Справа № 803/2494/13-а
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року м.
ЛуцькСправа № 803/2494/13-a

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого, судді
Смокович В.І.,

при секретарі судового засідання
Литвиненко І.П.,

за участю прокурора
Шуваринської О.П.,

представника відповідача
ОСОБА_1,

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Прокурора міста Нововолинська в
інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
Управління Державної міграційної
служби України у Волинській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Виконавчий комітет
Нововолинської міської ради, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_2 про визнання
протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор міста Нововолинська в
інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (далі -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5) звернувся в суд
з адміністративним позовом до
Управління Державної міграційної
служби України у Волинській області
(далі - відповідач, УДМС України у
Волинській області), третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача Виконавчий
комітет Нововолинської міської ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2) про
визнання незаконним зняття з
реєстрації 11 листопада 2010 року
Нововолинським міським сектором
Управління державної міграційної
служби України у Волинській області
малолітніх ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 та їх матір ОСОБА_3 за
адресою АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Прокуратурою міста Нововолинська
проведено перевірку за заявою ОСОБА_3 в
ході якої встановлено, що весною 2010
року у зв'язку зі скрутним матеріальним
положенням сім'ї, ОСОБА_3 з батьками
попросили знайомого ОСОБА_2 позичити
гроші в сумі 16 тис. доларів США при
умові останнього після укладення
договору застави їх трикімнатної
квартири за адресою: АДРЕСА_1. Прокурор
стверджує, що перед нотаріальним
посвідченням правочину, ініційовано
зняття з реєстрації місця проживання
ОСОБА_3 разом з її малолітніми дітьми
для уникнення необхідності отримання
дозволу органу опіки та піклування.
Тому 11 листопада 2010 року працівниками
відділення у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Нововолинського МВ УМВС України у
Волинській області (правонаступником
якого є Нововолинським міський сектор
УДМС України у Волинській області) було
знято з реєстрації місця проживання
ОСОБА_3 та її дітей за письмовою заявою
останньої.

На думку прокурора, зняття з реєстрації
місця проживання цих осіб проведено
формально, оскільки реєструватися за
новим місцем проживання ОСОБА_3 не мала
наміру. Зняття з реєстрації здійснено
без згоди батька дітей, що суперечить
статті 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні». Крім того, були
порушені майнові права дітей, захист
яких передбачений статтею 18 Закону
України «Про охорону дитинства» та
статтею 12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей».

На підставі вищевикладеного Прокурор
міста Нововолинська просить суд
визнати незаконним зняття з реєстрації
11 листопада 2010 року Нововолинським
міським сектором Управління державної
міграційної служби України у
Волинській області малолітніх ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та їх
матір ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1.

Прокурор у заявах від 13 грудня 2013 року
№3664 вих-13 та від 30 грудня 2013 року №3820
вих-13 неодноразово уточнював позовні
вимоги та відповідача у справі (а.с.40-41,
106-108). Остаточно у листі від 10 січня 2014
року №25 вих-14 просив суд визнати
протиправними дії Управління
Державної міграційної служби України у
Волинській області по зняттю із
реєстрації 11 листопада 2010 року
малолітніх ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 та їх матір ОСОБА_3 за
адресою АДРЕСА_1. Попередні заяви від 13
та 30 грудня 2013 року прокурор просив не
брати до уваги (а.с.122-123).

Прокурор у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала та просила суд їх
задовольнити. Додатково пояснила, що
законодавство у 2010 році дійсно не
передбачало отримання згоди іншого з
батьків при знятті з реєстрації місця
проживання та дозволу органів опіки та
піклування щодо малолітніх дітей, а
правило щодо отримання такої згоди
було внесено в серпні 2012 року. Однак, на
думку прокурора Шуваринської О.П.
оскільки Прокуратура міста
Нововолинська проводила перевірку у
жовтні 2013 року, тому до розглядуваних
правовідносин необхідно застосовувати
чинне законодавство, а не те, яке діяло
у 2010 році. Разом з тим у заяві про зняття
з місця реєстрації наявна резолюція
завідувача відділення у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Нововолинського МВ УМВС
України у Волинській області ОСОБА_7,
однак ОСОБА_3 у своїх заявах до
прокуратури стверджувала, що такої
резолюції не було і вона її не бачила. З
підстав невідповідності такої
інформації прокурор наполягала про
виклик до суду в якості свідка ОСОБА_7
для дачі показань з цього приводу.

Крім того зазначала, що про результати
перегляду Вищим спеціалізованим судом
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ цивільної справи
стосовно квартири за адресою АДРЕСА_1
прокуратурі міста Нововолинська на
день розгляду справи в суді нічого
невідомо.

Представник відповідача, Управління
Державної міграційної служби України у
Волинській області, у судовому
засіданні та в письмових запереченнях
від 30 грудня 2013 року №0701/7785 (а.с.104-105)
проти задоволення адміністративного
позову заперечував з тих підстав, що
станом на листопад 2010 року чинною
редакцією Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» та Примірного
регламенту з оформлення документів та
контролю з питань реєстрації і зняття з
реєстрації місця проживання
(перебування) фізичних осіб в Україні,
який затверджений наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 3 лютого 2006 року N 96 не передбачалося
отримання згоди іншого з батьків при
знятті з реєстрації місця проживання
малолітньої особи. Правило щодо
отримання такої згоди було введено в
дію Законом України «Про внесення змін
до деяких законів України щодо
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні»
від 05 липня 2012 року N 5088-V, тобто з 05
серпня 2012 року.

Додатково пояснив, що на вимогу
прокуратури міста Нововолинська та
ухвали Волинського окружного
адміністративного суду були надані
копії документів щодо зняття з
реєстрації ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та її
неповнолітніх дітей ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1:
заява про зняття з реєстраційного
обліку з резолюцією завідувача
відділення у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Нововолинського МВ УМВС України у
Волинській області ОСОБА_7 та талони
зняття з реєстраційного обліку за
місцем проживання ОСОБА_3 та її дітей з
зазначенням місця вибуття місто
Кіровоград (а.с.59-61, 100-102).

На підставі вищевикладеного просить
суд відмовити у задоволені позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Виконавчий комітет
Нововолинської міської ради свого
представника у судове засідання не
направив, однак у клопотанні від 13
січня 2014 року №02-50/45 просив суд розгляд
справи провести за відсутності
представника виконкому, позовні вимоги
прокурора підтримує та просить суд їх
задовольнити (а.с.119).

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_2 проти задоволення
адміністративного позову заперечує.
Зазначив, що зняття з реєстрації місця
проживання ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відбувалося відповідно до вимог
чинного на той час законодавства.
Повідомив суду обставини, які йому
відомі, що цивільна справа щодо
квартири за адресою АДРЕСА_1 була
переглянута у Вищому спеціалізованому
суді України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, який рішення
Нововолинського міського суду
Волинської області та Апеляційного
суду Волинської області залишив без
змін.

Заслухавши пояснення прокурора,
представника відповідача та третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача, дослідивши письмові
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що у задоволенні адміністративного
позову слід відмовити з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 11 листопада 2010
року через Житлово-експлуатаційну
контору №3 м. Нововолинська ОСОБА_3
подала до відділення у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Нововолинського МВ УМВС
України у Волинській області
(правонаступником якого є відповідач у
справі - УДМС України у Волинській
області) заяву про зняття з
реєстраційного обліку себе та її
малолітніх дітей - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2,
та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою
АДРЕСА_1. Вказана заява була прийнята
головним інженером ЖЕКу №3 м.
Нововолинська Томчуком А.С. та на ній
міститься резолюція завідувача
відділення у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Нововолинського МВ УМВС України у
Волинській області ОСОБА_7 «Зняти з
реєстрації» (а.с.92).

На підставі вищенаведеної заяви
відділенням у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Нововолинського МВ УМВС України у
Волинській області ОСОБА_3 виданий
талон про зняття з реєстраційного
обліку за місцем проживання, у графі 15
якого містяться відомості про зняття з
реєстрації її дітей (а.с.91).

Відмітки про зняття позивачів з
реєстрації містяться також в
будинковій книзі серія А №07393 на
квартиру АДРЕСА_1. Як слідує з розділу
І-А «Відомості про осіб, які мають
будинки (квартири) на правах приватної
власності» будинкової книги, єдиним
власником цієї квартири значиться
ОСОБА_2, який набув права власності
згідно нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу №1204 від 12
листопада 2010 року (а.с.12-15). Законність
його права на житло (квартиру) були
предметом неодноразового розгляду
загальними судами.

Зокрема, рішенням Нововолинського
міського суду Волинської області від 05
квітня 2013 року у справі №0312/2741/2012, яке
залишено без змін ухвалою Апеляційного
суду Волинської області від 13 травня 2013
року вирішено виселити ОСОБА_3 разом з
її неповнолітніми дітьми ОСОБА_5,
ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення.
Зобов'язано ОСОБА_3 виконати умови
договору купівлі-продажу від 12
листопада 2010 року передавши ОСОБА_2
квартиру вільну від речей домашнього
вжитку і обстановки, та ключі від
належної йому квартири. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 про
розірвання договору купівлі-продажу
квартири відмовлено. Зазначені судові
рішення набрали законної сили (а.с.16-23).

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_3 28
жовтня 2013 року звернулася до
Прокуратури міста Нововолинська з
заявою, в якій просила представляти її
інтереси в суді по визнанню незаконним
зняття її та малолітній дітей з
реєстрації місця проживання. Саме на
підставі цієї заяви Прокурором міста
Нововолинська проведено прокурорську
перевірку та заявлено цей позов (а.с.7).

Надаючи правову оцінку діям відділення
у справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Нововолинського МВ УМВС України у
Волинській області щодо зняття ОСОБА_3,
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з реєстрації місця
проживання суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли у
листопаді 2010 року з приводу зняття
позивачів з реєстрації місця
проживання, а відтак врегульовані
Законом України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» (далі - Закон) та
Примірним регламентом з оформлення
документів та контролю з питань
реєстрації і зняття з реєстрації місця
проживання (перебування) фізичних осіб
в Україні, який затверджений наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 3 лютого 2006 року N 96 (далі - Примірний
регламент) в редакціях чинних на момент
виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 7 Закону, зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Діти віком від 15 до 18 років подають
заяву особисто. У разі якщо особа з
поважної причини не може самостійно
звернутися до органу реєстрації,
зняття з реєстрації місця проживання
може бути здійснено за зверненням
іншої особи та на підставі доручення,
посвідченого в установленому порядку.

Зняття з реєстрації місця проживання
неповнолітніх, які не мають батьків, та
осіб, стосовно яких встановлено опіку
чи піклування, здійснюється за
погодженням з органами опіки і
піклування.

Механізм реалізації цієї законодавчої
норми був передбачений у пункті 4 Глави
ІІ Примірного регламенту, відповідно
до якого за заявою особи про зняття з
реєстрації місця проживання за
примірною формою, наведеною в додатку 1,
уповноваженою особою органу
реєстрації заповнюється чотири
примірники талона зняття з реєстрації
місця проживання та вносяться
відповідні відомості до паспортного
документа шляхом проставляння штампа
зняття з реєстрації відповідного
зразка (додаток 13).

У разі зняття з реєстрації
неповнолітніх дітей до 15 років разом з
батьками (одним з батьків) відомості
про це вносяться до талона реєстрації
одного з батьків. У разі оформлення
зняття з реєстрації дітям до 15 років
окремо від батьків на них заповнюються
окремі талони зняття з реєстрації.

В додатку №1 до Примірного регламенту
наведена форма заяви про зняття з
реєстрації, у якій наявне для
заповнення поле «Разом зі мною прошу
зняти з реєстрації місце проживання
моїх дітей у віці до 15 років:».

Системний аналіз вищезазначених норм
законодавства дозволяє суду дійти
висновку, що у листопаді 2010 року діяли
правила, згідно яких для зняття з
реєстрації місця проживання
малолітніх дітей (тобто віком до 15
років) потребувалася згода лише одного
з батьків, яка виражалася останнім
шляхом заповнення у відповідній графі
заяви про зняття з реєстрації місця
проживання паспортних даних своїх
дітей.

Обов'язок отримувати згоду інших
законних представників малолітньої
дитини виник разом з набранням
чинності Закону України «Про внесення
змін до деяких законів України щодо
реєстрації місця проживання та місця
перебування фізичних осіб в Україні»
від 05 липня 2012 року N 5088-V, який доповнив
відповідними положеннями статтю 7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні».

Однак, нова редакція статті 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» набрала чинності лише з 05
серпня 2012 року, а відтак відповідно до
принципу дії законів у часі
закріпленого у статті 58 Конституції
України, на розглядувані
правовідносини не поширюються, а
посилання на неї Прокурора міста
Нововолинська є помилковим.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_3 є
матір'ю двох неповнолітніх дітей та
виховує їх, самостійно заповнила заяву
про зняття з реєстрації місця
проживання за формою встановленою у
додатку №1 до Примірного регламенту
вказавши про зняття з реєстрації своїх
малолітній дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5.
Згоди інших законних представників
чинне на той час законодавство не
вимагало (а.с.10-11, 92).

Щодо посилання прокурора на те, що на
заяві про зняття з реєстрації
міститься резолюція завідувача
відділенням у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Нововолинського МВ УМВС України у
Волинській області, однак позивач в
своїх заявах до прокуратури
стверджувала, що такої резолюції не
було необхідно зазначити наступне.

Звертаючись з питанням зняття з
реєстрації місця проживання
громадянин отримує пустий бланк форми
заяви за формою наведеною у додатку №1
до Примірного регламенту, заповнює
його та передає уповноваженій
службовій особі відділенням у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб через паспортистів
житлово-експлуатаційної контори.
Резолюція завідувача відділенням у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
проставляється лише після заповнення
заяви та на пустих бланках не
ставиться. Саме тому ОСОБА_3 об'єктивно
не мала можливості бачити, чи
проставлена резолюція завідувача
відділенням на її заяві чи ні, оскільки
після передання заяви службовій особі
відділення не мала можливості
ознайомлюватися з її змістом.

Як видно з матеріалів справи копія
заяви ОСОБА_3 про зняття з реєстрації
місця проживання належним чином
засвідчена, у верхньому лівому куту
проставлена резолюція завідувача
відділенням у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Нововолинського МВ УМВС України у
Волинській області ОСОБА_7, а тому
доводи прокурора, що такої резолюції не
було є необґрунтованими і не беруться
судом до уваги. З тих самих підстав
немає необхідності викликати для
допиту завідувача відділенням,
оскільки розбіжностей у наданих суду
копіях заяви (які надавалися як
прокурором, так і представником
відповідача) під час судового розгляду
не встановлено (а.с.60, 92, 101).

Суд не може погодитися з посиланнями
прокурора на положення Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних громадян та безпритульних
дітей» є помилковим, оскільки згідно
преамбули цього закону він визначає
загальні засади соціального захисту
бездомних осіб і безпритульних дітей,
забезпечує правове регулювання
відносин у суспільстві, які спрямовані
на реалізацію бездомними особами і
безпритульними дітьми прав і свобод,
передбачених Конституцією та
законодавством України, створює умови
для діяльності громадських та
благодійних організацій, що працюють у
сфері соціального захисту населення.

Відповідно до статті 1 цього Закону,
безпритульними є діти, які були
покинуті батьками, самі залишили сім'ю
або дитячі заклади, де вони
виховувалися, і не мають певного місця
проживання.

У розглядуваному випадку малолітні
ОСОБА_4, ОСОБА_5 не були покинуті
батьками та виховуються їхньою матір'ю
- ОСОБА_3, а тому вони не можуть
вважатися безпритульними, відповідно
на них не поширюються положення Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян та
безпритульних дітей».

Разом з тим порушення майнових прав
малолітніх дітей, захист яких
здійснюється у відповідності до Закону
України «Про охорону дитинства» та
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян та
безпритульних дітей» суд не приймає до
уваги, оскільки зазначені
нормативно-правові акти не містить
будь-яких норм які зобов'язують батьків
при знятті з реєстрації місця
проживання малолітніх дітей
отримувати погодження органу опіки та
піклування, або забороняють
здійснювати таку дію.

Згода органу опіки та піклування
вимагається лише при укладанні
договорів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та/або
державній реєстрації, відмові від
належних дитині майнових прав,
здійсненні поділу, обміну, відчуження
житла, при зобов'язанні від імені
дитини порукою, а також при виданні
письмових зобов'язань (частина третя
статті 17 Закону України «Про охорону
дитинства», стаття 12 Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних громадян та безпритульних
дітей»).

Як слідує з матеріалів справи, квартира
за адресою АДРЕСА_1 на момент зняття з
реєстрації позивачів була
приватизована на ОСОБА_3 та її батьків.
Тому зняття з реєстрації її малолітніх
дітей не можливо вважати відмовою від
належних дитині майнових прав,
оскільки квартира перебуває у
приватній власності і розподіл
майнових прав на неї вже не
пов'язується з фактом реєстрації місця
проживання, як це відбувається при
приватизації квартири з державного
житлового фонду.

Подання заяви про зняття з реєстрації
місця проживання також не можливо
вважати правочином, оскільки сама по
собі реєстрація місця проживання не
породжує будь-яких майнових прав на
приватизоване нерухоме майно, а відтак
така дія не спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків в розумінні статті 202
Цивільного кодексу України.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що при поданні заяви про
зняття з реєстрації місця проживання
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 згода органу
опіки та піклування ніяким
нормативно-правовим актом не
передбачена.

За умови, коли позивач належним чином
оформила документи на зняття з
реєстрації місця проживання, мала
право на таку дію і жодного додаткового
погодження чинним на той час
законодавством не вимагалося, тому дії
відділення у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Нововолинського МВ УМВС України у
Волинській області щодо зняття з
реєстрації ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є
правомірними.

Мотиви та наміри з яких виходила ОСОБА_3
знімаючи себе та своїх дітей з
реєстрації місця проживання не
впливають на правомірність дій
службових осіб відділення у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Нововолинського МВ УМВС
України у Волинській області.

Крім того, суд зазначає, що предметом
розгляду у даній справі є
публічно-правовий спір, який виник між
ОСОБА_3, її малолітніми дітьми ОСОБА_4,
ОСОБА_5 з однієї сторони, та відділенням
у справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Нововолинського МВ УМВС України у
Волинській області (правонаступником
якого є УДМС України у Волинській
області) з іншої сторони. При вирішення
цього спору оцінка надається лише діям
службових осіб суб'єкта владних
повноважень при проведенні зняття з
реєстрації місця проживання ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5

До компетенції адміністративного суду
не входить вирішення майнових спорів.
Натомість майновий спір ОСОБА_3 щодо
квартири за адресою АДРЕСА_1 вже був
предметом неодноразового розгляду в
цивільній справі Нововолинського
міського суду Волинської області
№0312/2741/2012, в якій судами надано оцінку
доводам ОСОБА_3 про порушення майнових
прав її малолітніх дітей та відмовлено
у задоволенні позовних вимог. Рішення у
цих справах набрали законної сили, а
тому адміністративний суд не вправі
переоцінювати викладені в них висновки
(а.с.16-23).

За правилами частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відтак, суб'єкт владних повноважень, та
його представник у судовому засіданні
належними та допустимими доказами
довели суду обґрунтованість та
правомірність дій відділення у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Нововолинського МВ УМВС
України у Волинській області щодо
зняття з реєстрації ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони : на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Оцінивши дії відділення у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Нововолинського МВ УМВС
України у Волинській області щодо
зняття з реєстрації ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, слід зазначити, що вони
здійснені на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законом України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні».

Оскільки ОСОБА_3 11 листопада 2010 року
належним чином оформила документи на
зняття з реєстрації місця проживання
себе та своїх малолітніх дітей -
ОСОБА_4, ОСОБА_5, мала право на таку дію і
жодного додаткового погодження чинним
на той час законодавством не
вимагалося, тому суд дійшов висновку,
що дії відділення у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Нововолинського МВ УМВС
України у Волинській області
(правонаступником якого є відповідач -
Управління Державної міграційної
служби України у Волинській області)
щодо зняття з реєстрації ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 є правомірними, а відтак
у задоволенні позову прокурора міста
Нововолинська слід відмовити у повному
обсязі.

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтями 162-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, на підставі Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Прокурора міста Нововолинська в
інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
Управління Державної міграційної
служби України у Волинській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача Виконавчий комітет
Нововолинської міської ради, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_2 про визнання
протиправними дій щодо зняття з
реєстрації 11 листопада 2010 року
Нововолинським міським сектором
Управління Державної міграційної
служби України у Волинській області
малолітніх ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 та їх матері ОСОБА_3 за
адресою АДРЕСА_1 - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
В. І.
Смокович

Повний текст постанови виготовлений 17
січня 2014 року.