Справа № 816/5346/13-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 р.Справа № 816/5346/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Бенедик А.П. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м.Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
07.11.2013р. по справі № 816/5346/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альянс-Нафтогаз"

до Державної податкової інспекції
у м.Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
"Альянс-Нафтогаз" (далі - позивач, ТОВ
"Альянс-Нафтогаз") звернулося до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м.Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (далі- відповідач, ДПІ у
м.Полтаві) про скасування податкового
повідомлення-рішення № від
23.08.2013, в якому просив суд скасувати
податкове повідомлення - рішення
№ від 23.08.2013 року, прийняте
Державною податковою інспекцією у
м.Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 07.11.2013 р.
адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
№ від 23.08.2013 року, яке було
винесене Державною податковою
інспекцією у м.Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, а саме: п. 198.1, п.
198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст.201 Податкового
кодексу України, ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що у зв'язку з ненаданням у
повному обсязі необхідних первинних
документів, що підтверджують
реальність господарських операцій ТОВ
"Альянс-Нафтогаз" з ТОВ "Будмашпост",
позивач неправомірно відобразив у
складі податкового кредиту суми ПДВ,
сплачені за договорами поставки
газового конденсату,
паливно-мастильних матеріалів та інших
нафтопродуктів вказаними
контрагентами.

У відповідності до ч.1 ст.195 КАС України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Представники сторін у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися,
про дату, час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином.

На підставі п.2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що ТОВ
"Альянс-Нафтогаз"зареєстроване як
юридична особа виконавчим комітетом
Полтавської міської ради 21.10.2003 року
згідно Витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (т. 1 а.с. 33).

Відповідачем була проведена
документальна виїзна позапланова
документальна перевірка ТОВ
"Альянс-Нафтогаз" () з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ "Будмашпост" за березень, квітень,
вересень 2011, результати якої оформлені
актом №546/16-01-22-08-12/32689777 від 07.08.2013 (т. 1
а.с. 8-19).

Вказаним актом перевірки встановлено,
що позивачем допущено порушення статті
44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, статті
201 Податкового кодексу України (із
змінами та доповненнями), що призвело
до заниження податку на додану
вартість у розмірі 1187176,11 грн, в тому
числі по періодах: за березень 2011 року -
937320,74 грн., за квітень 2011 року - 86379,37 грн,
за вересень 2011 року - 163476,00 грн.

На підставі вищезгаданого акту
перевірки винесено податкове
повідомлення-рішення № від 23.08.2013
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 1483970,14 грн, у тому
числі 1187176,11 грн - за основним платежем,
296794,03 грн - за штрафними (фінансовими)
санкціями (а.с. 20).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з
неправомірності та необґрунтованості
податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
фактичною підставою для винесення
спірного податкового
повідомлення-рішення стали
відображені в акті перевірки від 07.08.2013
року №546/16-01-22-08-12/32689777 відомості
отримані з іншої ДПІ, на обліку в якій
перебуває контрагент позивача ТОВ
"Будмашпост", щодо відсутності факту
реального здійснення господарських
операцій у зв'язку з неможливістю
проведення зустрічної звірки вказаних
підприємств, що призвело до заниження
податку на додану вартість у розмірі
1187176,11 грн

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

За змістом п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку. Відповідно до
частини 1 статті 9 вказаного Закону,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.(п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України)

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (п. 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України).

У відповідності з п. 201.10 ст.201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності, підтверджений податковими
накладними.

Як свідчать письмові докази, між
позивачем і ТОВ "Будмашпост" укладено
договір купівлі-продажу № 030302 від
03.03.2011 року, відповідно до якого ТОВ
"Будмашпост" зобов'язувався передати у
власність позивача товар (газовий
конденсат, паливо-мастильні матеріали
та інші нафтопродукти), а ТОВ
"Альянс-Нафтогаз" - прийняти та оплатити
товар (а.с.1-4 Т.2).

На виконання умов договору ТОВ
"Альянс-Нафтогаз" виписані податкові
накладні (а.с. 60-83 Т.1) та видаткові
накладні (а.с. 84-99 Т.1).

Колегія суддів зазначає, що надані
позивачем первинні документи не мають
дефектів форми, змісту або походження,
котрі в силу ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704), ст.44 Податкового кодексу
України спричиняють втрату первинними
документами юридичної сили і
доказовості, призвели до зміни в
структурі активів платника податків, а
тому сприймаються судом як належні та
допустимі докази реальності вчинення
господарських операцій.

Розрахунки між суб'єктами
господарювання за вищевказаними
договорами проводились у
безготівковій формі, що
підтверджується копіями виписок банку
(т.1 а.с. 100-125).

Досліджуючи питання фізичного
переміщення та зберігання
товарно-матеріальних цінностей,
колегія суддів виходить з наступного.

Згідно умов № 030302 від 03.03.2011 року
доставка товару здійснювалась
самовивовозом.

За приписами ст. 19 Закону України від
06.04.2000 р. №1644-ІІІ «Про перевезення
небезпечних вантажів» транспортні
засоби, якими перевозяться небезпечні
вантажі, повинні відповідати вимогам
державних стандартів, безпеки, охорони
праці та екології, а також у
встановлених законодавством випадках
мати відповідне маркування і
свідоцтво про допущення до
перевезення небезпечних вантажів.

Згідно зі ст. 20 вказаного Закону
перевезення небезпечних вантажів
допускається за наявності відповідно
оформлених перевізних документів,
перелік і порядок подання яких
визначається нормативно-правовими
актами, що регулюють діяльність
транспорту.

Відповідно до норм ч.2 ст.48 Закону
України "Про автомобільний транспорт"
та норм Переліку документів,
необхідних для здійснення перевезення
вантажу автомобільним транспортом у
внутрішньому сполученні (затверджено
постановою КМУ від 25.02.2009р. №207),
документами на перевезення вантажів
автомобільним транспортом є дорожній
лист або товарно-транспортна накладна.

За змістом абз.27 п.1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні (затверджено наказом
Міністерства транспорту України №363
від 14.10.1997р., зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 20.02.1998р.
за №128/2568; далі за текстом - Правила №363)
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Підпунктом 11.1 п.11 Правил №363 визначено,
що товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля є
основними документами на перевезення
вантажів.

Як свідчать письмові докази,
перевезення вантажу здійснювалося за
рахунок ТОВ "Альянс-Нафтогаз" на
підставі договорів перевезення (т.2
а.с.24, 91), що підтверджується актами
приймання-передачі виконаних робіт (т.1
а.с.200-206).

Окрім того, на підтвердження факту
перевезення позивачем були надані
копії товарно-транспортних накладних
(т.1 а.с. 207-246; т.2 31-33, 37-41, 43-44, 48-52, 54-58, 62-63,
65-66, 70-74, 76, 79-82, 86-90).

Придбаний газовий конденсат
зберігався в орендованих резервуарах,
що підтверджується договором оренди
від 04.01.2011 (т.1 а.с.22,27), актом приймання
об'єктів оренди (т.2 а.с.23), актами
здачі-прийняття робіт (т.1 а.с.247-249),
переліком основних засобів, переданих
в оренду (т.2 а.с. 28).

Враховуючи надані документи, висновок
податкового органу про ненадання
документальних підтверджень
необхідних для здійснення перевезень
небезпечних вантажів, наявність
ємкостей, необхідних для
транспортування та зберігання товару,
є необгрунтованим.

Отже, колегія суддів вважає, що
позивачем підтверджено належними
доказами факт переміщення та
зберігання товару, придбаного у ТОВ
"Будмашпост".

Також, з матеріалів справи встановлено,
що ТОВ "Альянс-Нафтогаз" за КВЕД
займається наступними видами
діяльності: 06.10 Добування сирої нафти,
09.10 Надання допоміжних послуг у сфері
добування нафти та природного газу, 06.20
Добування природного газу, 41.20
Будівництво житлових та нежитлових
будівель (т.1 а.с. 34).

Позивач використовував придбаний
газовий конденсат для подальшої
реалізації ВП "Надежда" (т.2 а.с. 6-7, 9).
Крім того, з придбаного у ТОВ
"Будмашпост" газового конденсату ТОВ
"Пасінол" на підставі договору про
переробку давальницької сировини
виготовлено конденсат газовий
стабільний, компонент палива
дизельного, залишок кубовий для
подальшої реалізації, що також
підтверджується відомістю обліку
газового конденсату в ємностях, актом
виконаних робіт по переробці
давальницької сировини,
товарно-транспортними накладними,
копії яких долучено до матеріалів
справи (т.2 а.с.112-154).

Наведені вище факти спростовують
доводи апелянта щодо ненадання в
повному обсязі первинних документів,
які підтверджують взаємовідносини з
ТОВ "Будмашпост", оскільки з акту
перевірки вбачається, що усі вказані
документи були надані, а податковим
органом не конкретизовано, яких саме
документів не вистачало.

Колегія суддів відхиляє
доводи відповідача щодо наявності
підстав для зменшення позивачем сум
податку на додану вартість, віднесених
до складу податкового кредиту через
порушення правил ведення
господарської діяльності контрагентом
позивача та неможливості проведення
зустрічної звірки, оскільки зазначені
доводи суперечать практиці
Європейського суду з прав людини. Так,
відповідно в п.57 Рішення Європейського
суду з прав людини по справі «Булвес»
АД проти Болгарії від 22 січня 2009 року
судом було зазначено, що оскільки
компанія-заявник у повному обсязі та
вчасно виконала обов'язки з дотримання
встановлених Державою-членом
Конвенції норм стосовно ПДВ та не мала
засобів для забезпечення виконання
податкових зобов'язань постачальником
і не знала про невиконання останнім
своїх обов'язків, вона могла правомірно
очікувати отримання вигоди від
застосування одного із основних правил
системи оподаткування ПДВ, а саме від
визнання права на податковий кредит
щодо суми ПДВ, яка була сплачена
постачальнику. Більше того, лише після
подачі декларації із віднесенням
відповідних сум до складу податкового
кредиту та проведення податковими
органами зустрічної перевірки
постачальника могло бути встановлено,
чи виконав постачальник свій обов'язок
подання звітності з ПДВ у повному
обсязі. Відповідачем не доведено
обізнаності позивача щодо
недобросовісного декларування своїх
зобов'язань його контрагентом.

Таким чином, позивач не може нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань. Такі вимоги,
відповідно до зазначеного рішення
Європейського суду з прав людини є
надмірним тягарем для платника
податку, що порушує справедливий
баланс, який повинен підтримуватись
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту прав власності.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Колегія суддів вважає, що відповідач
діяв всупереч приписам ч.2 ст.19
Конституції України.

Згідно ч.2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, в порушення приписів ч.2 ст.
71 КАС України, не довів правомірності
прийнятого ним рішення

Натомість позивач, відповідно до ч.1
ст.71 КАС України, надав належні і
допустимі докази на підтвердження
обґрунтованості позовних вимог .

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що при прийнятті судового
рішення у справі суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 07.11.2013р. по
справі № 816/5346/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бегунц А.О.Судді
Бенедик А.П. Калиновський В.А.