Справа № 805/13848/13-а
Суддя: Гайдар А.В.
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабіч С.І.
Суддя-доповідач - Гайдар А.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року
справа №805/13848/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд колегією в складі

головуючого судді
Гайдара А.В.

суддів
Ханової Р.Ф.

Яковенко М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в місті
Шахтарську та Шахтарському районі
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 25
листопада 2013 р. у справі № 805/13848/13-а за
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України в місті Шахтарську та
Шахтарському районі Донецької області
про скасування вимоги № Ф-622 від 09.08.2013
року та визнання незаконними дій щодо
винесення вимоги № Ф-622 від 09.08.2013 року, -

В С Т А Н
О В И В :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
(надалі - позивач) 26 вересня 2013 року
звернулась до суду з адміністративним
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в місті Шахтарську та
Шахтарському районі Донецької області
(надалі - управління, відповідач) про
скасування вимоги № Ф-622 від 09.08.2013 року
та визнання незаконними дій щодо
винесення вимоги № Ф-622 від 09.08.2013 року
(арк. справи 3-4).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2013 р. у справі № 805/13848/13-а
адміністративний позов задоволено
частково, зокрема, скасовано вимогу
Управління Пенсійного фонду України в
місті Шахтарську та Шахтарському
районі Донецької області № Ф-622 від
09.08.2013 року, а в решті позовних вимог
відмовлено (арк. справи 46-48).

Ухвалюючи постанову суд першої
інстанції виходив з того, що позивач є
пенсіонером по втраті годувальника, що
є тотожнім пенсіонеру за віком,
оскільки досягла пенсійного віку,
отримує відповідно до закону пенсію,
обрав спрощену систему оподаткування,
що надає йому підстави для звільнення
від сплати за себе єдиного внеску
відповідно до пункту четвертого
частини першої та частини четвертої
статті четвертої Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 8 липня 2010
року № 2464-6.

В апеляційній скарзі управління
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити у повному обсязі (арк.
справи 54-56).

Апелянт доводить, що позивач отримує
пенсію по втраті годувальника.
Пенсіонер за віком та особа, яка
отримує довічну пенсію по втраті
годувальника не є тотожнім за своїм
пенсійним статусом. Пільга, щодо
несплати єдиного внеску поставлена в
залежність від виду пенсії, яку отримує
платник єдиного внеску, у позивача за
позицією відповідача вона є
відсутньою.

У відповідності до пункту 2 частини 1
статті 197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку
в Управління Пенсійного фонду України
в місті Шахтарську та Шахтарському
районі Донецької області, отримує
пенсію по втраті годувальника, що
підтверджується розпорядженням 151483
від 10.09.2007 р. (арк. справи 42).

Позивач є суб'єктом підприємницької
діяльності з 27.09.2006 року, що
підтверджується долученим до
матеріалів справи Свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця Серії НОМЕР_1. Позивач
є платником єдиного податку, перебуває
на спрощеній системі оподаткування з 1
січня 2012 року, що підтверджується
свідоцтвом платника єдиного податку
від 26 травня 2012 року (арк. справи 7,11).

Відповідач 09.08.2013 року склав та
направив позивачу вимогу про сплату
недоїмки, якою управління вимагає від
позивача сплати 8558 грн. 71 коп. станом на
09.08.2013 року, предметом якої визначив
суму недоїмки зі сплати єдиного внеску
за серпень - грудень 2011 року, за 2012 рік
та за перший та другий квартал 2013 року
(арк. справи 9-10).

Статтею 67 Конституції України
встановлений обов'язок кожного
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначається
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 8
липня 2010 року № 2464-6, про щ зазначено в
його преамбулі (надалі Закон України
2464).

Статтею четвертою цього
закону визначені платники єдиного
внеску. З урахуванням статті другої,
пункту четвертого частини першої
статті 4 Закону № 2464, дія цього закону
поширюється на позивача, як на платника
єдиного внеску - фізичну особу
підприємця, як особу, що обрала
спрощену систему оподаткування.

Пунктом сьомим Розділу
першого Закону України «Про внесення
змін до Податкового кодексу України та
деяких інших законодавчих актів
України щодо вдосконалення окремих
норм Податкового кодексу України» від 7
липня 2011 року № 3609-VI (далі - Закон № 3609)
внесено зміни до Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 8 липня 2010
року № 2464-VI (далі - Закон про ЄСВ), згідно
з якими статтю четверту цього Закону
доповнено частиною четвертою такого
змісту: «особи, зазначені у пункті 4
частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування».

Згідно з пунктом четвертим 4
частини першої статті четвертої Закону
України № 2464 платниками єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності. Платники внеску - приватні
підприємці, що сплачують єдиний
податок, належать до категорії
застрахованих осіб відповідно до
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
(частина друга статті 4 Закону).

Колегія суддів зазначає, що з
урахуванням змін, внесених Законом №
3609, зокрема пенсіонери за віком -
приватні підприємці, що сплачують
єдиний податок, більше не є платниками
єдиного внеску, в частині сплати цього
внеску за себе у зв'язку з тим, що тепер
вони не належать до числа
застрахованих осіб (в обов'язковому
порядку). Зміни, внесені Законом № 3609,
набули чинності 6 серпня 2011 року.

Правовідносини, що склались
між сторонами, регулюються нормами
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"від
08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464),
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року (далі
- Закон № 1058), Законом України "Про
пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ від
05.11.1991 року (далі - Закон № 1788).

Стаття 1 Закону № 1788 встановлює, що
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1788, за цим
Законом призначаються трудові пенсії:
за віком; по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років.

Згідно зі ст. 12 Закону № 1788, право на
пенсію за віком мають жінки - після
досягнення 55 років і при стажі роботи
не менше 20 років.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон
№ 1058. Відповідно до п. 16 розділу XV
"Прикінцеві положення" цього Закону, до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" (1788-12) застосовуються в
частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років.

Статтею 1 Закону № 1058 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначене поняття
"пенсія", як - щомісячна пенсійна
виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058, за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком
визначені статтею 26 Закону №1058

Згідно ст. 26 Закону №1058 (в редакції до
08.07.2011 року) особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення чоловіками 60 років, жінками
- 55 років та наявності страхового стажу
не менше п'яти років.

Таким чином, на час виникнення
заборгованості зі сплати єдиного
соціального внеску та прийняття
спірної вимоги позивач була
пенсіонером за віком у розумінні
наведених норм законодавства, оскільки
в 2001 році позивачу виповнилось 65 років.
Тобто, на момент переходу на пенсію по
втраті годувальника позивач досягла
загального пенсійного віку
встановленого ст. 26 Закону №1058, в
редакції яка діяла на момент такого
переходу.

Стосовно посилання відповідача в
апеляційній скарзі про отримання
позивачем пенсії у зв'язку із втратою
годувальника на час прийняття спірної
вимоги, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до статті 37 Закону України
№ 1788, право на пенсію в разі втрати
годувальника мають непрацездатні
члени сім'ї померлого годувальника, які
були на його утриманні (стаття 38).
Батьки і чоловік (дружина) померлого,
які не були на його утриманні, також
мають право на пенсію, якщо згодом
втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім'ї
вважаються: батько, мати, дружина,
чоловік, якщо вони є інвалідами або
досягли пенсійного віку, встановленого
статтею 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

З аналізу зазначеної статті
вбачається, що однією з вимог для
призначення пенсії в разі втрати
годувальника є непрацездатність особи,
якій така пенсія призначається.
Відповідно до зазначеної норми,
непрацездатним членом сім'ї вважається
також дружина, якщо вона досягла
пенсійного віку, встановленого статтею
26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", тобто є пенсіонером за
віком.

З наведених положень законодавства та
встановлених обставин справи
вбачається, що позивач у вересні 2007
року мала статус пенсіонера за віком, в
зв'язку з досягненням нею пенсійного
віку в 55 років, визначеного статтею 26
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування"(в редакції до 08.07.2011 року),
скористалась наданим їй правом обирати
вид пенсійного забезпечення та
перейшла на пенсію по втраті
годувальника. При цьому, статус
"пенсіонера за віком" позивачем не
втрачений, оскільки умовою такого
переходу законом визначено набуття
права на пенсію за віком на загальних
підставах, що також підтверджується
пенсійним посвідченням в якому
зазначено вид пенсії "за віком".

Пункт 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування"встановлює, що
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону № 2464,
платник єдиного внеску зобов'язаний:
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок; вести облік виплат
(доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону № 2464,
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Єдиний
внесок підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника, як
передбачено частиною 12 статті 9 Закону
№ 2464.

Частиною 4 статті 4 Закону № 2464 вказано
про те, що особи, зазначені у пункті 4
частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином, частиною 4 статті 4 Закону
№ 2464, визначений вичерпний перелік
осіб які звільняються від сплати за
себе єдиного внеску.

Колегія суддів погоджує висновок суду
першої інстанції, що вказаний закон
пов'язує звільнення від сплати за себе
єдиного внеску у випадку, якщо особа є
пенсіонером за віком, тобто закон не
пов'язує звільнення від сплати єдиного
внеску з отриманням пенсії за віком, що
спростовує посилання апелянта.

У згаданій нормі законодавцем
визначено особу яка звільняється від
сплати єдиного внеску, як особу, що
здобула статус пенсіонера за віком,
вказана норма не виключає осіб, які
досягли пенсійного віку, тобто є
пенсіонерами за віком, проте, отримують
пенсію по втраті годувальника, з кола
осіб, що звільняються від сплати
єдиного внеску.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку що особа не має
право на отримання цієї пільги, в разі
отримання інших видів пенсій
(наприклад - по втраті годувальника),
тільки за умови не досягнення
пенсійного віку, за виключенням осіб,
які не досягли пенсійного віку, але
отримують пенсію за віком на пільгових
умовах.

Тому позивач у вересні 2007 року набула
статус пенсіонером "за віком", по
досягненню нею загального пенсійного
віку, скористалась наданим їй правом
обирати вид пенсійного забезпечення та
перейшла на пенсію по втраті
годувальника, при цьому, статус
"пенсіонера за віком" позивач не
втратила, оскільки умовою такого
переходу законом визначено набуття
права на пенсію за віком на загальних
підставах, та відповідно до ч.4 ст.4
Закону № 2464, підлягає звільненню від
сплати єдиного внеску з серпня 2011 року.

Таким чином, відповідач, приймаючи
спірну вимогу діяв не на підставі, не у
межах повноважень та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України і безпідставно нарахував
позивачці з серпня 2011 року суму єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 8658,71
грн. та протиправно виніс вимогу від
09.08.2013 року № Ф-622 про сплату вказаної
суми.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги в частині скасування
вимоги Управління Пенсійного фонду
України в місті Шахтарську та
Шахтарському районі Донецької області
№ Ф-622 від 09.08.2013 року.

В частині відмови в задоволенні
позовних вимог про визнання
протиправними дій відповідача щодо
винесення спірної вимоги рішення суду
першої інстанції не оскаржувалось,
тому колегія суддів на підставі ч.1 ст.195
КАС України зазначає, що в цій частині
судове рішення не є предметом
апеляційного розгляду.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції надана правильна правова
оцінка спірним правовідносинам та
постанова прийнята з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 24, 117, 118, 167,
184, 195, 197, 198, 199, 202, 207, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х
В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в місті
Шахтарську та Шахтарському районі
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 25
листопада 2013 р. у справі № 805/13848/13-а -
залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 10 вересня
2013 р. у справі № 805/13848/13-а - залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції за наслідками перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення копій особам, які
беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
А.В. Гайдар

Судді:
Р.Ф. Ханова

М.М.Яковенко