Справа № 2а/0618/87/12
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року м.
Київ К/9991/59321/12

К/9991/62253/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в Олевському районі
Житомирської області про перерахунок
пенсії, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційними скаргами
ОСОБА_3 та Управління Пенсійного фонду
України в Олевському районі
Житомирської області на постанову
Олевського районного суду
Житомирської області від 13 січня 2012
року та постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 21 серпня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області, у якому,
просила визнати дії незаконними та
зобов'язати відповідача провести їй
перерахунок та виплату основної та
додаткової пенсії відповідно до ст. ст.
50, 54, 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 16 листопада 2010
року 16 травня 2011 року.

Постановою Олевського районного суду
Житомирської області від 13 січня 2012
року позов задоволено частково.
Визнано дії Управління Пенсійного
фонду України в Олевському районі
Житомирської області щодо виплати
ОСОБА_3 пенсії не у відповідності зі ст.
50, ч. 4 ст. 54, ч. 3 ст. 67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
протиправними.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Олевському районі
Житомирської області провести
перерахунок і виплату на користь
ОСОБА_3 пенсію по інвалідності з
розрахунку 8 прожиткових мінімумів для
непрацездатних громадян, а також
додаткової пенсії в розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», за період з 16 листопада 2010
року по 16 травня 2011 року, з урахуванням
проведених виплат. В задоволенні решти
позову відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 21
серпня 2012 року, було скасовано
постанову суду першої інстанції в
частині зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області провести
нарахування та виплату позивачу пенсії
по інвалідності у розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком, передбаченої ч. 4 ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», за період з 16 листопада 2010
року по 16 травня 2011 року, з урахуванням
проведених виплат та відмовлено
позивачу у задоволенні позову в цій
частині . В решті постанову суду першої
інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Управління Пенсійного фонду
України в Олевському районі
Житомирської області звернулося з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції у справі, ОСОБА_3
звернулася з касаційною скаргою, в якій
просить постанову суду апеляційної
інстанції в частині відмови їй у
задоволенні позову скасувати та
ухвалити в цій частині рішення про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційних скарг, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Так, відповідно до частини першої
статті 46 Конституції України громадяни
мають право на соціальний захист, що
включає право на забезпечення їх у разі
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач є особою, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи і відповідно до положень
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» його віднесено до осіб
першої категорії, а також визнано
інвалідом ІІ групи.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» пенсії
особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії, б) додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ст.10 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» особам, які мають
одночасно право на різні види пенсії
(за віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника), призначається
один із цих видів пенсії за її вибором.

Як було встановлено судом апеляційної
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, позивач перебуває
на обліку у відповідача та отримує
пенсію за віком відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
додаткову пенсію як постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
передбачену ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Враховуючи зазначене, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що вимоги
позивача щодо нарахування їй пенсії по
інвалідності відповідно до ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
є безпідставними, оскільки їй
призначено основну пенсію відповідно
до іншого закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами ІІІ групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 50
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 28 розділу ІІ Закону України
«Про державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені зміни, у тому числі до ст. 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», які рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп
від 22 травня 2008 року були визнані
такими, що не відповідають Конституції
України (є неконституційними), у зв`язку
з чим з 22 травня 2008 року відновлена дія
норми ст. 50 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до вимог ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

В подальшому, зокрема протягом 2009-2010
років, положення ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» не
змінювались і не конституційними не
визнавались.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) в разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, виходячи з принципу
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд апеляційної
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру позивачеві
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, застосуванню підлягає ст. 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не постанова Кабінету
Міністрів України, оскільки вона
істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

За таких обставин правильним та таким,
що відповідає Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», є висновок
судів попередніх інстанцій про те, що
позивач має право на перерахунок
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зі змісту ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» випливає,
що під час визначення розміру
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за основу її
нарахування береться мінімальна
пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
у разі збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до ст. 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій, та
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

За таких обставин, правильним є
висновок судів першої та апеляційної
інстанцій про те, що позивач має право
на перерахунок щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії
за період з 16 листопада 2010
року по 16 травня 2011 року.

Враховуючи вищевикладене, а
також те, що постанова суду першої
інстанції була частково скасована
судом апеляційної інстанції, а в
скасованій частині постанови суду
першої інстанції, ухвалено нове
законне рішення, колегія суддів вважає,
що касаційні скарги слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції у нескасованій частині та
постанову суду апеляційної інстанції
залишити без змін, оскільки вони
прийняті з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана правильно, а доводи касаційних
скарг висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини третьою
статті 2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та Управління
Пенсійного фонду України в Олевському
районі Житомирської області відхилити,
а постанову Олевського районного суду
Житомирської області від 13 січня 2012
року у нескасованій частині та
постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 21 серпня 2012
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: