Справа № 808/8607/13-а
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2013-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2013 року 15:15Справа №
808/8607/13-а м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі: головуючого судді
Татаринова Д.В., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Мелітопольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області про визнання
протиправною та скасування вимоги про
сплату боргу з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування,

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2013 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
ОСОБА_1 (далі - позивач) до
Мелітопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області (далі - відповідач), в якому
позивач просить суд визнати
протиправною та скасувати вимогу
відповідача про сплату боргу (недоїмки)
з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування № Ф-1 від 07
жовтня 2013 року на суму 1 194 гривні 03 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що він є підприємцем, який
обрав спрощену систему оподаткування,
а також пенсіонером за віком, який
отримує пенсію відповідно до закону.
Позивач стверджує, що в силу положень
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» він
звільнений від сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, тому вимога
органу доходів і зборів про сплату
недоїмки за єдиним внеском є
незаконною і підлягає скасуванню.

У судове засідання представник
позивача не з'явився. До суду подав
клопотання про розгляд справи за його
відсутністю, за наявними у матеріалах
справи доказами. Позовні вимоги
підтримує у повному обсязі та просить
суд їх задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове
засідання. Про місце, час та дату
судового засідання повідомлений
належним чином 14 листопада 2013 року, що
підтверджується підписом
уповноваженої особи відповідача на
поштовому повідомленні. Про причину
неприбуття у судове засідання суд не
повідомлено.

Відповідно до частин 4 та 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) у разі
неприбуття відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Керуючись приписами статті 41 КАС
України, суд розглянув справу на
підставі наявних доказів, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Вивчивши матеріали адміністративного
позову, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 є громадянином України, який
постраждав внаслідок Чорнобильської
катастрофи (посвідчення від 23 грудня 1992
року серії НОМЕР_1, категорія 2).

З липня 2011 року ОСОБА_1 є пенсіонером
(пенсійне посвідчення від 05 вересня 2011
року серії НОМЕР_2 та довідка УПФУ у м.
Мелітополі Запорізької області від 30
жовтня 2013 року), як особа, визнана
потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС,
отримав право на пенсію за віком із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Крім того, ОСОБА_1 є фізичною
особою-підприємцем, зареєстрований 28
листопада 1996 року Виконавчим комітетом
Мелітопольської міської ради
Запорізької області, є платником
податків, який обрав спрощену систему
оподаткування шляхом сплати єдиного
податку (дата (період) обрання
спрощеної системи оподаткування - 01
січня 2012 року).

У жовтні 2013 року Мелітопольська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області визначила
позивачу зобов'язання зі сплати
єдиного внеску у сумі 1 194,03 грн. та
надіслала йому вимогу від 07 жовтня 2013
року № Ф-1 про сплату недоїмки у
вказаній сумі.

Не погоджуючись з вказаною вимогою,
позивач звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування в Україні,
відносини, що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування,
регулюються Законом України від 09
липня 2003 року № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а також Законом України
від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про
пенсійне забезпечення».

Процедура нарахування і сплата єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування
страхувальниками, визначеними Законом
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», нарахування і
сплата фінансових санкцій, стягнення
заборгованості зі сплати страхових
коштів органами доходів і зборів
визначається Інструкцією про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 09 вересня 2013
року № 455, затвердженою наказом
Міністерства доходів і зборів України
від 09 вересня 2013 року № 455,
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України від 19 вересня 2013 року за №
1622/24154.

Відповідно до пункту 2.1 вказаної
Інструкції платниками єдиного внеску є
роботодавці, у тому числі фізичні особи
- підприємці.

Однак, в силу пункту 2.5 Інструкції про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування фізичні особи -
підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Пенсія «за віком» є одним з видів
трудової пенсії, що передбачені
статтею 2 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Розділ ІІ «Трудові пенсії» Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
містить норми, що регулюють питання
набуття права на пенсію за віком.

Так, статтею 12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» встановлено
загальні умови призначення пенсій за
віком, відповідно до яких право на
пенсію за віком мають: чоловіки - після
досягнення 60 років і при стажі роботи
не менше 25 років; жінки - після
досягнення 55 років і при стажі роботи
не менше 20 років.

Водночас, статтями 13 - 22 розділу ІІ
«Трудові пенсії» Закону України «Про
пенсійне забезпечення» врегульовано
особливості набуття права на пенсію за
віком певними категоріями осіб
(працівниками, які набувають права на
пенсію за віком на пільгових умовах за
списками № 1 та № 2; працівниками,
зайнятими на підземних і відкритих
гірничих роботах та в металургії;
громадянами, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи;
багатодітними матерями і матерями
інвалідів з дитинства; інвалідами,
учасниками війни, сім'ями загиблих
(померлих) військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ тощо).

Так, стаття 15 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» містить
відсилочну норму, згідно з якою умови,
норми та порядок пенсійного
забезпечення громадян, які постраждали
від Чорнобильської катастрофи,
визначаються Законом Української РСР
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» або їм
надається право на одержання пенсій на
підставах, передбачених цим Законом.

Аналіз наведених положень Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
дозволяє дійти висновку про те, що
чинне законодавство України
передбачає загальні умови набуття
особами права на пенсію, а також
допускає існування особливостей для
певних категорій громадян (існування
загальних і спеціальних норм).

Нормами іншого законодавчого акта -
Закону України від 09 липня 2003 року №
1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» також визначено
умови призначення пенсії за віком.

Так, відповідно до статті 26 Закону
України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення чоловіками 60 років, жінками
- 55 років та наявності страхового стажу
не менше п'яти років (у редакції, що
діяла на 26 липня 2011 року, тобто на
момент набуття позивачем права на
пенсію за віком).

Водночас, в силу положень статті 55
Закону України № 796-XII від 28 лютого 1991
року «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»:
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які працювали у
зоні відчуження з моменту аварії до 1
липня 1986 року незалежно від кількості
робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31
грудня 1986 року - не менше 5 календарних
днів - 10 років; які працювали у 1987 році у
зоні відчуження не менше 14 календарних
днів - 8 років; які працювали з 1 липня 1986
року по 31 грудня 1986 року у зоні
відчуження від 1 до 5 календарних днів, у
1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у
1988 році - не менше 30 календарних днів, на
діючих пунктах санітарної обробки
населення і дезактивації техніки або
їх будівництві - не менше 14 календарних
днів у 1986 році - 5 років.

Норми усіх перелічених законодавчих
актів є чинними і сукупно утворюють
правове регулювання відносин з приводу
набуття особами права на пенсію за
віком в Україні.

Системний аналіз статей 2, 15 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»,
статті 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», статті 55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» дозволяє
дійти висновку, що особи, які працювали
або проживали на територіях
радіоактивного забруднення та
отримали право на пенсію за віком із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», належать до
кола осіб, які отримали право на пенсію
за віком як різновиду трудової пенсії.

Суд також звертає увагу на те, що
положення пункту 2.5 Інструкції про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування фізичні особи -
підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу,
поширюються на усіх пенсіонерів за
віком або інвалідів.

Жодних обмежень для осіб, які набували
права на пенсію за віком або визнані в
установленому порядку інвалідами у
минулому і на підставі різних
законодавчих актів, положення
Інструкції про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» не
встановлюють.

Громадяни України, які в установленому
законом порядку набули певних прав і
керуються у своїх відносинах з
державою нормами чинного
законодавства, діють правомірно, адже
спираються на довіру до держави і
принцип правової визначеності.
Існування законодавчих актів, які, на
думку уповноважених органів державної
влади, по різному регулюють одні й ті ж
питання, не повинно негативно впливати
на зміст громадянських прав.
Протилежний підхід, відповідно до яких
норми певних законів мають
ігноруватися громадянами, є шкідливим
для правопорядку, а визнання за
громадянами певних прав в залежності
від того, в який час і на підставі якого
законодавчого акта вони їх набули, не
відповідає принципу рівності усіх
перед законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку (ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Частиною 1 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

У відповідності до вимог ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень.

В даній справі судом встановлено, що
позивач є фізичною особою -
підприємцем, яка перебуває на
спрощеній системі оподаткування, і
належить до кола осіб, які отримують
пенсію за віком.

Це означає, що ОСОБА_1 є звільненим від
сплати за себе єдиного соціального
внеску, таким чином, вимога органу
доходів і зборів щодо сплати недоїмки
за єдиним внеском на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є незаконною і
підлягає скасуванню судом.

За наведених обставин позов підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7-12, 86, 158-163 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визати протиправною та скасувати
вимогу Мелітопольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області про сплату боргу
(недоїмки) з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 07 жовтня 2013
року № Ф-1 на суму 1 194,03 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк (з
дня отримання копії постанови)
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Д.В. Татаринов.