Справа № 753/20581/13-а
Суддя: Трусова Т. О.
Дата ухвалення: 2013-12-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2013 р. суддя Дарницького
районного суду м. Києва Трусова Т.О.,
розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Києві справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Дарницькому районі м. Києва про
визнання дій протиправними та
зобов'язання провести перерахунок
довічного грошового утримання судді у
відставці,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 р. ОСОБА_2 звернувся до суду
з позовом про визнання протиправними
дій Управління Пенсійного фонду
України в Дарницькому районі м. Києва
щодо відмови у проведенні перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді Верховного Суду
України у відставці та зобов'язання
провести перерахунок його утримання
починаючи з 3 червня 2013 р. з врахуванням
наданої Верховним Судом України
довідки про розмір грошового утримання
судді, який працює на відповідній
посаді, та сплачувати його в розмірі 90%
від суми 26839,80 грн.

Позов обґрунтований наступним. ОСОБА_2
працював суддею Верховного Суду
України та постановою Верховної Ради
України від 19 травня 2005 р. № 2568-ІV його
було звільнено у відставку відповідно
до статті 43 Закону України «Про статус
суддів» з призначенням довічного
грошового утримання в розмірі 90%
заробітної плати на посаді судді. Після
виходу у відставку розмір суддівської
винагороди судді Верховного Суду
України змінювався, але перерахунок
довічного грошового утримання
позивачу не проводився у зв'язку з
законодавчим обмеженням його
граничного розміру. У зв'язку з тим, що
Конституційний Суд України у своєму
рішенні від 3 червня 2013 р. визнав
неконституційними положення законів
щодо обмежень розміру довічного
грошового утримання судді, 25 листопада
2013 р. він звернувся до Управління
Пенсійного фонду України в Дарницькому
районі м. Києва із заявою про
здійснення перерахунку щомісячного
грошового довічного утримання судді.
Проте відповідач відмовив у проведенні
перерахунку посилаючись на те, що
Законом України «Про судоустрій і
статус суддів» проведення перерахунку
довічного грошового утримання суддям
загальних судів не передбачено.

Позивач вважає відмову відповідача у
здійсненні перерахунку щомісячного
грошового довічного утримання судді
неправомірною посилаючись на
положення ст. 19 Конституції України,
рішення Конституційного Суду України
від 3 червня 2013 р. № 3-рп/2013 та Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» в редакції до змін, внесених
Законом № 3668.

Представник відповідача Литвин І.Ю.
надала письмові заперечення на позов
пославшись на відсутність правових
підстав для перерахунку позивачу
довічного грошового утримання судді у
відставці. Зазначила, що ч. 4 ст. 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» передбачає здійснення
перерахунку довічного грошового
утримання лише суддям Конституційного
суду України, а перерахунок довічного
грошового утримання для суддів судів
загальної юрисдикції закон не
передбачає.

Оскільки сторони подали клопотання про
розгляд справи за їх відсутності,
судовий розгляд здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Вивчивши позовну заяву, письмові
докази та заперечення на позов, суд
вважає встановленими наступні
обставини.

Постановою Верховної Ради України від
11.04.1995 р. суддя Луганського обласного
суду ОСОБА_2 був обраний суддею
Верховного Суду України і приступив до
виконання своїх обов'язків на підставі
наказу Верховного Суду України від
03.05.1995 р. № 147.

Постановою Верховної Ради України від
19 травня 2005 р. № 2568-IV ОСОБА_2 звільнено у
відставку відповідно до статті 43
Закону України «Про статус суддів» (а.с.
8-23).

Відповідно до указаної норми Закону
позивачу ОСОБА_2 як судді у відставці
призначено довічне грошове утримання в
розмірі 90% його заробітної плати на
посаді судді Верховного Суду України.

За даними довідки Верховного Суду
України № 489/0/21-13 від 16 липня 2013 р.
суддівська винагорода судді
Верховного Суду України, який працює на
посаді, яку займав ОСОБА_2, станом на 3
червня 2013 р. становить 26839,80 грн., у тому
числі: посадовий оклад - 14911 грн.;
доплата за вислугу років - 11928,80 грн. (а.с.
24).

З огляду на те, що щомісячне довічне
грошове утримання позивачу
призначалось і виплачувалось у розмірі
90 відсотків грошового утримання судді,
яке існувало на час виходу у відставку,
а станом на 3 червня 2013 р. розмір
суддівської винагороди судді
Верховного Суду України збільшився, 25
листопада 2013 р. ОСОБА_2 звернувся до
відповідача із заявою про здійснення
перерахунку розмірі виплачуваного
йому щомісячно довічного грошового
утримання. (а.с. 25-26).

Проте листом від 25 листопада 2013 р.
Управління Пенсійного фонду України в
Дарницькому районі м. Києва відмовило
позивачу у проведенні перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання мотивуючи відмову
відсутністю підстав для такого
перерахунку з посиланням на ч. 4 ст. 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», яка передбачає
здійснення перерахунку довічного
грошового утримання лише суддям
Конституційного суду України (а.с. 27).

Даючи оцінку правомірності відмови
відповідача у перерахунку позивачу
пенсії, суд виходить з наступного.

Правовий статус суддів та гарантії їх
незалежності визначені Конституцією
України та Законом України «Про
судоустрій і статус суддів» (далі -
Закон 2453-VI), який набрав чинності з 3
серпня 2010 р., а до того часу правовий
статус суддів визначався Законом
України «Про статус суддів».

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про
статус суддів» (чинного на час
звільнення позивача у відставку) судді
у відставці, який має стаж роботи на
посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді. За кожний повний рік роботи
понад 20 років на посаді судді розмір
щомісячного довічного грошового
утримання збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90
відсотків заробітку судді.

Аналогічні положення були передбачені
ч. 3 ст. 138 Закону 2453-VI, згідно з якими
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Однак з 1 жовтня 2011 р. на підставі Закону
України «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» № 3668-ІV від 8 липня 2011 р.
положення ст. 138 Закону 2453-VI були
викладені в іншій редакції, відповідно
до якої щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 відсотків грошового утримання судді
з якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011 р.
- страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Рішенням Конституційного Суду України
від 3 червня 2013 р. у справі №3-рп/2013
визнано такими, що не відповідають
Конституції України частину третю,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» в редакції
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»;
статтю 2 Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 8
липня 2011 р. в частині поширення її дії
на Закон України «Про судоустрій і
статус суддів»; абзац другий пункту 2
розділу II «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи», зі
змісту якого вбачається, що виплата
суддям пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання) здійснюється без
індексації, без застосування положень
частини другої, третьої статті 42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 105 8-І V та без проведення
інших перерахунків, передбачених
законодавством.

Як зазначив Конституційний Суд України
у вищевказаному рішенні, визначені
Конституцією та законами України
гарантії незалежності суддів є
невід'ємним елементом їх статусу,
поширюються на всіх суддів України та є
необхідною умовою здійснення
правосуддя неупередженим,
безстороннім і справедливим судом.
Такими гарантіями є надання їм за
рахунок держави матеріального
забезпечення (суддівська винагорода,
пенсія, щомісячне довічне грошове
утримання тощо) та надання їм у
майбутньому статусу судді у відставці.
Право судді у відставці на пенсійне або
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією належного здійснення
правосуддя і незалежності працюючих
суддів та дає підстави висувати до
суддів високі вимоги, зберігати довіру
до їх компетентності і
неупередженості. Щомісячне довічне
грошове утримання судді спрямоване на
забезпечення гідного його статусу
життєвого рівня, оскільки суддя
обмежений у праві заробляти додаткові
матеріальні блага, зокрема обіймати
будь-які інші оплачувані посади,
виконувати іншу оплачувану роботу.
Конституційний принцип незалежності
суддів означає, в тому числі,
конституційно обумовлений імператив
охорони матеріального забезпечення
суддів від його скасування чи зниження
досягнутого рівня без відповідної
компенсації як гарантію недопущення
впливу або втручання у здійснення
правосуддя.

Таким чином конституційний статус
судді передбачає достатнє матеріальне
забезпечення судді як під час
здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

При цьому Конституційний Суд України у
вказаному рішенні також зазначив, що
частина третя статті 138 Закону «Про
судоустрій і статус суддів» у редакції
Закону «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» не підлягає застосуванню як
така, що суперечить Конституції
України і втрачає чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення, а також вказав,
що підлягає застосуванню частина третя
статті 138 Закону № 2453 в редакції до
змін, внесених Законом № 3668-ІV.

Аналіз вищенаведених положень закону у
розрізі рішення Конституційного Суду
України дає підстави для висновку, що
матеріальне забезпечення судді
залежить від умов, пов'язаних зі
статусом судді та його професійною
діяльністю щодо здійснення правосуддя,
і не може залежати від інших умов, у
тому числі соціального забезпечення,
яке призначається і виплачується на
загальних засадах та забезпечене
іншими, окрім Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», законами
України, а тому розмір довічного
грошового утримання судді у відставці
безпосередньо пов'язаний із розміром
грошового утримання суддів
відповідних судів (суддівська
винагорода). Тому у разі зміни розміру
суддівської винагороди суддів, що
працюють на відповідній посаді, органи
Пенсійного фонду України зобов'язані
здійснювати відповідний перерахунок
раніше щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці.

У зв'язку із наведеним посилання
відповідача на те, що Законом України
«Про судоустрій і статус суддів» не
передбачене проведення перерахунку
довічного грошового утримання суддів
загальних судів, фактично є звуженням
змісту гарантій незалежності суддів і
не відповідає тлумаченню, яке
надається в рішенні Конституційного
Суду України від 3 червня 2013 р.

Зважаючи на викладене, суд приходить до
висновку, що виплата щомісячного
довічного утримання судді у відставці
повинна здійснюватися у відсотковому
відношенні до розміру грошового
утримання працюючого судді даного
суду, а не встановлення органами влади
України порядку перерахунку
щомісячного довічного утримання судді
не може бути перешкодою для реалізації
вказаної гарантії.

З огляду на вказане, суд вважає
обґрунтованими доводи позову про
неправомірність дій Управління
Пенсійного фонду України в Дарницькому
районі м. Києва щодо відмови у
проведенні перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді
Верховного Суду України у відставці.

Порушені права та інтереси позивача
підлягають поновленню шляхом
зобов'язання відповідача провести
перерахунок його грошового утримання
починаючи з 3 червня 2013 р. з врахуванням
наданої Верховним Судом України
довідки про розмір грошового утримання
судді, який працює на відповідній
посаді.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 181, 158, 160, 161, 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2
задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в Дарницькому
районі м. Києва щодо відмови судді
Верховного Суду України у відставці
ОСОБА_2 у проведенні перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Дарницькому районі м.
Києва провести перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання судді Верховного Суду
України у відставці ОСОБА_2 на підставі
довідки Верховного Суду України №
489/0/21-13 від 16.07.2013 р., починаючи з 3 червня
2013 р., та провести відповідні виплати.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Апеляційного адміністративного суду м.
Києва протягом 10 днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя: