Справа № К-30227/10-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2013-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" грудня 2013 р. м. Київ
К-30227/10-С

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Добропільської об'єднаної державної
податкової інспекції

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 02 серпня 2010
року

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01 вересня
2010 року

у справі № 2а-7380/10/0570

за позовом Добропільської об'єднаної
державної податкової інспекції

до Державного підприємства
«Добропіллявугілля»

про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

Добропільська об'єднана державна
податкова інспекція (далі - позивач)
звернулась до суду з позовом до
Державного підприємства
«Добропіллявугілля» (далі - відповідач)
про стягнення податкового боргу зі
збору за геологорозвідувальні роботи у
розмірі 370861,74 грн., з плати за
користування надрами у розмірі 387962,73
грн., зі збору за забруднення
навколишнього природного середовища у
розмірі 13233,09 грн., а сього 772057,56 грн. (з
яких: 647335,26 грн. - основний платіж, 2495,14
грн. - штрафні санкції, 122227,16 грн. - пеня).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 02 серпня 2010
року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01 вересня
2010 року постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 02 серпня 2010
року залишено без змін.

В касаційній скарзі Добропільська
ОДПІ, посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 02 серпня 2010
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01 вересня
2010 року і ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Згідно розрахунку плати за
користування надрами за 2009 рік № 23690,
розрахунків за геологорозвідувальні
роботи за ІІ, ІІІ, ІV квартали 2009 року №
18230, № 18229, №23691 відповідно, розрахунків
плати за користування надрами за 2009 рік
№ 24247, № 24248, розрахунків за
геологорозвідувальні роботи за ІІІ, ІV
квартали 2009 року № 18897, № 24246 відповідно
відповідачем самостійно задекларовано
647335,26 грн. збору за
геологорозвідувальні роботи та плати
за користування надрами. Також,
податковим повідомленням-рішенням №
/0 від 24 лютого 2010 року відповідачу
було визначено суму штрафних санкцій у
розмірі 2493,40 грн. (арк. справи 5-19).

Згідно платіжних доручень №1465 від 30
вересня 2009 року на суму 20000,00грн., №1567
від 21 жовтня 2009 року на суму 20000,00 грн.,
№1658 від 12 листопада 2009 року на суму
27131,09 грн., №1775 від 07 грудня 2009 року на
суму 562,44 грн., №1843 від 19 грудня 2009 року
на суму 38937,56 грн., №57 від 29 січня 2010 року
на суму 30362,76 грн., №170 від 26 лютого 2010
року на суму 62000 грн., №1659 від 12
листопада 2009 року на суму 86281,69 грн., №1778
від 07 лютого 2009 року на суму 5062,50 грн.,
№1844 від 18 грудня 2009 року на суму 11300,00
грн., №58 від 29 січня 2010 року на суму 71000,00
грн., №128 від 19 лютого 2010 року на суму
39297,57 грн., №284 від 19 березня 2010 року на
суму 32000,00 грн., №103 від 02 листопада 2009
року на суму 17522,21 грн., №201 від 01 грудня
2009 року на суму 175522,21 грн., №313 від 29
грудня 2009 року на суму 17522,21 грн., № 54 від
01 лютого 2010 року на суму 17522,21 грн., № 134
від 26 лютого 2010 року на суму 2493,40 грн.,
№943 від 29 вересня 2009 року на суму 74600,00
грн., №089 від 30 жовтня 2009 року на суму
101000,00 грн., №133 від 11 листопада 2009 року
на суму 291,85грн., № 271 від 18 грудня 2009
року на суму 16500,00 грн., №39 від 29 січня 2010
року на суму 109000,00 грн., №98 від 19 лютого
2010 року на суму 59756,86 грн., №204 від 19
березня 2010 року на суму 46000,00 грн., №944
від 29 вересня 2009 року на суму 33700,00 грн.,
№018 від 21 жовтня 2009 року на суму 33700,00
грн., №131 від 11 листопада 2009 року на суму
11769,94 грн., № 272 від 18 грудня 2009 року на
суму 46500,00 грн., №38 від 29 січня 2010 року на
суму 36896,23 грн., №132 від 11 листопада 2009
року на суму 36,44 грн., №119 від 25 лютого 2010
року на суму 9213,43 грн., №136 від 26 лютого
2010 року на суму 66000,00 грн., №102 від 02
листопада 2009 року на суму 4098,22 грн., №53
від 01 лютого 2010 року на суму 4098,22 грн.,
№143 від 01 березня 2010 року на суму 4098,22
грн., №202 від 01 грудня 2009 року на суму
4098,23 грн., №312 від 29 грудня 2009 року на
суму 4098,22 грн., задекларовані
відповідачем податкові зобов'язання зі
збору за геологорозвідувальні роботи,
з плати за користування надрами та зі
збору за забруднення навколишнього
природного середовища, а також
визначені податковим
повідомленням-рішенням штрафні
санкції були сплачені у повному обсязі
та у строк, визначений законодавством
(арк. справи 40-52, 73-74, 77, 79-80, 82-83, 85-86, 87-88,
91-92, 95, 98-99, 103-106).

Разом з цим, сплачені згідно вказаних
вище платіжних доручень кошти були
спрямовані податковим органом в
рахунок погашення податкового боргу ДП
«Добропіллявугілля», який виник у
минулих періодах.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що норма пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» не встановлює право
чи обов'язок саме органу державної
податкової служби якимось чином
змінювати податкові зобов'язання, в
рахунок сплати яких платник податків
спрямував кошти, з урахуванням того, що
сплата самостійно узгоджених
податкових зобов'язань зі збору за
геологорозвідувальні роботи, з плати
за користування надрами та зі збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, а також визначених
податковим повідомленням-рішенням
штрафних санкцій у строк, визначений
законодавством, підтверджується
платіжними дорученнями з відповідним
призначенням платежу.

Колегія суддів погоджується
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1.2 статті 1 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
податкове зобов'язання - це
зобов'язання платника податків
сплатити до бюджетів або державних
цільових фондів відповідну суму коштів
у порядку та у строки, визначені цим
Законом або іншими законами України.

Згідно пункту 1.3 статті 1 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) податковий борг
(недоїмка) - це податкове зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), самостійно узгоджене
платником податків або узгоджене в
адміністративному чи судовому порядку,
але не сплачене у встановлений строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
податкового зобов'язання.

Абзацом 1 підпункту 5.3.1 пункту 5.3 статті
5 Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації.

Згідно абзацу 6 підпункту 5.2.4 пункту 5.2
статті 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) при зверненні платника
податків до суду з позовом щодо
визнання недійсним рішення
контролюючого органу податкове
зобов'язання вважається неузгодженим
до розгляду судом справи по суті та
прийняття відповідного рішення.

Відповідно до підпункту 5.4.1 пункту 5.4
статті 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) узгоджена сума
податкового зобов'язання, не сплачена
платником податків у строки, визначені
цією статтею, визнається сумою
податкового боргу платника податків.

За приписами підпункту 3.1.1 пункту 3.1
статті 3 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) активи платника
податків можуть бути примусово
стягнені в рахунок погашення його
податкового боргу виключно за рішенням
суду.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, відповідачем були
повністю сплачені податкові
зобов'язання зі збору за
геологорозвідувальні роботи, з плати
за користування надрами та зі збору за
забруднення навколишнього природного
середовища, а також визначені
податковим повідомленням-рішенням
штрафні санкції, узгоджені згідно
розрахунку плати за користування
надрами за 2009 рік № 23690, розрахунків
за геологорозвідувальні роботи за ІІ,
ІІІ, ІV квартали 2009 року № 18230, №18229, №23691
відповідно, розрахунків плати за
користування надрами за 2009 рік №24247, №
24248, розрахунків за
геологорозвідувальні роботи за ІІІ, ІV
квартали 2009 року № 18897, № 24246
відповідно, що підтверджується копіями
платіжних доручень.

При цьому, судами було встановлено, що
сплачені відповідачем кошти були
зараховані податковим органом в
рахунок погашення податкового боргу,
який виник раніше, в порядку
календарної черговості.

Пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) визначений
принцип рівності бюджетних інтересів.
Установлено, що податковий борг
погашається попередньо погашенню
податкових зобов'язань, які не є
податковим боргом, у порядку
календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Як визначено абзацом 1 підпункту 7.1.1
пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань або податкового боргу
платника податку є будь-які власні
кошти такого платника податку.

Отже, грошовий платіж є єдиною формою
сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону
України «Про Національний банк
України» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
Національний банк України визначає
систему, порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21 січня 2004 року №22 (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), кошти з рахунків
клієнтів банки списують лише за
дорученнями власників цих рахунків
(включаючи договірне списання коштів
згідно з главою 6 цієї Інструкції) або
на підставі платіжних вимог стягувачів
у разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції. При
цьому згідно з пунктом 3.8 зазначеної
Інструкції реквізит «Призначення
платежу» платіжного доручення
заповнюється платником так, щоб
надавати повну інформацію про платіж
та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Колегія суддів відзначає, що право
визначати призначення платежу
відповідно до чинного законодавства
України належить виключно платнику.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
який є спеціальним законом з питань
оподаткування і установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), нарахування і сплати пені та
штрафних санкцій, що застосовуються до
платників податків, визначено
вичерпний перелік заходів, які
вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Таким чином, у разі недотримання
платником податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
пунктом 7.7 статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин), податковий орган не
наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

З огляду на те, що самостійне
зарахування податковим органом
сплачених платником податку сум у
рахунок податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
в призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним,
суди попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга Добропільської ОДПІ підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
Донецького окружного
адміністративного суду від 02 серпня 2010
року та ухвала Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01 вересня
2010 року підлягають залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 222, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Добропільської
об'єднаної державної податкової
інспекції залишити без задоволення, а
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 02 серпня 2010
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 01 вересня
2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: _____________________ Л.І.
Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна