Справа № 465/7355/13-а
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 січня 2014 року Справа № 876/11965/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Коваля Р.Й.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду у
Франківському районі м. Львові на
постанову Франківського районного
суду міста Львова від 30 серпня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду у Франківському
районі м. Львові про зобов'язання
нараховувати і виплачувати підвищення
до пенсії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд першої
інстанції з адміністративним позовом
до управління Пенсійного фонду у
Франківському районі м. Львові в якому
просила визнати протиправними дії
відповідача щодо невиплати до її
пенсії підвищення відповідно до п. «г»
ст. 77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» в розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком, встановленої ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», зобов'язати останнього
нарахувати та виплатити таке
підвищення починаючи з 23 січня 2013 року
та виплачувати його і надалі.

Постановою Франківського районного
суду міста Львова від 30 серпня 2013 року,
постановленою в порядку скороченого
провадження, позовні вимоги
задоволено, зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Франківському районі м. Львова
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
відповідно до п. «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
підвищення в розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком, встановленої ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», починаючи з 23 січня 2013
року, з урахуванням виплачених сум.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції управління
Пенсійного фонду у Франківському
районі м. Львові оскаржило його в
апеляційному порядку, вважає, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи, а постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
згідно п. «г» ст. 77 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» передбачено, що
громадянам, які необгрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, призначені пенсії
підвищуються на 50 процентів
мінімальної пенсії за віком, а членам
їх сімей, яких було примусово
переселено, - на 25% мінімальної пенсії
за віком.

Проте, законодавством України не
визначено поняття «мінімальна пенсія
за віком» як розрахункової величини
для підвищення пенсії згідно зі ст.77
вказаного Закону. так як ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачає, що мінімальний розмір
пенсії за віком за наявності
достатнього страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеною законом. В
частині 3 згаданої статті 28 Закону
встановлено, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений на рівні
прожиткового мінімуму застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом.

Водночас, законодавцем не прийнято
жодного нормативного акту на виконання
вказаних вимог Закону України «Про
пенсійне забезпечення», не визначено
на законодавчому рівні, за рахунок яких
коштів і джерел, в якому порядку, яким
чином обчислювати вказаний розмір.

Дане питання вирішене у 2008 році, а саме
в постанові Кабінету Міністрів України
«Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» від 16.07.2008 №654,
де у п. 4 передбачено, що з 1 вересня 2008
року членам сімей громадян, які
необгрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані,
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачують
замість пенсії., підвищення
проводиться в розмірі 43,52 грн.

Позиція управління підтверджується
рішенням Конституційного Суду України
№3- рп/2012 від 25.01.2012, відповідно до якого
зазначено, що Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.

Відповідно до ст. 116 Конституції
України Кабінет Міністрів України
забезпечує здійснення внутрішньої і
зовнішньої політики держави, виконання
Конституції і законів України, Актів
Президента України, а також здійснює
інші повноваження, визначені
Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 117 Конституції Кабінет
Міністрів України в межах своєї
компетенції видає постанови і
розпорядження, які є обов'язковими до
виконання. Відповідно до ст.6
Конституції України органи виконавчої
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених Конституцією межах і
відповідно до законів України. Стаття 19
Конституції України передбачає, що
правовий порядок в Україні грунтується
на принципах, згідно з яким ніхто не
може бути вимушений робити те. що не
передбачено законодавством. Одночасно
дана норма встановлює, що органи
державної влади і органи місцевого
самоврядування, їх посадовці повинні
діяти в межах повноважень і способом,
передбаченим законодавством України.

Пенсійний фонд України діє на підставі
Положення про Пенсійний фонд України,
затвердженого Указом Президента
України від 01.03.2001 р. № 121/2001. Відповідно
до п.15 Положення Пенсійний фонд України
здійснює свої повноваження через
створені в установленому порядку його
територіальні управління. Управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м.Львова здійснює
свої повноваження по ефективному
використанню коштів Пенсійного фонду
України. Реалізація нормативних
приписів і пенсійних програм
здійснюється шляхом фінансування
пенсійних виплат за рахунок чітко
визначених прибутковою частиною
бюджету Пенсійного фонду джерел і
відповідно до конкретних напрямів
видаткової частини бюджету Пенсійного
фонду України, який щорічно
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

На підставі викладеного просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити
повністю.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 197 КАС України,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_1 народилася в
ІНФОРМАЦІЯ_1. в м. Стрий Львівської
області. 24.11.1951 засуджена (репресована)
особливою нарадою МДБ СРСР на 25 років
ув'язнення в ВТТ, з конфіскацією майна,
та реабілітована. Позивачу пенсія
призначена за віком на загальних
підставах відповідно до Закону України
«Про пенсійне забезпечення».

Розглядаючи спір суд першої інстанції
правильно зазначив, що відповідно до п.
«г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» призначені пенсії
підвищуються: громадянам, які
необгрунтовано зазнали політичних
репресій і згодом були реабілітовані -
на 50 процентів, а членам їх сімей, яких
було примусово переселено, - на 25
процентів мінімальної пенсії за віком.
Згідно п. 6 Розділу XV Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до прийняття
відповідного закону до пенсій,
передбачених цим Законом,
установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення». Зазначені надбавки та
підвищення встановлюються в розмірах,
що фактично виплачувалися на день
набрання чинності цим Законом з
наступною індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Судом першої інстанції при розгляді
справи встановлено, що позивачу
виплачується вказане підвищення до
пенсії у відповідності до постанови
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» від 16.07.2008 року
№ 654, що становить 43,52 грн., тобто в
розмірі, меншому, ніж той, що
гарантований п. «г» ст. 77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення».

В даній спірній ситуації суд першої
інстанції правильно вказав, що згідно
висновків Конституційного Суду
України, викладених у рішенні від 20.03.2002
року №5-рп/2002, право громадян на
соціальний захист, інші
соціально-економічні права можуть бути
обмежені, у тому числі зупиненням дії
законів (їх окремих положень), лише в
умовах воєнного або надзвичайного
стану на певний строк. Відповідно до ч.4
ст.9 КАС України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Оскільки п.4 постанови Кабінету
Міністрів України № 654 від 16.07.2008 року
«Про підвищення пенсійного
забезпечення громадян» суперечить
вимогам п. «г» ст.77 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», то суд першої
інстанції правильно вважав, що
застосуванню підлягає правовий акт,
який має вищу юридичну силу, тобто п.
«г» ст.77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

З огляду на вказане суд підставно
вважав, що відповідачем порушено право
позивача як громадянки, яка
необгрунтовано зазнала політичних
репресій і згодом була реабілітована,
яка має право на підвищення до пенсії у
розмірі, передбаченому п. «г» ст. 77
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», із розрахунку 50 %
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Однак розглядаючи спір суд першої
інстанції не виріши в усіх позовних
вимог, оскільки позивачка також
просила визнати протиправними дії
відповідача щодо невиплати до її
пенсії підвищення відповідно до п. «г»
ст. 77 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» в розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком. З огляду на викладене
колегія суддів вважає, що і ці позовні
вимоги підлягають до задоволення.

Враховуючи зазначене та з урахуванням
вимог ст. 201 КАС України згідно якої
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права та вирішення не
всіх позовних вимог або питань, то суд
апеляційної інстанції вважає,
постанову суду першої інстанції слід
змінити.

Керуючись ст. 160, ч. 10 ст. 183-2, ст. 197, п. 2 ч.
1 ст. 198, ст. 201, ст.205, ст.207, ст. 254 КАС
України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду у Франківському
районі м. Львові - задовольнити
частково, постанову Франківського
районного суду міста Львова від 30
серпня 2013 року по справі № 465/7355/13-
змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати протиправними дії
управління Пенсійного фонду України в
Франківському районі м. Львова щодо
невиплати до пенсії ОСОБА_1 підвищення
відповідно до п. «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» в
розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком,
встановленої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», та зобов'язати
нарахувати і виплатити ОСОБА_1
відповідно до п. «г» ст. 77 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
підвищення до пенсії в розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», починаючи з 23 січня 2013
року, з урахуванням виплачених сум.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Р.Й.Коваль