину (договору) та на інших
підставах, передбачених
законодавством України. До грошових
зобов'язань відносяться також
зобов'язання щодо сплати податків,
зборів (обов'язкових платежів),
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування;
зобов'язання, що виникають внаслідок
неможливості виконання зобов'язань за
договорами зберігання, підряду, найму
(оренди), ренти тощо та які мають бути
виражені у грошових одиницях. До складу
грошових зобов'язань боржника, в тому
числі зобов'язань щодо сплати податків,
зборів (обов'язкових платежів),
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
та інше соціальне страхування, не
включаються неустойка (штраф, пеня) та
інші фінансові санкції, визначені на
дату подання заяви до господарського
суду, а також зобов'язання, які виникли
внаслідок заподіяння шкоди життю і
здоров'ю громадян, зобов'язання з
виплати авторської винагороди,
зобов'язання перед засновниками
(учасниками) боржника - юридичної особи,
що виникли з такої участі. Склад і
розмір грошових зобов'язань, у тому
числі розмір заборгованості за
передані товари, виконані роботи і
надані послуги, сума кредитів з
урахуванням відсотків, які
зобов'язаний сплатити боржник,
визначаються на день подання до
господарського суду заяви про
порушення справи про банкрутство, якщо
інше не встановлено цим Законом.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 09 січня 2013 року
порушено провадження у справі про
банкрутство щодо ДП «Антрацит» та
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів (а.с. 9).

Вищевказану ухвалу господарського
суду Луганської області отримано УПФУ
в м. Антрациті та Антрацитівському
районі Луганської області 23 січня 2013
року, що підтверджено відбитком штампу
вхідної кореспонденції на
супровідному листі.

Судом встановлено, що рішенням від 06
серпня 2013 року № 1565 до позивача
застосовано штраф у розмірі 8932,76 грн. та
нараховано пеню у розмірі 4673,53 грн. за
період з 28 травня 2013 року по 29 липня 2013
року, тобто за несвоєчасну сплату
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування термін
сплати якого настав після дня введення
мораторію на задоволення вимог
кредиторів, тобто зобов'язань, на які
поширюється дія мораторію.

З огляду на положення ст.19 Закону
України від 14.05.1992 № 2343-ХІІ «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
з урахуванням ухвали господарського
суду Луганської області від 09 січня 2013
року про порушення провадження у
справі про банкрутство щодо ДП
«Антрацит» та введення мораторію на
задоволення вимог кредиторів, суд
приходить до висновку, що у відповідача
не було законних підстав для прийняття
рішення від 06 серпня 2013 року № 1565 про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені, а відтак таке рішення
підлягає скасуванню.

Згідно із ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до ч.2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач - суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
свого рішення, а відтак позовні вимоги
визнаються судом обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Частиною 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Платіжним дорученням № 5 від 14.11.2013
підтверджено сплата ДП «Антрацит»
судового збору у сумі 172,05 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2, 11, 17, 18, 71, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Державного
підприємства «Антрацит» до управління
Пенсійного фонду України в м. Антрациті
та Антрацитівському районі Луганської
області про скасування рішення №1565 від
06.08.2013 року про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску -
задовольнити.

Скасувати Рішення управління
Пенсійного фонду України в м. Антрацит
та Антрацитівському районі Луганської
області №1565 від 06.08.2013 про застосування
штрафних санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) єдиного внеску.

Стягнути з Державного бюджету України
(р/р 4006) на користь Державного
підприємства «Антрацит» (94613, Луганська
область, м. Антрацит, вул. Ростовська, 38,
) документально
підтверджені судові витрати зі сплати
судового збору у сумі 172,05 грн. (сто
сімдесят дві гривні 05 копійок).

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Постанова суду може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанову у повному обсязі складено та
підписано 15 січня 2014 року.

Суддя
О.П. Островська