Справа № 2-а-7023/11/1510
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2013-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2013 р.Справа № 2-а-7023/11/1510

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Бурнусус Олександр Олексійович

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого Скрипченка В.О.,

суддів Осіпова Ю.В. та Золотнікова О.С.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Управління праці та соціальної
політики Ізмаїльської районної
державної адміністрації Одеської
області на постанову Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 05 вересня 2011 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціальної
політики Ізмаїльської районної
державної адміністрації Одеської
області про визнання неправомірними
дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до до Управління праці
та соціальної політики Ізмаїльської
районної державної адміністрації
Одеської області про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
вчинити певні дії.

В обґрунтування позову ОСОБА_1
зазначив, що він має статус учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, відноситься до 1-ої
категорії осіб постраждалих внаслідок
аварії на Чорнобильській АЕС,
інвалідом 2-ї групи, захворювання
пов'язане з роботами по ліквідації
аварії на Чорнобильській АЕС,
знаходиться на обліку в Управлінні
праці та соціальної політики
Ізмаїльської районної державної
адміністрації Одеської області. Має
дитину, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, дитина
шкільного віку, учениця Лощинівської
середньої школи Ізмаїльського району
Одеської області, стоїть на
диспансерному обліку по списку НРУ в
Центральній районній лікарні
Ізмаїльського району Одеської області
групі ЧАЕС.

Постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 05 вересня 2011 року позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено. Визнано
неправомірними дії Управління праці та
соціальної політики Ізмаїльської
районної державної адміністрації
Одеської області щодо неправомірної
відмови у перерахунку та виплаті
ОСОБА_1 щомісячної соціальної виплати
за дитину, що має статус постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи з
01 грудня 2010 року по 25 травня 2011 року
відповідно до п.6 ч.1 ст. 30 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язано Управління праці та
соціальної політики Ізмаїльської
районної державної адміністрації
Одеської області здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_1
щомісячної соціальної виплати за
дитину, що має статус постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи з
01 грудня 2010 року по 25 травня 2011 року
відповідно до п.6 ч.1 ст. 30 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі
мінімальної заробітної плати, з
урахуванням раніше виплачених
грошових коштів.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, Управління
праці та соціальної політики
Ізмаїльської районної державної
адміністрації Одеської області в
апеляційній скарзі зазначає, що судом
при винесенні постанови порушено норми
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
постанови суду першої інстанції з
винесенням нової постанови про відмову
у задоволенні позовних вимог.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю.
Враховуючи, що зазначених клопотань не
надходило, колегія суддів вважає, що
справа може бути розглянута в порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду в межах
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено
наступне.

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1
від 19.04.2002 р. ОСОБА_2 народилась
ІНФОРМАЦІЯ_1, а її батько ОСОБА_1 має
статус учасника ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС,
відноситься до 1-ої категорії осіб
постраждалих внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС, інвалідом 2-ї групи,
захворювання пов'язане з роботами по
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС і даний факт представником
відповідача не заперечувався.

Позивач 22.03.2011 року звернувся до
Управління праці та соціальної
політики Ізмаїльської районної
державної адміністрації Одеської
області з вимогою про перерахунок та
виплату йому у повному обсязі
щомісячної соціальної виплати за
дитину, що має статус постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи
відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі
мінімальної заробітної плати, але
відповідач йому відмовив в цьому
(а.с.8-9).

ОСОБА_2 внесена до Державного реєстру
постраждалих громадян внаслідок
Чорнобильської катастрофи, згідно
посвідчення серії НОМЕР_2 від 28.02.2003 р.,
має право на пільги і компенсації,
встановлені Законом України "Про
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" для дітей, які потерпіли
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що позивач мав право на
нарахування та виплату щомісячної
соціальної виплати за дитину, що має
статус постраждалої внаслідок
Чорнобильської катастрофи, у розмірах,
визначених Законом України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Конституції
України кожен має право на безпечне для
життя і здоров'я довкілля та на
відшкодування завданої порушенням
цього права шкоди.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
потерпілим дітям, зазначеним у пунктах
1 - 6 статті 27 цього Закону, та їх батькам
надається щомісячна виплата 50
процентів мінімальної заробітної
плати незалежно від інших виплат на
кожну дитину шкільного віку, яка
евакуйована із зони відчуження або
народилася після 26 квітня 1986 року від
батька, який на час настання вагітності
матері, має підстави належати до
категорії 1 або 2, або матері, яка на час
настання вагітності або під час
вагітності має підстави належати до
категорії 1 або 2, а також на кожну
дитину, яка проживала у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення
з моменту аварії до прийняття
постанови про відселення.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 30 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» потерпілим
дітям, зазначеним у пунктах 1 - 6 статті 27
цього Закону, та їх батькам надається
щомісячна виплата мінімальної
заробітної плати сім'ям на кожну дитину
шкільного віку, яка стала інвалідом або
перебуває на диспансерному обліку по
захворюванню внаслідок Чорнобильської
катастрофи, а також дітям шкільного
віку, батьки яких стали інвалідами I або
II групи чи померли внаслідок
Чорнобильської катастрофи, замість
виплати, передбаченої пунктом 6 цієї
статті, якщо вказана дитина не
перебуває на повному державному
забезпеченні.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідач сплачував позивачу
передбачену вказаною нормою Закону
щомісячно виплату, але в розмірі,
визначеному постановою КМУ №836 та з 2005
року постановою КМУ від 12.07.2005 р. №562
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Частиною 4 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
закріплено, що у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Згідно із частиною другою статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанцій, що при вирішенні даного
спору, виходячи із пріоритетності
законів над підзаконними нормативними
актами, застосуванню підлягає 30 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не постанови Кабінету Міністрів
України від 26.07.96 року N 836 "Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" та з 2005 року постановою
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005
року N 562 "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав позивача.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального та
процесуального права. Оскаржуване
судове рішення є законним та
обґрунтованим, а тому підстави для його
зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст. ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71 КАС України та не приймає доводи,
наведені в апеляційній скарзі про те,
що постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та не допустив
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи, а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга Управління праці та
соціальної політики Ізмаїльської
районної державної адміністрації
Одеської області задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. ст. 184, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціальної політики Ізмаїльської
районної державної адміністрації
Одеської області - залишити без
задоволення, а постанову Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 05 вересня 2011 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий
В.О.Скрипченко

Суддя
О.С.Золотніков

Суддя
Ю.В.Осіпов