Справа № 804/847/14
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

14 січня 2014 р. Справа № 804/847/14
Суддя Дніпропетровського окружного
адміністративного суду Ільков В.В.,
розглянувши матеріали позовної заяви
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності до Бабушкінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, третя особа:
дочірнє підприємство
«Дніпропетровський облавтодор» ВАТ
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України» про
визнання дій незаконними, зобов'язання
зняти арешт з окремих поточних
рахунків, -

ВСТАНОВИВ

До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності до Бабушкінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського МУЮ, третя особа:
дочірнє підприємство
«Дніпропетровський облавтодор» ВАТ
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України», у якому
позивач просить суд:

- визнати дії Бабушкінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського МУЮ незаконними;

- зобов'язати Бабушкінський відділ
державної виконавчої служби
Дніпропетровського МУЮ зняти арешт з
окремих поточних рахунків № 1001,
що відкритий страхувальником: код
фінансової установи 300142 в ПАТ
«Укрінбанк», код валюти рахунку: 980; №
5100, що відкритий страхувальником:
код фінансової установи: 305653 в ДОДАТ
«Райффайзен банк Аваль»
м.Дніпропетровськ, код валюти рахунку
980 для зарахування страхових коштів
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
страхувальнику - дочірньому
підприємству «Дніпропетровський
облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» (код ).

Відповідно до ч.1 ст.107 КАС України,
суддя після одержання позовної заяви
з'ясовує, зокрема, чи належить позовну
заяву розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Проаналізувавши зміст вимог,
викладених у заяві позивачем, суд
приходить до висновку, що позовну заяву
не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства
зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Пунктом 4 ч.1 ст.3 КАС України
передбачено, що адміністративне
судочинство - діяльність
адміністративних судів щодо розгляду і
вирішення адміністративних справ у
порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України
справа адміністративної юрисдикції
(далі - адміністративна справа) -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно статті 17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних
з виборчим процесом чи процесом
референдуму.

Системний аналіз законодавства
свідчить про те, що справою
адміністративної юрисдикції може бути
переданий на вирішення
адміністративного суду спір, який
виник між двома (кількома) конкретними
суб'єктами стосовно їх прав, обов'язків
у конкретних правовідносинах, у яких
хоча б один суб'єкт законодавчо
уповноважений владно керувати
поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а
ці суб'єкти відповідно зобов'язані
виконувати вимоги та приписи такого
владного суб'єкта.

Відповідно до положень постанови
пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про окремі питання юрисдикції
адміністративних судів» за № 8 від
20.05.2013р. суди повинні враховувати, що
юрисдикція адміністративних судів
може бути встановлена законом, зокрема,
частинами четвертою, п'ятою статті 82
Закону України від 21 квітня 1999 року №
606-XIV «Про виконавче провадження».

Згідно із положеннями постанови
пленуму Вищого адміністративного суду
України «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» за № 3 від 13.12.2010р. відповідно до
частини першої статті 181 КАС України
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду з позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, суди при визначенні юрисдикції
повинні виходити з того, що до
юрисдикції адміністративних судів
належать спори щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності державної
виконавчої служби при виконанні всіх
виконавчих документів, передбачених
частиною другою статті 17 Закону
України «Про виконавче провадження»,
крім тих, відносно яких законом
установлено інший, виключний порядок
їх оскарження.

Частиною четвертою статті 82 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути оскаржені
сторонами до суду, який видав
виконавчий документ, а іншими
учасниками виконавчого провадження та
особами, які залучаються до проведення
виконавчих дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції
судів щодо вирішення справ з приводу
оскарження рішень дій чи бездіяльності
органів державної виконавчої служби
щодо виконання судового рішення є
юрисдикцій на належність суду, який
видав виконавчий документ, та статус
позивача як сторони у виконавчому
провадженні.

У розумінні статті 8 Закону України
«Про виконавче провадження» сторонами
у виконавчому провадженні є стягувач і
боржник. При цьому судам слід
ураховувати, що до сторін, які можуть
оскаржити рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби, належать також їх
представники за законом чи договором.

Таким чином, до юрисдикції
адміністративних судів належать усі
справи з приводу оскарження рішень, дій
чи бездіяльності органів державної
виконавчої служби щодо виконання
судових рішень на підставі виконавчих
документів, виданих судами всіх
юрисдикцій, за винятком тих, які видано
загальними та господарськими судами у
разі звернення до суду сторін
відповідного виконавчого провадження
чи їхніх представників.

Юрисдикцію судів щодо вирішення справ
з приводу рішень, дій чи бездіяльності
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення в межах конкретного
виконавчого провадження, яке об'єднано
(приєднано) у зведене виконавче
провадження, або зведеного виконавчого
провадження, у якому об'єднано
виконавчі провадження по виконанню
рішень судів однієї юрисдикції,
необхідно визначати з урахуванням
положень частини четвертої статті 82
Закону України «Про виконавче
провадження».

З матеріалів адміністративного позову
вбачається, що предметом оскарження є,
на думку позивача, дії державного
виконавця органу державної виконавчої
служби у ході здійснення примусового
виконання зведеного виконавчого
провадження з примусового виконання
наказу Господарського суду
Дніпропетровської області від 07.10.2013р.
за № 904/7037/13 про стягнення з дочірнього
підприємства «Дніпропетровський
облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» боргу у загальному розмірі
947835,64 гривень та зобов'язання виконати
певні дії щодо цього провадження.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України скарги
на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.
Скарги на дії органів Державної
виконавчої служби розглядаються
господарським судом, про час і місце
якого повідомляються ухвалою стягувач,
боржник чи прокурор та орган виконання
судових рішень. Неявка боржника,
стягувача, прокурора чи представника
органу Державної виконавчої служби в
судове засідання не є перешкодою для
розгляду скарги.

Виходячи з того, що позивачем, який має
статус боржника за наказом, який
виданий Господарським судом
Дніпропетровської області, що
підтверджується змістом постанови,
винесеної у зведеному виконавчому
провадженні доданої до позову, ним
оскаржуються дії державного виконавця
у ході виконання вказаного наказу та з
огляду на положення ст.181 КАС України,
ст. 121-2 ГПК України, ст.82 Закону України
«Про виконавче провадження», суд
приходить до висновку, що даний позов
не підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки законодавством передбачений
інший порядок оскарження учасниками
виконавчого провадження рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця
під час виконання рішень судів у
господарських справах.

Наведена правова позиція також
відповідає позиції Вищого
адміністративного Суду України, яка
викладена у постанові Пленуму Вищого
адміністративного Суду України від
21.05.2012р. №5, зокрема, в п.2 вказаної
постанови зазначено, що суди при
визначенні юрисдикції повинні
виходити з того, що до юрисдикції
адміністративних судів належать спори
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби при виконанні всіх виконавчих
документів, передбачених частиною
другою статті 17 Закону України «Про
виконавче провадження», крім тих,
відносно яких законом установлений
інший, виключний порядок їх оскарження.

Отже, критеріями визначення юрисдикції
судів щодо вирішення справ з приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення є юрисдикційна
належність суду, який видав виконавчий
документ, та статус позивача як сторони
у виконавчому провадженні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
109 КАС України суддя відмовляє у
відкритті провадження в
адміністративній справі лише, якщо
заяву не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Таким чином, суд вважає, що зазначена
позовна заява не відноситься до
компетенції адміністративних судів, у
зв'язку з чим суд відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі
на підставі п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України та
роз'яснює, що позовна заява може бути
розглянута Господарським судом
Дніпропетровської області за
правилами Господарського
процесуального кодексу України.

У свою чергу суд вважає за необхідне
роз'яснити позивачу, що він не
позбавлений права звернутися з
відповідною позовною заявою у цій
частині позовних вимог до
Господарського суду Дніпропетровської
області, оформивши її згідно з вимогами
Господарського процесуального кодексу
України.

Керуючись п.1 ч.1, ч.6 ст. 109, ст.ст. 160,165
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження в
адміністративній справі за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності до Бабушкінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського МУЮ, третя особа:
дочірнє підприємство
«Дніпропетровський облавтодор» ВАТ
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України», про
визнання дій незаконними, зобов'язання
зняти арешт з окремих поточних
рахунків.

Роз'яснити позивачу його право
звернутися з позовною заявою до
Господарського суду Дніпропетровської
області за правилами Господарського
процесуального кодексу України.

Ухвала суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд протягом п'яти
днів з дня отримання копії ухвали та
набирає законної сили відповідно до
ст.254 КАС України.

Суддя (підпис) В.В ІльковЗ
оригіналом згідно Ухвала не набрала
законної сили на 14.01.2014р. Суддя В.В.
Ільков