Справа № 2а-154/12 (2а-9575/11)
Суддя: Мєзєнцев Є.І.
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-154/12
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Мєзєнцев Є.І.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді Мєзєнцева
Є.І.;

суддів: Чаку Є.В.,
Файдюка В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м. Василькові та Васильківському
районі Київської області на постанову
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 30.12.2011 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Василькові та
Васильківському районі Київської
області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання здійснити
нарахування та виплату недоплаченої
суми щомісячної державної соціальної
допомоги як дитині війни,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
протиправними дії відповідача та
зобов'язати здійснити перерахунок та
виплату позивачу щомісячної державної
соціальної допомоги як дитині війни у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

Постановою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 30.12.2011 року позов задоволено
частково, визнано протиправними дії
відповідача, зобов'язано відповідача
здійснити перерахунок та виплату
позивачу щомісячної державної
соціальної допомоги як дитині війни у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" за
період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з
22.05.2008 року по 23.07.2011 року, з урахуванням
проведених виплат.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції відповідач подав
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 1832.

З доповіді судді-доповідача
вбачається, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, особиста участь сторін не
обов'язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів
визнала за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження, як це
передбачено ст. 197 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а постанова суду
скасуванню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є дитиною
війни у розумінні ст. 1 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни".

Згідно ст. 6 вказаного Закону дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Зазначена редакція ст. 6 закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
чинна після визнання
неконституційними Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008 змін, внесених
підпунктом 1 пункту 41 розділу II Закону
України "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" від 28.12.2007
р. N 107-VI.

Проте, відповідач всупереч ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" виплачував позивачу щомісячне
підвищення до пенсії у меншому розмірі,
який встановлений постановою КМ
України "Деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян"
№530 від 28 травня 2008 року.

Колегія суддів вважає дії відповідача
щодо виплати позивачу підвищення до
пенсії, як дитині війни, у розмірі,
меншому ніж той, що встановлений ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" неправомірними.

Колегія суддів зазначає, що Закон
України "Про соціальний захист дітей
війни" має вищу юридичну силу в
порівняні з постановою КМ України
"Деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян" №530 від 28
травня 2008 року, та є пріоритетним у
застосуванні.

Крім того, будь-яким іншим законом, крім
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", мінімальний розмір
пенсії не встановлений, у зв'язку з чим
відсутні підстави не застосовувати для
розрахунку підвищення пенсії як дитині
війни розмір мінімальної пенсії за
віком, встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Також колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції порушені норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до положень ст. 102 Кодексу
адміністративного судочинства
України, пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений, а
процесуальний строк, встановлений
судом, - продовжений судом за
клопотанням особи, яка бере участь у
справі.

Проте, судом першої інстанції не
виконані вимоги статті 102 Кодексу
адміністративного судочинства
України, строк звернення до
адміністративного суду не поновлений.

Відповідно до положень статей 203 та 155
КАС України постанова суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду, якщо позовну заяву подано
з пропущенням встановленого законом
строку звернення до адміністративного
суду і суд не знайшов підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними.

Колегія суддів вважає, що позивач
повинен був дізнатися про те, що пенсію
йому виплачено у меншому розмірі в
момент отримання ним такої пенсії, тому
відсутні підстави для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними.

Враховуючи те, що позов до суду першої
інстанції було подано 16.12.2011 року та
строк звернення до адміністративного
суду не поновлений, колегія суддів
вважає, що позов у частині позовних
вимоги з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з
22.05.2008 року по 16.06.2011 року необхідно
залишити без розгляду.

Водночас, колегія суддів звертає
увагу на те, що постанова суда першої
інстанції всупереч статті 163 КАС
України не містить описової частини із
зазначенням короткого змісту позовних
вимог і позиції відповідача та
мотивувальної частини із зазначенням
встановлених судом обставин із
посиланням на докази, а також мотивів з
яких суд виходив при прийнятті
постанови.

Підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення, відповідно
до п. 4, ст. 202 Кодексу адміністративного
судочинства України, є порушення норм
матеріального або процесуального
права.

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного, колегія суддів дійшла
висновку, що судом першої інстанції при
ухваленні постанови порушено норми
процесуального та матеріального права,
тому апеляційна скарга - підлягає
частковому задоволенню, а постанова
суду першої інстанції скасуванню з
постановленням нового рішення про
задоволення позову частково.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 159, 163, 197, 198, 202, 205, 207
КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Василькові та Васильківському районі
Київської області задовольнити
частково.

Постанову Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 30.12.2011 скасувати та ухвалити нову
постанову, якою позов задовольнити
частково.

Позовні вимоги щодо виплати ОСОБА_2
щомісячної державної соціальної
допомоги як дитині війни у розмірі 30%
мінімальної пенсії за період з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по
16.06.2011 року залишити без розгляду.

Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в м. Василькові та
Васильківському районі Київської
області щодо невиплати ОСОБА_2
щомісячної державної соціальної
допомоги як дитині війни у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" за період з 16.06.2011
року по 22.07.2011 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в м. Василькові та
Васильківському районі Київської
області провести перерахунок та
виплату ОСОБА_2 щомісячної державної
соціальної допомоги як дитині війни у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" за
період з 16.06.2011 року по 22.07.2011 року.

В інший частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту ухвалення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
Є.І. Мєзєнцев

Суддя:
Є.В. Чаку

Суддя:
В.В. Файдюк

Головуючий суддя

Мєзєнцев Є.І.

Судді:

Чаку Є.В.