Справа № 805/18140/13-а
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 р.
Справа № 805/18140/13-а

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Кравченко Т.О., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Краматорську Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Краматорську
Донецької області про стягнення суми
витрат на виплату пенсії по
інвалідності, -

встановив:

19 грудня 2013 року Управління Пенсійного
фонду України в м. Краматорську
Донецької області (далі - УПФУ або
Позивач) звернулося до Донецького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Краматорську
Донецької області (далі - Відповідач
або Відділення Фонду), в якому просило
стягнути з Відділення Фонду суми
витрат УПФУ на виплату пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за
період з 01 липня по 30 листопада 2013 року
в сумі 2 250,00 грн.

Посилаючись на правові норми, які
містяться в законах України «Про
пенсійне забезпечення», «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, що спричинили втрату
працездатності», Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві
позивач стверджував, що територіальні
органи виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України повинні
відшкодовувати територіальним органам
Пенсійного фонду України вказані
витрати. Оскільки Відділення Фонду
відмовило у відшкодуванні витрат по
особовим справам пенсіонерів, які
отримали каліцтво у країнах СНД,
позивач просив стягнути їх в судовому
порядку (а.с.2-3).

Відповідач заявлені вимоги не визнав у
повному обсязі, надав заперечення
проти позову (а.с.35-36), в яких зазначив,
що зазначені в позовній заяві особи не
є застрахованими відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», не
знаходяться на обліку у Відділенні
Фонду за місцем проживання. Особові
справи пенсіонерів не передавалися до
Відділення Фонду, що унеможливлює
відшкодування витрат УПФУ на виплату
пенсій цим особами та проведення
звірки розрахунків.

Стверджував, що відповідно до ст.3 Угоди
про гарантії прав громадян
держав-учасників Співдружності
незалежних держав у галузі пенсійного
забезпечення від 13 березня 1992 року
призначення та виплата пенсій
громадянам інших держав-учасниць СНД в
галузі пенсійного забезпечення
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають, всі витрати пов'язані зі
здійсненням пенсійного забезпечення
несе держава, яка надає таке
забезпечення. Відділення Фонду не є
органом держави і не відповідає за
зобов'язання держави, а тому підстав як
для підписання акта звірки, так і для
відшкодування витрат, пов'язаних із
відшкодуванням шкоди, заподіяної
працівнику з вини роботодавця іншої
країни, держави Учасниці Угоди про
взаємне визнання прав на відшкодування
шкоди, заподіяної працівникам
каліцтвом, професійним захворюванням
або іншим ушкодженням здоров'я, які
пов'язані з виконанням ними трудових
обов'язків, яка була підписана 09
вересня 1994 року - не має.

З урахуванням наведеного у задоволенні
позовних вимог просив відмовити.

Про дату, час і місце судового розгляду
сторони повідомлені належним чином, що
підтверджено рекомендованими
повідомленнями про вручення поштового
відправлення (а.с.31-32).

15 січня 2014 року через відділ
діловодства та документообігу
Донецького окружного
адміністративного суду представник
позивача надала клопотання про розгляд
справи в порядку письмового
провадження, одночасно вказавши, що
наполягає на задоволенні позовних
вимог (а.с.38).

14 січня 2014 року через відділ
діловодства та документообігу
Донецького окружного
адміністративного суду надійшла заява
відповідача про розгляд справи за
відсутності його представника (а.с.33).

З урахуванням наведеного та на
підставі положень ч.ч.1,4 ст.122, ч.ч.4,6 ст.128
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) розгляд
справи здійснено в порядку письмового
провадження на підставі наявних у
справі доказів.

З'ясовуючи чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, а також чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 постраждав внаслідок нещасного
випадку на виробництві, який стався 09
січня 1978 року - шахта у м. Воркута, про що
свідчить акт про нещасний випадок на
виробництві за формою Н-1 від 30 жовтня
1978 року (а.с.27-28).

ОСОБА_2 встановлена третя група
інвалідності з причини трудового
каліцтва, що підтверджено витягами із
актів огляду у МСЕК від 03 жовтня 1988
року, від 27 лютого 1990 року, від 23 березня
1992 року, від 01 березня 1993 року, від 22
березня 1993 року, від 14 березня 1994 року,
від 24 квітня 1996 року та від 28 жовтня 2002
року (а.с.78-84, 86).

ОСОБА_2 призначена пенсія по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва, про що свідчить
розпорядження від 07 листопада 2002 року
№ 127800 (а.с.77, 85).

ОСОБА_1 постраждав внаслідок нещасного
випадку на виробництві, який стався 11
вересня 1980 року - ТУГРЕ у м. Алдан, про що
свідчить акт про нещасний випадок на
виробництві за формою Н-1 № 4 від 15
вересня 1980 року (а.с.26).

ОСОБА_1 встановлена третя група
інвалідності з причини трудового
каліцтва, що підтверджено витягами із
актів огляду у МСЕК від 26 грудня 1981
року, від 21 січня 1983 року, від 13 січня 1983
року, від 01 лютого 1984 року, від 21 лютого
1985 року, від 22 березня 1986 року (а.с.89-94).

ОСОБА_1 призначена пенсія по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва, про що свідчить
розпорядження від 10 грудня 2002 року №
100034 (а.с.87-88, 95).

ОСОБА_3 постраждав внаслідок нещасного
випадку на виробництві, який стався 05
листопада 1982 року - СМП-696 Читинська
обл., Каларський р-н, с. Ікаб'я, УС
«Бамстройпуть», про що свідчить акт про
нещасний випадок на виробництві за
формою Н-1 від 06 листопада 1982 року (а.с.25).

ОСОБА_3 встановлена третя група
інвалідності з причини трудового
каліцтва, що підтверджено довідкою із
акту огляду у МСЕК від 16 грудня 1982 року
(а.с.96).

ОСОБА_3 призначена пенсія по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва, про що свідчить
розпорядження від 16 лютого 1999 року №
115050 (а.с.97-98).

Наведені вище обставини, за яких
громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3
призначена пенсія по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва,
встановлені такими, що набрали
законної сили судовими рішеннями у
справах № 2а/0570/12959/2012, № 805/1-218/13-а, №
805/1904/13-а, (а.с.40-76), отже, за приписами ч.1
ст.72 КАС України, відповідно до якої
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини, та ч.2
ст.255 КАС України, згідно з якою
обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін,
вказані обставини не підлягають
доведенню та не можуть оспорюватися
сторонами.

В липні 2013 року ОСОБА_3 виплачено 150,00
грн. основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва, в серпні 2013 року - 150,00 грн., в
вересні 2013 року - 150,00 грн., в жовтні 2013
року - 150,00 грн., в листопаді 2013 року - 150,00
грн. (а.с.7).

В липні 2013 року ОСОБА_2 виплачено 150,00
грн. основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва, в серпні 2013 року - 150,00 грн., в
вересні 2013 року - 150,00 грн., в жовтні 2013
року - 150,00 грн., в листопаді 2013 року - 150,00
грн. (а.с.8).

В липні 2013 року ОСОБА_1 виплачено 150,00
грн. основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва, в серпні 2013 року - 150,00 грн., в
вересні 2013 року - 150,00 грн., в жовтні 2013
року - 150,00 грн., в листопаді 2013 року - 150,00
грн. (а.с.9).

Однак Відділення Фонду відмовило у
прийняття до відшкодування витрат УПФУ
на виплату пенсії зазначеним вище
особам, що встановлено на підставі
розрахунків щодо перерахування коштів
на фінансування витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій (а.с.12, 15, 18), актів
щомісячної звірки особових справ
пенсіонерів, які мають право на
отримання пенсії у зв'язку з нещасним
випадком на виробництві або
професійним захворюванням (а.с.10-11, 13-14,
16-17).

Доказів, які б спростовували
вищенаведені обставини суду не надані.

Вирішуючи справу по суті, до спірних
правовідносин суд застосовує
нижченаведені норми права.

Ст.10 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 5 листопада 1991 року №
1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено,
що пенсійне забезпечення громадян
України відповідно до цього Закону
здійснюється органами Пенсійного
фонду України.

Відповідно до ст.81 Закону № 1788-ХІІ
призначення та виплата пенсій, в тому
числі пенсій по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

Правові норми, що містяться у ст.ст.21, 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-ХІV(далі - Закон № 1105-ХІV),
дозволяють дійти висновку, що у разі
настання страхового випадку обов'язок
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні, зокрема,
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання чи пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Згідно з ч.5 ст.24 Закону № 1105-ХІV, якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. При цьому
страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Ст.1 Основ законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі - Основи),
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Основ, залежно від
страхового випадку існують такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням; медичне страхування;
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття.

Відносини, що виникають за зазначеними
в ч.1 цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду, що передбачено ст.12 Основ.

За пенсійним страхуванням, згідно з
приписами ст.25 Основ, надаються такі
види соціальних послуг та
матеріального забезпечення: пенсії за
віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених ч.4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.25 Основ за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Ч.4 ст.26 Основ передбачено наступне:
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Приймаючи до уваги те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тобто тим суб'єктом, хто має надавати
застрахованій особі матеріальну
допомогу чи соціальні послуги,
відповідно до ст.25 Основ, є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Абз.2 п.5 ч.1 ст.24 Закону № 1105-ХІV
визначено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

За змістом ч.2 ст.2 Закону № 1105-ХІV особи,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

П."а" ч.1 ст.27 Закону № 1788-XIІ встановлено,
що громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
призначаються незалежно від стажу
роботи.

Згідно з абз.2 п.3 Прикінцевих положень
Закону № 1105-ХІV відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у ст.8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абз.3 п.3 Прикінцевих положень Закону №
1105-ХІV встановлено, що уся
заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України відшкодувати
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей матеріальну і моральну
(немайнову) шкоду, заподіяну
ушкодженням здоров'я, не залежить від
того, чи сплачували Фонду страхові
платежі підприємства, що ліквідувалися
та на яких було ушкоджено здоров`я
потерпілого.

Відповідно до положень абз.7 п.3 Закону
№ 1105-ХІV Фонд соціального страхування
від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених ст.21 Закону
України «Про охорону праці», які
ліквідуються.

Правові норми, закріплені ст.1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року (далі - Угода),
передбачають, що пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць цієї Угоди та
членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Ст.3 Угоди визначено, що всі витрати,
пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе
держава, яка надає забезпечення.
Взаємні розрахунки не здійснюються,
якщо інше не передбачено двосторонніми
угодами.

Зміст цієї норми свідчить, що взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 4 березня 2003 року № 5-4/4,
не врегульовує спірних відносин, які
виникли у даному випадку, оскільки
встановлене ним правило підписання
актів звірки розрахунків розраховано
на відсутність спору.

Згаданий Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом №
1105-ХІV, (крім осіб, зазначених в п.2 ст.8
цього Закону), у тому числі добровільно
застраховані, та потерпілим особам,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

Застосовуючи системне тлумачення
вищенаведених норм, та враховуючи
висновки Верховного Суду України,
викладені у рішеннях, прийнятих за
наслідками розгляду заяв про перегляд
судового рішення з підстави,
передбаченої п.1 ч.1 ст.237 КАС України
(від 20 березня 2007 року № 21-1087во06, від 12
червня 2012 року № 21-165а12, від 21 травня 2013
року № 21-129а13, від 12 листопада 2013 року №
21-388а13, від 12 листопада 2013 року № 21-394а13),
суд дійшов висновку, що страховиком,
який має виплачувати пенсію по
інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР, (а в разі виплати такої
органами Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати), є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Оскільки інвалідність ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_1 є наслідком страхових випадків,
які сталися на виробництві на
території держав колишнього СРСР, а ці
особи переїхали на постійне місце
проживання в Україну, позовні вимоги
УПФУ про стягнення з Відділення Фонду
витрат на виплату пенсії по
інвалідності ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 за
період з 01 липня по 30 листопада 2013 року
в сумі 2 250,00 грн. є законними і
обґрунтованими, отже підлягають
задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, беручи до уваги, що ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
достатність і взаємний зв'язок доказів
у їх сукупності, суд дійшов висновку
про задоволення позовних вимог у
повному осбязі.

Відповідно до положень ст.94 КАС України
судові витрати стягненню не
підлягають.

Керуючись Конституцією України,
ст.ст.2-15, 17-20, 23, 26, 69-72, 94, 98, 159-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

постановив:

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України в м.
Краматорську Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Краматорську
Донецької області про стягнення суми
витрат на виплату пенсії по
інвалідності - задовольнити у повному
обсязі.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Краматорську
Донецької області (ідентифікаційний
код 25968300) на користь Управління
Пенсійного фонду України в м.
Краматорську Донецької області
(ідентифікаційний код 23346787) суми витрат
на виплату пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_1 за період з 01 липня 2013
року по 30 листопада 2013 року в сумі 2 250
(дві тисячі двісті п'ятдесят) гривень 00
копійок.

Постанова прийнята, складена і
підписана у нарадчій кімнаті 15 січня 2014
року.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч.3 ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч.4
ст.167 Кодексу адміністративного
судочинства України, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Кравченко Т.О.