Справа № 2а-29/11
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
Справа № 46700/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та
Савицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м.Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Володимирецькому районі
Рівненської обл. на постанову
Володимирецького районного суду
Рівненської обл. від 14.01.2011р. в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Володимирецькому районі
Рівненської обл. про визнання дій
протиправними та зобов'язання провести
перерахунок і виплату основної і
додаткової пенсій, -

В С Т А Н О В И Л А:

13.12.2010р. позивач ОСОБА_2 звернулася до
суду із адміністративним позовом, у
якому просила визнати неправомірними
дії відповідача Управління Пенсійного
фонду України в Володимирецькому
районі Рівненської обл. відносно
нарахування та здійснення
перерахування раніше призначеної
основної і додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, як особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи; зобов'язати пенсійний
орган усунути порушення, здійснити з
січня 2010 року по червень 2010 року
перерахунок та виплату щомісячної
основної та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, як постраждалому
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
виходячи з розміру 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком
(мінімального прожиткового рівня,
встановленого чинним законодавством)
відповідно до ст.50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»;
зобов'язати відповідача надалі
проводити виплату основної та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи, виходячи з
розміру 50 відсотків мінімальної пенсії
за віком (мінімального прожиткового
рівня, встановленого чинним
законодавством) відповідно до ст.50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; рішення суду у частині
стягнення за один місяць допустити до
негайного виконання (а.с.1-5).

Ухвалою суду від 14.12.2010р. позовні вимоги
до 13.06.2010р. залишені без розгляду через
пропуск позивачем строку звернення до
суду та відсутності поважних причин
для його поновлення (а.с.13).

Постановою Володимирецького районного
суду Рівненської обл. від 14.01.2011р.
заявлений позов задоволено частково;
визнано протиправними дії відповідача
Управління Пенсійного фонду України в
Володимирецькому районі Рівненської
обл. по відмові в перерахунку основної
і додаткової пенсій позивачу у
відповідності до ст.ст.50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
зобов'язано пенсійний орган здійснити
перерахунок та виплатити позивачу
пенсію у відповідності до ст.ст.50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», починаючи з 13.06.2010р.,
виходячи із розрахунку 6 (шість)
розмірів мінімальної пенсії за віком,
та щомісячну додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, починаючи з 13.06.2010р.,
в розмірі 50 (п'ятдесят) процентів
встановленого законодавством розміру
мінімальної пенсії за віком, виходячи
із розмірів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
встановлених чинним законодавством
протягом вказаного часу, з урахуванням
фактично виплачених сум та зміни
прожиткового мінімуму; постанову суду
допущено до негайного виконання (а.с.20).

Розгляд справи проведений судом першої
інстанції в порядку скороченого
провадження, передбаченого ст.183-2 КАС
України.

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив відповідач Управління
Пенсійного фонду України в
Володимирецькому районі Рівненської
обл., який покликаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить у поданій апеляційній скарзі
постанову суду першої інстанції
скасувати та постановити нове рішення,
яким у задоволенні заявленого позову
відмовити повністю (а.с.24).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що положення ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» щодо
мінімального розміру пенсії за віком
не застосовуються при призначенні
пенсії за Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; також фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
здійснюється за рахунок державного
бюджету, а не Пенсійного фонду України.

Окрім цього, відповідно до ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
порядок обчислення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
визначається КМ України; питання
обчислення розміру пенсій по
інвалідності учасникам ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, у
відповідності до закону, регулюються
постановами уряду.

Також судом не зазначено в рішенні
конкретної дати закінчення періоду
проведення нарахувань і виплати
спірних виплат, чим визначає право
пенсіонера на майбутнє отримати пенсію
у встановленому судом розмірі, що
суперечить приписам ч.1 ст.2 КАС України.

На підставі ст.197 КАС України розгляд
наведеної справи проводиться в порядку
письмового провадження, оскільки
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає
до часткового задоволення, з наступних
мотивів.

Відповідно до ст.201 КАС України
підставами для зміни постанови суду
першої інстанції є:

1) правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права;

2) вирішення не всіх позовних вимог або
питань.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд виходив з того, що на підставі
пріоритетності законів над
підзаконними актами при виплаті
розміру пенсій позивачеві підлягають
застосуванню ч.1 ст.50 та ч.4 ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не постанови КМ України, які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

Між тим, на думку колегії суддів, вірно
вирішивши справу по суті, суд першої
інстанції допустив помилкове
застосування вимог матеріального
закону, що стверджується наступним.

Як слідує з матеріалів справи, позивач
віднесена до першої категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, являється інвалідом ІІІ
групи (а.с.6-9).

Позивач отримує пенсію по інвалідності
відповідно до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»; також
позивачу виплачувалася додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю.

06.12.2010р. позивач звернулася до
відповідача із заявою про проведення
перерахунку пенсії відповідно до вимог
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», на яку останній надав
відповідь № 3735/03 від 10.12.2010р. про
відсутність підстав для перерахунку
пенсії в розмірах, зазначених у
зверненні позивача (а.с.10-11).

Статтею 49 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» пенсії особам, віднесеним
до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.4 ст.54 цього Закону (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), яка визначає
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1 та у зв'язку з втратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсії для інвалідів ІІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими шести мінімальних пенсій
за віком.

Згідно зі ст.50 цього Закону особам,
віднесеним до категорії 1, зокрема
інвалідам ІІІ групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком.
Виплата додаткової пенсії відповідно
до ст.53 зазначеного Закону
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм
обрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком
згідно до ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Будучи інвалідом ІІІ групи, та
віднесеною до 1 категорії осіб, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, позивач протягом спірного
періоду одержувала пенсію по
інвалідності на підставі ч.4 ст.54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, на підставі ст.50 цього Закону.

Розрахунок пенсії позивачу проведено
відповідачем на підставі постанов КМ
України № 530 від 28.05.2008р. та № 654 від
16.07.2008р.

Колегія суддів вважає, що при
розрахунку державної та додаткової
пенсій, передбачених ст.ст.50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, встановлений
в законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, із якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Порядок обчислення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
затверджено постановою КМ України № 523
від 30.05.1997р. Ця Постанова є чинною і її
положення стосовно критеріїв
обчислення розмірів пенсій
відповідають положенням ст.ст.50, 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Пунктом 2 постанови КМ
України № 01 від 03.01.2002р. «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету», а
також постановами КМ України № 530 від
28.05.2008р. та № 654 від 16.07.2008р. всупереч
положень ст.ст.50, 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» КМ України
установив розміри сум, з яких
проводиться розрахунок пенсій, при
тому що ці суми не відповідають
розмірам мінімальної пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, вирішуючи даний
спір колегія суддів, враховуючи вимоги
Законів України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», прийшла до
обґрунтованого висновку, що при
розрахунку державної та додаткової
пенсій, передбачених ст.ст.50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, встановлений
в законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, із якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

З урахуванням наведеного, позивач
має право на призначення пенсії в
розмірі, не нижчому шести мінімальних
пенсій за віком, та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 50 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

На переконання колегії суддів, новий
мінімальний розмір пенсії за віком
залежить від нового розміру
прожиткового мінімуму; оскільки
позивачеві слід визначати пенсію,
виходячи з мінімальної пенсії за віком,
яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії
позивачеві повинен проводитися,
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Наведені висновки відповідають
вимогам ч.3 ст.67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
передбачає, що у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до ст.54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

За таких обставин відмова пенсійного
органу у проведенні наведеного
перерахунку у разі встановлення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, є протиправною.

Також відповідно до положень
Законів України «Про встановлення
прожиткового мінімуму та мінімальної
заробітної плати» та «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» прожитковий
мінімум для осіб, які втратили
працездатність, складає з 01 січня по 31
березня 2010 року - 695 грн., з 01 квітня по 30
червня 2010 року - 706 грн., з 01 липня по 30
вересня - 709 грн., з 01 жовтня по 30
листопада - 723 грн., з 01 грудня по 31
грудня - 734 грн.

Таким чином, відповідач
зобов'язаний був виплатити, починаючи з
13.06.2010р., позивачу державну пенсію та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до ст.ст.50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
виходячи із розміру мінімальної пенсії
за віком, відповідно до ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Стосовно невизначення в рішенні
суду кінцевої дати здійснення
перерахунку відповідачем розміру
призначених позивачу виплат колегія
суддів враховує, що з огляду на
положення ст.ст.21, 105, 162 КАС України у
такій категорії справ суд, встановивши,
що відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні відносини, визнає
такі дії незаконними і зобов'язує
відповідача провести нарахування та
здійснити виплату належних сум для
усунення наслідків протиправних дій.

При цьому, судом не може
встановлюватися кінцевий строк
спірної виплати, оскільки за наявності
права на отримання останніх у
встановленому розмірі це обмежуватиме
таке право. Крім цього, суд у зазначеній
категорії справ не наділений
повноваженнями регламентувати порядок
діяльності суб'єкта владних
повноважень шляхом встановлення
кінцевого строку здійснення виплат.

У свою чергу, відповідно до ч.2 ст.19
Конституції України суб'єкт владних
повноважень, здійснюючи свої владні
управлінські функції, зобов'язаний
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

У разі зміни після прийняття рішення
судом розміру та порядку соціальних та
пенсійних виплат, припинення участі
застрахованої особи в системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування орган влади
повинен діяти відповідно до чинного
законодавства, не допускаючи за
подібних обставин порушень, на які вже
звертав увагу суд.

Отже, вирішуючи питання про
зобов'язання здійснити перерахунок та
виплачувати належні платежі, суд, у
разі відсутності спору про право особи
на отримання цих платежів чи
встановлення такого права в судовому
порядку, не має підстав обмежувати
орган, відповідальний за здійснення їх
перерахунку і виплати, певним часовим
проміжком, якщо не відбулося змін у
законодавстві.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до переконливого висновку
про часткову обґрунтованість та
підставність заявленого позову, через
що останній підлягає до часткового
задоволення.

При цьому понесені судові витрати,
пов'язані із розглядом справи, слід
віднести в порядку ст.94 КАС України за
рахунок держави.

Разом з тим, судом помилково допущено
винесену постанову до негайного
виконання в повному обсязі, оскільки у
розглядуваному випадку слід
застосовувати приписи п.1 ч.1 ст.256 КАС
України, яка є спеціальною для цієї
категорії справ.

Вказана норма передбачає негайне
виконання постанов суду про
присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів лише у межах суми
стягнення за один місяць.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно по суті вирішив
розглядуваний спір, однак із
помилковим застосуванням норм
процесуального права в частині допуску
постанови суду до негайного виконання
в повному обсязі, через що оскаржувану
постанову в цій частині слід змінити,
вказавши про негайне виконання
постанови суду лише у межах суми
стягнення за один місяць.

Керуючись ст.ст.94, 160, 183-2, 195-197, п.2 ч.1
ст.198, п.1 ч.1 ст.201, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Володимирецькому районі Рівненської
обл. задоволити частково.

Постанову Володимирецького районного
суду Рівненської обл. від 14.01.2011р.
змінити в частині звернення її до
негайного виконання, вказавши про
негайне виконання постанови суду у
межах суми стягнення за один місяць.

В решті постанову суду залишити без
змін.

Постанова апеляційного суду є
остаточною і касаційному оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В.Костів

Н.В.Савицька