Справа № 809/3887/13-а
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2014-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"10" січня 2014 р.
Справа № 809/3887/13-a

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Матуляка Я.П.,

при секретарі Бойко Л.М.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - Токара В.І.,
Рижих І.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень №, №,
№ та № від 21.11.2013 р,-

ВСТАНОВИВ:

11.12.2013 року фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Коломийської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (далі -
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкового
повідомлення-рішення за № від
21.11.2013 року в частині визначення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 172 932 грн.,
податкового повідомлення-рішення за
№ від 21.11.2013 року, рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску за № від 21.11.2013 року та
рішення про застосування штрафних
санкцій за неналежне ведення
бухгалтерської документації, на
підставі якої нараховується єдиний
внесок за № від 21.11.2013 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач протиправно, в порушення
положень Податкового кодексу України,
необґрунтовано та безпідставно, за
наслідками проведеної перевірки, на
підставі помилкового висновку щодо
відсутності реального здійснення
господарських операцій із ТзОВ
«Дидактика» та ТзОВ «Кремавтобуд»,
збільшив суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
в розмірі 174 195 гривень, в тому числі за
основним платежем в розмірі 116 130 грн.,
та за штрафними (фінансовими) санкціями
в розмірі 58 065 грн., збільшив суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на доходи фізичних осіб в
розмірі 82 866, 75 гривень, в тому числі за
основним платежем в розмірі 65 885,40 грн.,
та за штрафними (фінансовими) санкціями
в розмірі 16 981,35 грн. Як наслідок
відповідачем донараховано позивачу 152
414,90 грн. єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та винесено
рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску за №
від 21.11.2013 року та рішення про
застосування штрафних санкцій за
неналежне ведення бухгалтерської
документації, на підставі якої
нараховується єдиний внесок за №
від 21.11.2013 року.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав з мотивів зазначених
в позовній заяві, суду пояснив, що
господарські операції між ним та ТзОВ
«Дидактика» і ТзОВ «Кремавтобуд»,
фактично мали місце, контрагентом
надано товар, який використано
позивачем для здійснення своєї
господарської діяльності, тобто
реалізовано. Крім того, позивачем, в
свою чергу, проведено розрахунок за
придбану продукцію, всі первинні
бухгалтерські документи складені на
виконання фактичних господарських
операцій та відображають їх сутність.
Суду пояснив, що погоджується із
частиною визначених зобов'язань по
податку на додану вартість в розмірі 1263
гривень (в тому числі й штрафні
фінансові санкції), так як вказані
порушення були ним дійсно допущено
внаслідок арифметичної помилки, тому
просив податкове повідомлення-рішення
за № від 21.11.2013 року скасувати в
частині, з урахуванням визнання ним
зазначеної суми.

Крім того, в судовому засіданні
погодився із твердженнями відповідача
щодо неналежного ведення
бухгалтерської документації,
мотивуючи, тим, що перед проведенням
перевірки змінював місце здійснення
господарської діяльності, що призвело
до часткової втрати та неможливості
надання такої документації.

В той же час, зазначив, що на вимогу
перевіряючих хотів надати всю
бухгалтерську документацію, однак його
повідомили про те, що наявність такої
документації не вплине на висновки
перевірки.

Просив суд позов задовольнити в
повному обсязі.

На запитання суду пояснив, що з водієм,
який здійснював перевезення придбаної
продукції, трудової угоди не укладав.
На підтвердження повноважень щодо
отримання придбаної продукції від його
імені водієм, виписував відповідні
доручення.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечили з
мотивів викладених в письмовому
запереченні на адміністративний позов.
Суду пояснили, що за наслідками
проведеної перевірки позивача,
встановлено допущення ним порушення
норм Податкового кодексу України,
внаслідок чого прийнято оскаржувані
податкові повідомлення-рішення.

Такі висновки відповідач обґрунтовує
тим, що взаєморозрахунки позивача
проведені з підприємством по
правочинах, що вчинені без наміру
створення правових наслідків. Крім
того, зазначили, що позивачем не були
подані до перевірки усі необхідні
документи, які витребовувались. На
думку відповідача, позивачем не було
надано належних доказів, які б могли
підтвердити реальність виконання
правочинів. Крім того, суду пояснили, що
твердження позивача про те, що ним не
надавались документи, так як
інспектором, було зазначено про
відсутність такої необхідності,
спростовуються запитами від 22 та 23
жовтня 2013 року, які одразу ж були
отримані позивачем.

Просили суд в задоволенні позову
відмовити.

На запитання суду, представник
відповідача Рижих І.В., пояснила, що
наявність під час проведеної перевірки
усіх необхідних документів, не
вплинуло б на висновки перевіряючих,
так як, вказані висновки зроблено на
підставі висновків зустрічних
перевірок контрагентів позивача ТзОВ
«Дидактика» та ТзОВ «Кремавтобуд».

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення позивача, представників
відповідача, свідка ОСОБА_5, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності
рішенням виконавчого комітету
Коломийської міської ради від 19.02.2004
року, свідоцтво про державну
реєстрацію від 19.02.2004 року, взятий на
податковий облік відповідачем 19.02.2004
року за №146, зареєстрований платником
податку на додану вартість з 27.04.2004
року, свідоцтво НОМЕР_2, основними
видами діяльності є посередництво у
торгівлі паливом, рудами, металами та
промисловими хімічними речовинами,
надання транспортних послуг.

В період з 21.10.2013 року до 28.10.2013 року
відповідачем проведена планова виїзна
документальна перевірка позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року.

За наслідками проведеної перевірки
відповідачем складено акт за
№658/173/НОМЕР_1 від 06.11.2013 року (т. 1 а.с. 12-44).

Висновками проведеної перевірки
відповідач встановив порушення
позивачем п.121.1 ст. 121, п. 44.5 ст. 44,
Податкового кодексу України, ненадання
платником податків контролюючим
органам оригіналів документів чи їх
копій при здійсненні податкового
контролю; п. 138.8 ст. 138, п.177.1, п. 177.1, п. 177.4
ст.177 Податкового кодексу України, в
результаті чого донараховано податок з
доходів фізичних осіб в сумі 65 885, 40 грн.;
п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, в результаті чого перевіркою
встановлено заниження задекларованих
податкових зобов'язань по податку на
додану вартість на суму 116 130 гривень (в
тому числі, за квітень 2011 року - 417
гривень, за вересень 2011 року - 425
гривень, за грудень 2011 року - 81 035
гривень, за лютий 2012 року - 34 253 гривень);
п.2 ч.1 ст. 7, п.1 ч.2 ст. 6 та п.2 ч.1 ст.8 Закону
України «Про збір та облік єдиного
соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», в результаті
чого донараховано єдиного соціального
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 152 414,90
гривень.

Вказані висновки відповідача про
допущення позивачем зазначених
порушень ґрунтуються на тому, що
позивачем не підтверджено первинними
документами витрат на придбання
товарів у ТзОВ «Дидактика» на загальну
суму 573 086 грн., та у ТзОВ «Кремавтобуд»
на загальну суму 191 458 гривень.

За наслідками розгляду вказаного акту
перевірки, відповідач 21.11.2013 року
оскаржуваними податковим
повідомленням-рішенням за №
визначив позивачу грошове зобов'язання
зі сплати податку на додану вартість в
розмірі 174 195 гривень, в тому числі за
основним платежем в розмірі 116 130 грн.,
та за штрафними (фінансовими) санкціями
в розмірі 58 065 грн., податковим
повідомленням-рішення за №
визначив грошове зобов'язання зі
сплати податку на доходи фізичних осіб
в розмірі 82 866, 75 гривень, в тому числі за
основним платежем в розмірі 65 885,40 грн.,
та за штрафними (фінансовими) санкціями
в розмірі 16 981,35 грн., рішенням про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску за № донараховано
зобов'язання зі сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 152 414,90
гривень та застосовано штрафні санкції
в розмірі 15 241,49 гривень та рішенням про
застосування штрафних санкцій за
неналежне ведення бухгалтерської
документації, на підставі якої
нараховується єдиний внесок за №,
застосовано штрафні санкції в розмірі
255 гривень (т.1 а.с.45-48).

Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Частино 1 статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

При цьому відповідно до підпункту 14.1.27
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України, визначено витрати як суму
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Досліджуючи фактичність проведених
господарських операцій та їх зв'язок з
господарською діяльністю позивача,
формування витрат, сум податку на
додану вартість, яка підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет, та як
наслідок, необхідності сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, судом
встановлено наступне.

Позивачем до показників податкової
звітності включено господарські
операції з придбання товарів,
проведені з ТзОВ «Дидактика» та ТзОВ
«Кремавтобуд».

Досліджуючи господарські
правовідносини позивача з товариством
з обмеженою відповідальністю
«Дидактика», судом встановлено, що
даний контрагент позивача на момент
виникнення правовідносин був
зареєстрований, відомості про нього
було внесено до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, був зареєстрований
платником податку на додану вартість -
свідоцтво анульоване 05.10.2012 року, що
відображено безпосередньо в акті
перевірки.

Позивачем та ТзОВ «Дидактика» укладено
договір купівлі-продажу №0112 від 01.12.2011
року за яким продавець (ТзОВ
«Дидактика») зобов'язується продати та
передати у власність покупця (ОСОБА_1)
товар (пічне паливо, бітум, мазут
паливний), а покупець зобов'язується
прийняти товар та оплатити його на
умовах цього договору. (т.1 а.с.49,50).

На виконання вказаного договору
продавцем виписано податкові та
видаткові накладні, квитанції про
отримання коштів по розрахунку за
придбаний товар, а покупцем, як
вантажоперевізником оформлено
товарно-транспортні накладні, крім
того, позивачем також надано суду
банківські виписки по його рахунку (т.1
а.с.51-75).

Відповідач, під час проведеної
перевірки позивача на підставі акту,
надісланого ДПІ у Бабушкінському
районі м. Дніпропетровська дійшов
висновку, що усі договори, які укладені
між ТзОВ «Дидактика» та позивачем
свідчать про відсутність поставок
товарів та послуг.

Такий висновок відповідачем зроблено
після відображення в акті перевірки
позивача відомостей про наслідки
перевірки ТзОВ «Дидактика», за якими
встановлено формування податкового
кредиту від підприємств «податкових
ям», відсутність трудових ресурсів,
виробничого обладнання, транспортних
засобів та торгівельного обладнання,
відсутність у підприємства необхідних
умов для здійснення господарської
діяльності в частині купівлі, продажу,
реалізації, зберігання та
відвантаження товарно-матеріальних
цінностей, внаслідок відсутності
підприємства за своїм зареєстрованим
місцезнаходження.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
органами Державної податкової служби
при перевірці ТзОВ «Дидактика»
висновки про безтоварність
господарських операцій та нікчемності
угод ТзОВ «Дидактика» з його
контрагентами по ланцюгу,
обґрунтовуються неможливістю
здійснити перевірку ТОВ «Дидактика» та
неотримання від товариства жодних
пояснень та документального
підтвердження по даних відображених в
податкових деклараціях та розрахунків
по податках та інших обов'язкових
платежах до бюджету та державних
цільових фондів (т.1 а.с.146-225).

Актом перевірки не спростовується факт
продажу товарів за договором укладеним
між позивачем та ТзОВ «Дидактика».

Крім того, суд зазначає, що перевірка
ТзОВ «Дидактика» проводилась ДПІ в
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська 21.12.2012 року про що
складено Акт за №7209/22-4/34735238, тобто
після проведення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентом.

В контексті вище встановлених
обставин, суд зазначає, що висновки
податкового органу побудовані
виключно на тій обставині, що юридична
особа не знаходиться за місцем її
реєстрації.

Досліджуючи господарські
правовідносини позивача з товариством
з обмеженою відповідальністю
«Кремавтобуд», судом встановлено, що
даний контрагент позивача на момент
виникнення правовідносин був
зареєстрований, відомості про нього
було внесено до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, був зареєстрований
платником податку на додану вартість -
свідоцтво анульоване 27.12.2011 року, що
відображено безпосередньо в акті
перевірки.

Позивачем та ТзОВ «Кремавтобуд»
укладено договір поставки
нафтопродуктів №1110-1 від 03.10.2011 року за
яким постачальник (ТзОВ «Кремавтобуд»)
зобов'язується продати та передати у
власність покупця (ОСОБА_1)
нафтопродукти (мазут М-100), а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах цього договору.
(т.1 а.с.121 - 124).

На виконання вказаного договору
продавцем виписано податкові та
видаткові накладні, рахунки та
квитанції про отримання коштів по
розрахунку за придбаний товар, а
покупцем, як вантажоперевізником
оформлено товарно-транспортні
накладні, крім того, позивачем, також
надано суду банківські виписки по його
рахунку (т.1 а.с.76-90).

Відповідач, під час проведеної
перевірки позивача на підставі акту,
надісланого Кременчуцькою оДПІ дійшов
висновку, що усі договори, які укладені
між ТзОВ «Кремавтобуд» та позивачем
свідчать про відсутність поставок
товарів та послуг.

Такий висновок відповідачем зроблено
після відображення в акті перевірки
позивача відомостей про наслідки
перевірки ТзОВ «Кремавтобуд», за якими
встановлено невідповідність підпису
керівника ТзОВ «Кремавтобуд»,
відсутність трудових ресурсів,
відсутність у підприємства необхідних
умов для здійснення господарської
діяльності, власних виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів, внаслідок
відсутності підприємства за своїм
зареєстрованим місцезнаходження.

При цьому, суд звертає увагу на те, що
органами Державної податкової служби
при перевірці ТзОВ «Кремавтобуд»
висновки про безтоварність
господарських операцій ТзОВ
«Кремавтобуд» з його контрагентами по
ланцюгу, обґрунтовуються неможливістю
здійснити перевірку ТОВ «Кремавтобуд»
та неотримання від товариства жодних
пояснень та документального
підтвердження по даних відображених в
податкових деклараціях та розрахунків
по податках та інших обов'язкових
платежах до бюджету та державних
цільових фондів (т.1 а.с.226-242). А також,
такі висновки сформовано на підставі
висновків Коломийської оДПІ щодо
відсутності у ОСОБА_1 права на
віднесення сум податку на додану
вартість по придбаних у ТзОВ
«Кремавтобуд» товарно-матеріальних
цінностях викладених, внаслідок не
підтвердження стосовно врахування
реального часу здійснення операцій,
місцезнаходження майна, наявністю
трудових, виробничо-складських
приміщень та іншого майна, які
економічно необхідні для здійснення
господарських операцій, що відображено
в Акті за №751/172/НОМЕР_1 від 15.02.2013 року.
За результатами вказаної перевірки
жодних податкових повідомлень-рішень
щодо позивача ОСОБА_1, Коломийською
оДПІ не виносилось.

Актом перевірки не спростовується факт
продажу товарів за договором укладеним
між позивачем та ТзОВ «Кремавтобуд».

Крім того, суд зазначає, що перевірка
ТзОВ «Кремавтобуд» проводилась
Кременчуцькою оДПІ про що складено Акт
за №61/15-322/30132398 від 12.01.2012 року та Акт за
№2560/15-322/30132398 від 23.12.2011 року, тобто
після проведення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентом.

Судом встановлено, що позивачем
поставлена та придбана продукція
використовувалась в своїй
господарській діяльності, а саме в
подальшому реалізовувалась ТДВ
«Житомирський завод покрівельних та
ізоляційних матеріалів», ВАТ
«Івано-Франківськцемент», ВАТ (ТзДВ)
«Полімер», ТзОВ «ТД Каолін - Інвест»,
ТОВ «Агродім - 4», що підтверджується
наданими позивачем копіями договорів,
видаткових та податкових накладних
(а.с.118-120, 125-140).

Крім того, в судовому засіданні
встановлено, що позивач використовував
у своїй діяльності спецтехніку для
придбання у контрагентів відповідної
продукції, що підтверджується довідкою
ВРЕР по обслуговуванню м. Коломиї,
Коломийського, Городенківського та
Снятинського районів за №1356 від 19.06.2012
року (т.1 а.с.91), свідоцтвами про
реєстрацію транспортних засобів (т.1
а.с.108,109), договором оренди
транспортного засобу за №01/05/11 від
01.05.2011 року (т.1 а.с.110-113).

Судом також встановлено факт
використання позивачем спеціального
складу для зберігання придбаної
продукції (бітуму, мазуту, пічного
палива), що підтверджується наявною в
матеріалах справи копією договору
оренди нерухомого майна за №116 від
04.10.2010 року (т.1 а.с.115-117).

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_5, суду пояснив, що дійсно
отримував продукцію в м.
Дніпропетровську та м. Кременчугу, а
також здійснював її перевезення до
складу позивача в с.Перерів по вул.
Довбуша,12. Зазначив, що трудової угоди з
позивачем не укладав, а товар отримував
на підставі виписаних довіреностей та
товарно-транспортних накладних.

Вказана обставина, також,
підтверджується наявними в матеріалах
справи, копіями товарно-транспортних
накладних, в яких в графі
водій-експедитор вказано ОСОБА_5 та
міститься його підпис, а також копіями
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей від
ТзОВ «Кремавтобуд» та ТзОВ
«Дидактика», виписаних ПП ОСОБА_1 (т.1
а.с.141-145).

Все вищенаведене дає підстави суду для
формування висновку щодо реальності
операцій поведених між позивачем та
ТзОВ «Дидактика», ТзОВ «Кремавтобуд», а
також їх фактичне виконання.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
господарські операції між позивачем та
ТзОВ «Дидактика» та ТзОВ «Кремавтобуд»
мали в часі триваючий характер, не
містять ознак їх одномоментного
відображення в бухгалтерському обліку,
відповідають руху активів позивача у
процесі здійснення господарських
операцій, факт придбання послуг та
понесення позивачем витрат пов'язаних
із господарською діяльністю позивача.

Таким чином, судом встановлений рух
активів у процесі здійснення
господарських операцій між позивачем
та ТзОВ «Дидактика» та ТзОВ
«Кремавтобуд», спеціальна податкова
правосуб'єктність учасників
господарської операції та зв'язок між
фактом придбання позивачем продукції,
робіт, послуг, понесенням витрат і
господарською діяльністю цього
платника податку.

Відповідно до підпунктів 16.1.2, 16.1.3, 16.1.4
статті 16 Податкового кодексу України
платники податків зобов'язані вести в
установленому порядку облік доходів і
витрат, складати звітність, що
стосується обчислення і сплати
податків та зборів, подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів, сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Із наведеного випливає, що сама по собі
несплата податку продавцем (у тому
числі внаслідок ухилення від сплати) в
разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкових зобов'язань
покупцем.

Обставини, коли контрагент не виконав
свого зобов'язання зі сплати податку до
бюджету, не тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку на додану вартість права на
формування податкового кредиту у разі,
коли цей платник має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Натомість, судом встановлено, що всі
необхідні первинні бухгалтерські
документи щодо придбання робіт в ТзОВ
«Дидактика» та ТзОВ «Кремавтобуд» на
момент формування показників
податкової звітності були в наявності
у позивача.

Така позиція відповідає практиці
Верховного Суду України у подібних
правовідносинах. Так, у постанові від
13.01.2009 року (справа № 21-1578во08) Верховний
Суд України зазначив, що визнання
недійсними установчих документів
юридичної особи та подальше анулювання
свідоцтва платника податку на додану
вартість самі по собі не призвели до
недійсності всіх угод, укладених з
моменту державної реєстрації такої
особи до моменту виключення її з
державного реєстру, та не позбавляло
правового значення видані за цими
господарськими операціями податкові
накладні. У постанові від 11.12.2007 року
(справа № 21-1376во06) Верховний Суд
України дійшов висновку, що у разі
невиконання контрагентом зобов'язання
зі сплати податку до бюджету,
відповідальність та негативні
наслідки настають саме щодо цієї особи.
Ця обставина не є підставою для
позбавлення платника податку на додану
вартість права на його відшкодування у
разі, коли цей платник виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Крім того, дана позиція узгоджується із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від
22.01.2009 року зазначив, що платник податку
не повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
другий раз, а також сплачувати пеню. На
думку Суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Як наслідок, суд приходить до висновку
про реальність господарських операції
щодо придбання позивачем товарів в
ТзОВ «Дидактика» та ТзОВ
«Кремавтобуд», також про
добросовісність дій платника податку -
позивача, яка полягає у відповідності
вчинених ним дій господарській меті, а
також реальність усіх даних, наведених
у документах первинного
бухгалтерського та податкового обліку.

Платників податку на додану вартість,
об'єкти, базу та ставки оподаткування,
перелік неоподатковуваних та
звільнених від оподаткування операцій,
особливості оподаткування експортних
та імпортних операцій, поняття
податкової накладної, порядок обліку,
звітування та внесення податку до
бюджету в період виникнення спірних
правовідносин визначає Податковий
кодекс України.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
визначений податковий кредит як сума,
на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
(розділ V) Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до абзацу 1 пункту 198.6 статті
198 Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Як зазначалось вище, в матеріалах
справи наявні копії відповідних
документів, які підтверджують факт
реальності здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Як наслідок, суд зазначає, що
визначення відповідачем зобов'язань з
податку на додану вартість, з податку
на доходи фізичних осіб, а також
донарахування єдиного соціального
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та застосування
в зв'язку з цим штрафних санкцій,
суперечить фактичним обставинам
встановленим в судовому засіданні та
вимогам чинного податкового
законодавства.

В той же час, суд зазначає, що заявлені
позовні вимоги щодо скасування
податкового повідомлення-рішення за
№ від 21.11.2013 року в частині
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 510
гривень за ненадання платником
податків контролюючим органам
оригіналів документів чи їх копій, а
також щодо скасування рішення про
застосування штрафних санкцій за
неналежне ведення бухгалтерської
документації, на підставі якої
нараховується єдиний внесок за №
від 21.11.2013 року, яким до позивача
застосовано штрафні санкції в розмірі
255 гривень, не підлягають до
задоволення, так як, вказані обставини
не заперечувались позивачем в судовому
засіданні. Крім того, факт ненадання до
перевірки оригіналів документів,
підтверджується, також, копіями
запитів від 21 та 23 жовтня 2013 року, які
отримані позивачем (т.1 а.с.243, 246), на які
позивач не відреагував належним чином,
що й відображено в акті перевірки від
06.11.2013 року.

Таким чином, підсумовуючи все
вищевикладене, суд приходить до
висновку, що заявлений
адміністративний позов підлягає до
часткового задоволення шляхом
визнання протиправними та скасування
повідомлення-рішення за № від
21.11.2013 року в частині визначення
податкового зобов'язання та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій з податку на додану вартість в
розмірі 172 932 грн., податкового
повідомлення-рішення за № від
21.11.2013 року в частині визначення
податкового зобов'язання та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій з податку на доходи фізичних
осіб в розмірі 82 356,75 грн., рішення про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску за № від 21.11.2013 року, а в
задоволенні решти позовних вимог слід
відмовити.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення за
№ від 21.11.2013 року в частині
визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі 172
932 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення за
№ від 21.11.2013 року в частині
визначення податкового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб в
розмірі 82 356,75 грн.

Визнати протиправним та скасувати
рішення за № від 21.11.2013 року про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нараховано єдиного
внеску.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Суддя
/підпис/ Матуляк
Я.П.

Постанова складена в повному
обсязі 15.01.2014 року.