Справа № 761/203/13-а(2а/761/6173/13)
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
761/203/13-а(2а/761/6173/13) Головуючий у 1-й
інстанції: Притула Н.Г.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

14 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів: Чаку Є.В.

Старової Н.Е.

При секретарі: Бібко
А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Шевченківського районного
суду м. Києва від 07 серпня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_3 до Київської міської ради, третя
особа - Товариство з обмеженою
відповідальністю «АБФ», про визнання
протиправним рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Шевченківського районного
суду м. Києва від 07 серпня 2013 року в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_3 до Київської міської ради, третя
особа - ТОВ «АБФ», про визнання
протиправним рішення - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, п. 13
Рішення Київської міської ради «Про
надання і вилучення земельних ділянок
та припинення права користування
землею» № 183/1393 від 15 квітня 2004 року
було затверджено проект відведення
земельної ділянки TOB «АБФ» для
будівництва житлово-офісного
комплексу з вбудовано-прибудованими
приміщеннями та підземною
автостоянкою на проспекті АДРЕСА_1 в
Оболонському районі м. Києва. Передано
TOB «АБФ», за умови виконання п. 13.1 цього
рішення, в довгострокову оренду на 10
років земельну ділянку площею 1, 38 га
для будівництва житлово-офісного
комплексу з вбудовано-прибудованими
приміщеннями та підземною
автостоянкою на проспекті АДРЕСА_1 в
Оболонському районі м. Києва за рахунок
земель запасу житлової та громадської
забудови.

28 грудня 2005 року між TOB «АБФ» (далі -
Сторона - 1) та ОСОБА_3 (далі - Сторона - 2)
був укладений Договір № ГС-7Б-К1-3-2-5 за
яким Сторона-1 та Сторона - 2 об'єднали
свої зусилля з метою участі в
організації будівництва жилого
торгово-офісного комплексу за адресою:
АДРЕСА_1. Після виконання зобов'язань за
Договором Сторонами, Сторона-1 передає
Стороні-2 частину збудованого будинку
на умовах та в об'ємах встановлених
даним Договором, а саме: двокімнатну
квартиру загальною площею 101, 40 кв.м.,
жилою площею 63, 40 кв.м. на третьому
поверсі, будівельний номер ГС-7Б-К1-3-2-5,
корпус 1 жилого будинку за адресою:
АДРЕСА_1

Як зазначено в Договорі, строк
закінчення будівництва і здачі об'єкта
в експлуатацію встановлено II квартал
2007 року.

На вказане рішення Київської міської
ради № 183/1393 від 15 квітня 2004 року
прокурор міста Києва було подано
протест від 10 січня 2006 року № 07/5-88ок-06.

Рішенням Київської міської ради від 02
лютого 2006 року № 86/3177 було задоволено
протест заступника прокурора міста
Києва від 10 січня 2006 року № 07/5-88ок-06 на
п.13 рішення Київської міської ради від
15 квітня 2004 року № 183/1393 «Про надання і
вилучення земельних ділянок та
припинення права користування» та було
відмінено зазначений пункт рішення.

Не погоджуючись з таким рішенням
відповідача, позивач звернувся до суду
з даним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 12 Земельного
кодексу України (тут і далі нормативні
акти в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин) - до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 статті 116 ЗК України -
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Згідно з ч. 10 статті 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
- акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції
України - органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Колегія суддів також зазначає, що
відповідно до абз. 4, 5, 6 п. 5 Рішення
Конституційного Суду України від 16
квітня 2009 року № 7-рп/2009 - зі змісту ч. 2
статті 144 Конституції України та
частини десятої статті 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» вбачається, що рішення
органів місцевого самоврядування та їх
посадових осіб з мотивів
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними з ініціативи
заінтересованих осіб судом загальної
юрисдикції, тобто в судовому порядку.
Однак, як вважає Конституційний Суд
України, це не позбавляє орган
місцевого самоврядування права за
власною ініціативою або ініціативою
інших заінтересованих осіб змінити чи
скасувати прийнятий ним правовий акт (
у тому числі і з мотивів
невідповідності Конституції ( 254к/96-ВР )
чи законам України).

Крім того, згідно аб. 2 п. б статті 6
Закону України «Про державний контроль
за використанням та охороною земель»
визначено право органу місцевого
самоврядування привести у
відповідність із законодавством
прийняті ними рішення з питань
регулювання земельних відносин,
використання та охорони земель, тобто
змінити власні акти.

Стаття 21 Закону України «Про
прокуратуру» в редакції, що діяла на
час внесення протесту (10.01.2006 року)
визначала, що протест на акт, що
суперечить закону, приноситься
прокурором, його заступником до органу,
який його видав, або до вищестоящого
органу. У такому ж порядку приноситься
протест на незаконні рішення чи дії
посадової особи (ч.1). У протесті
прокурор ставить питання про
скасування акта або приведення його у
відповідність з законом, а також
припинення незаконної дії посадової
особи, поновлення порушеного права (ч.2).
Протест прокурора зупиняє дію
опротестованого акта і підлягає
обов'язковому розгляду відповідним
органом або посадовою особою у
десятиденний строк після його
надходження. Про наслідки розгляду
протесту в цей же строк повідомляється
прокурору (ч.3). У разі відхилення
протесту або ухилення від його
розгляду прокурор може звернутися з
заявою до суду про визнання акта
незаконним. Заяву до суду може бути
подано протягом п'ятнадцяти днів з
моменту одержання повідомлення про
відхилення протесту або закінчення
передбаченого законом строку для його
розгляду. Подача такої заяви зупиняє
дію правового акта (ч.4).

Отже, системний аналіз наведених
положень законодавства України дає
підстави вважати, що за органами
місцевого самоврядування законодавцем
закріплюється право на зміну та
скасування власних рішень. Таке право
випливає із конституційного
повноваження органів місцевого
самоврядування самостійно вирішувати
питання місцевого значення шляхом
прийняття рішень, що є обов'язковими до
виконання на відповідній території,
оскільки вони є суб'єктами
правотворчості, яка передбачає право
формування приписів, їх зміну,
доповнення чи скасування.

Таким чином позовні вимоги позивача
про визнання протиправними дій
відповідача щодо відміни п. 13 Рішення
Київської міської ради № 183/1393 від 15
квітня 2004 року, визнання протиправним
та скасування рішення Київської
міської ради від 02 лютого 2006 року №
86/3177, колегія суддів вважає
безпідставними.

Таким чином правомірним є висновок
суду першої інстанції про задоволення
даного адміністративного позову в
частині.

З наведеного вище колегія суддів
приходить до висновку, що при винесенні
оскаржуваної постанови судом першої
інстанції було дотримано всіх вимог
законодавства, а тому відсутні
підстави для її скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України -
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення.

Постанову Шевченківського районного
суду м. Києва від 07 серпня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Файдюк В.В.

Судді:
Чаку Є.В.

Старова Н.Е.