Справа № К/9991/3218/11-С
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/3218/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
Державної податкової інспекції в
Обухівському районі Київської області
на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 28.05.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.12.2010 у
справі №2-а-1425/10/1070 за позовом фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції в Обухівському
районі Київської області про
скасування податкового
повідомлення-рішення

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судом першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія:

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 28.05.2010,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 09.12.2010, позові вимоги фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1,
позивач) до Державної податкової
інспекції в Обухівському районі
Київської області (далі - ДПІ в
Обухівському районі Київської області)
задоволено. Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 18.07.2008
№/0/2989.

Рішення судів попередніх інстанцій
мотивовано правомірністю формування
позивачем податкового кредиту на
підставі належним чином оформлених
податкових накладних, виданих
контрагентами, які на час вчинення
спірних господарських операцій були
зареєстровані як платники податку на
додану вартість.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ДПІ в
Обухівському районі Київської області
19.01.2011 звернулась з касаційною скаргою
до Вищого адміністративного суду
України, який своєю ухвалою від 15.03.2011
прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просив
скасувати постанову Київського
окружного адміністративного суду від
28.05.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 09.12.2010, прийняти нове рішення, яким
у задоволенні позовних вимог
відмовити.

В обґрунтування своїх вимог відповідач
посилається на порушення судами норм
матеріального права, зокрема, п.п.7.2.3
п.7.2 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (далі - Закон України
№168/97-ВР), п.п. 4, 6 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 30.05.1997 №165
(далі - Порядок №165).

Перевіривши матеріалами справи,
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів, дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що на підставі акту
№1627/17-1/НОМЕР_1 від 09.07.2008, складеного за
результатом планової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів) за
період з 01.04.2005 по 31.03.2008, за
результатами якої податковим органом
було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 18.07.2008
№/0/2989, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання по податку на
додану вартість у розмірі 21700,50грн., в
тому числі 14367,00грн. основного платежу
та 7333,50грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Фактичною підставою для визначення
податкового зобов'язання слугував
висновок контролюючого органу про
порушення позивачем вимог п.п. 7.2.3 п.7.2
ст.7 Закону України №168/97-ВР внаслідок
неправомірного формування позивачем
податкового кредиту за господарськими
операціями з ТОВ «Торгавтоконсалтинг»,
ТОВ «Євробудлайн-Україна», ТОВ «ТК
Будпромінвест». При цьому, податковий
орган виходив з того, що контрагенти
позивача не звітувались, податкові
зобов'язання не заявляли, а ТОВ «ТК
Будпромінвест» визнано банкрутом.

Відповідно до п. 1.7 вказаного Закону
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду.

Порядок та підстави формування
платником податку податкового кредиту
регламентується приписами п. 7.4, п. 7.5 ст.
7 Закону України №168/97-ВР, відповідно до
яких платник податків зобов'язаний
дотримуватися, і за умови порушення
яких, формування податкового кредиту
може бути визнано неправомірним.

Підпунктом 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону України
№168/97-ВР встановлено, що податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари, (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою
для нарахування податкового кредиту.

Приписами пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону
України №168/97-ВР передбачено, що
податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Для операцій, що
оподатковуються і звільнені від
оподаткування, складаються окремі
податкові накладні. Податкова накладна
є звітним податковим документом і
одночасно розрахунковим документом.
Податкова накладна виписується на
кожну повну або часткову поставку
товарів (робіт, послуг). У разі коли
частка товару (робіт, послуг) не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів зазначається в додатку до
податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
державної податкової служби України,
та враховується у визначенні загальних
податкових зобов'язань. Платники
податку повинні зберігати податкові
накладні протягом строку,
передбаченого законодавством для
зобов'язань із сплати податків.

Згідно з пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 вказаного
Закону право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим, як платники податку у
порядку передбаченому ст. 9 Закону.

Так, згідно пп. 7.4.5 п. 7.4. ст. 7 Закону
України №168/97-ВР до складу податкового
кредиту не підлягають включенню суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг) не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп. 7.2.6
цього пункту).

Таким чином, якщо платник податків
придбавав товари (роботи, послуги) при
цьому сплативши у складі вартості цих
товарів (робіт, послуг) податок на
додану вартість, що підтверджується
належним чином оформленими
податковими накладними, така особа має
право включити сплачені суми податку
до складу податокового крудиту. При
цьому, Закон України №168/97-ВР не
пов'язує право покупця на формування
податкового кредиту з обставиною
підтвердження його контрагентами
факту сплати податку на додану
вартість.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, господарські операції між
позивачем та контрагентами ТОВ
«Торгавтоконсалтинг», ТОВ
«Євробудлайн-Україна» відбулися у
жовтні, листопаді 2007 року, з ТОВ «ТК
Будпромінвест» - у лютому 2008 року, в той
час, як свідоцтво платника податку на
додану вартість ТОВ «ТК Будпромінвест»
було анульовано 16.04.2008. Факт вчинення
спірних господарських операцій
підтверджується податковими
накладними оформленими згідно пп. 7.2.1 п.
7.2. ст. 7 Закону України №168/97-ВР,
наявними в матеріалах справи.

Отже, позивачем було включено до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість, нарахованого у зв'язку
з придбанням та фактичним отриманням
товарів, підтверджених первинними
документами за господарськими
операціями з товаропостачальниками
зареєстрованими на момент вчинення
правочинів платниками податку на
додану варіть, а отже у податкового
органу були відсутні підстави для
визначення позивачеві податкового
зобов'язання.

Посилання податкового органу на
порушення вимог п.п. 4, 6 Порядку №165 не
заслуговує на увагу, оскільки
відповідно до п. 4 вказаного Порядку
сплачена (нарахована) сума податку на
додану вартість у податковій накладній
повинні відповідати сумі податкових
зобов'язань поставки товарів (послуг)
продавця у реєстрі отриманих та
виданих податкових накладних.

Пунктом 6 Порядку №165 встановлено, що
податкова накладна складається у двох
примірниках (оригінал, копія) у момент
виникнення податкових зобов'язань
продавця відповідно до вимог п. 7.3 ст. 7
Закону України №168/97-ВР.

З аналізу вище зазначених норм
вбачається, що порушення вимог п.п. 4, 6
Порядку №165 стосується виключно
продавця товарів (робіт, послуг), в той
час, як контролюючим органом було
проведено перевірку вчинення
господарський операцій, в яких ФОП
ОСОБА_1 виступав в якості покупця, а
отже висновки податкового органу про
порушення позивачем п.п. 4, 6 Порядку №165
є помилковим.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 210, 2201, 223, 224, 230, 231, ч.5
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції в Обухівському районі
Київської області залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 28.05.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.12.2010
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв