Справа № 818/7684/13-а
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 р.Справа № 818/7684/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Всеукраїнської громадської
організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України" на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
05.11.2013р. по справі № 818/7684/13-а

за позовом Всеукраїнської
громадської організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України"

до Ректора Сумського державного
університету Васильєва Анатолія
Васильовича

про визнання дій протиправними,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Всеукраїнська громадська
організація "Комітет
конституційно-правового контролю
України", звернувся до суду із
адміністративним позовом до ректора
Сумського державного університету
Васильєва Анатолія Васильовича, в
якому просить суд визнати
протиправними дії відповідача, що
полягають у наданні неповної
інформації на запит позивача.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що відповідачем, як розпорядником
інформації, в порушення ст. 14 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації", направлена відповідь на
запит Управління контролю державних
органів та закладів сфери освіти і
науки про надання інформації від 06.03.2013
року, в якій зазначено, що частина
документів, про які йдеться у запиті,
знаходиться у вільному доступі на
офіційному сайті університету і займає
великі об'єми на паперових носіях (147
сторінок), у зв'язку з чим для отримання
копій таких документів згідно п.2 ст.21
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» та Наказу
ректора СумДУ від 28.07.2011 року №616-І «Про
доступ до публічної інформації»
запитувач інформації зобов'язаний
відшкодувати фактичні витрати на їх
копіювання та друк. Разом з тим, на
думку позивача, посилання відповідача
на те, що інформація внаслідок її
великого обсягу може бути отримана на
офіційному веб-сайті вищого начального
закладу є неправомірною відмовою у
наданні відповіді на запит у розумінні
положень ч. 2 ст. 22 Закону України "Про
доступ до публічної інформації».

За наслідками розгляду справи в
порядку скороченого провадження
постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 05.11.2013 року
в задоволенні адміністративного
позову було відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 05.11.2013 року та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального права,
зокрема на порушення ч.2 ст. 29 Закону
України «Про інформацію», п. 2 ч. 1 ст. 4, п.
2 ч. 1 ст. 5, ч. 6 ст. 14, ч. 1 ст. 20, ч. 2 та ч. 5 ст.
22 Закону України "Про доступ до
публічної інформації", що призвело до
неправильного вирішення справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов до неправомірного висновку про
те, що діями відповідача не було
порушено встановлених законом прав та
інтересів позивача у сфері
публічно-правових відносин.

Відповідач правом надання письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
скористався.

У відповідності до положень п.3 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) справа
підлягає розгляду в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що 06.03.2013 року Управління
контролю державних органів та закладів
сфери освіти і науки - структурний
підрозділ Всеукраїнської громадської
організації «Комітет
конституційно-правового контролю
України» звернулось до відповідача із
письмовим запитом на отримання
інформації №227/1-13, в якому просило
надати належним чином засвідчені
копії: Статуту ВНЗ; свідоцтва про
реєстрацію ВНЗ; довідки про включення
ВНЗ до Державного реєстру ВНЗ України з
додатками; ліцензії ВНЗ та додатка до
неї; довідки з ЄДРПОУ; Правил прийому до
ВНЗ у 2013 р.; Положення про приймальну
комісію ВНЗ; наказу про затвердження
складу приймальної комісії ВНЗ; плану
роботи та графіку засідань приймальної
комісії ВНЗ; дислокації приміщень, які
задіяні для підготовки та проведення
прийому абітурієнтів до ВНЗ;
встановлення квот прийому до ВНЗ
різних категорій осіб (а.с.11).

Листом від 29.03.2013 року №04/04-06/1349 «Щодо
надання інформації про ВНЗ» відповідач
надав частину витребуваних документів
(копії свідоцтва про реєстрацію ВНЗ;
довідки про включення ВНЗ до
Державного реєстру ВНЗ України з
додатками; довідки з ЄДРПОУ; наказу про
затвердження складу приймальної
комісії ВНЗ; плану роботи та графіку
засідань приймальної комісії ВНЗ) та
повідомив, що решта документів, про які
йдеться у запиті (Статут ВНЗ; ліцензія
ВНЗ та додатки до неї; Правила прийому
до ВНЗ у 2013 році, а також Положення про
приймальну комісію ВНЗ) знаходиться у
вільному доступі на офіційному сайті
університету і займає великі об'єми на
паперових носіях (147 сторінок), у зв'язку
з чим університет надає посилання на їх
електронні копії на відповідних
веб-сторінках. Для отримання паперових
копій вище перелічених документів
згідно п.2 ст.21 Закону України «Про
доступ до публічної інформації» та
Наказу ректора СумДУ від 28.07.2011 року
№616-І «Про доступ до публічної
інформації» запитувач інформації
зобов'язаний відшкодувати фактичні
витрати на копіювання та друк. Також у
відповіді на запит відповідач
роз'яснив, що позивач може звернутися
до Міністерства освіти і науки України
відповідно до п.23.2 Умов прийому до
вищих навчальних закладів України у 2013
році, затвердженого наказом
Міністерства 05.11.2012 р. №1244, з заявою про
надання права вести спостереження за
роботою приймальної комісії інституту
(а.с.12).

Позивач, вважаючи що надана
відповідачем відповідь на запит про
отримання публічної інформації є
неповною, звернувся до суду із даним
позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що під час судового розгляду не
було встановлено факту порушення
відповідачем прав та законних
інтересів позивача на отримання
публічної інформації, які передбачені
Законом України «Про доступ до
публічної інформації».

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про
доступ до публічної інформації"
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

У відповідності до вимог ст. 5 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" доступ до інформації
забезпечується шляхом її оприлюднення
у засобах масової інформації (в
офіційних друкованих виданнях, на
офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет,
на інформаційних стендах та будь-яким
іншим способом) та через надання
інформації за запитами на інформацію.

Положеннями статті 12 Закону України
від 13.01.2011р. №2939-VI передбачено, що
суб'єктами відносин у сфері доступу до
публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні,
юридичні особи, об'єднання громадян без
статусу юридичної особи, крім суб'єктів
владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти,
визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або
відповідальна особа з питань запитів
на інформацію розпорядників
інформації.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 13
Закону України "Про доступ до публічної
інформації" розпорядниками інформації
для цілей цього Закону визнаються
особи, якщо вони виконують делеговані
повноваження суб'єктів владних
повноважень згідно із законом чи
договором, включаючи надання освітніх,
оздоровчих, соціальних або інших
державних послуг, - стосовно
інформації, пов'язаної з виконанням
їхніх обов'язків.

Як було встановлено судом першої
інстанції та знайшло своє
підтвердження під час апеляційного
перегляду, Сумський державний
університет є вищим навчальним
закладом державної форми власності.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про вищу освіту", вищий навчальний
заклад державної форми власності як
вищий навчальний заклад, заснований
державою, що фінансується з державного
бюджету і підпорядковується
відповідному центральному органу
виконавчої влади.

Згідно з частиною 2 статті 21 Закону
України "Про вищу освіту" власник
делегує свої повноваження керівникові
вищого навчального закладу. А
відповідно до статті 32 Закону України
"Про вищу освіту" безпосереднє
управління діяльністю вищого
навчального закладу здійснює його
керівник - ректор.

З огляду на вищезазначені норми права
та встановлені обставини справи,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що відповідач є розпорядником
інформації в розумінні статті 13 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації".

До обов'язків розпорядників
інформації, зокрема, віднесено
надавати достовірну, точну та повну
інформацію, а також у разі потреби
перевіряти правильність та
об'єктивність наданої інформації
(пункт 6 частини 1 статті 14 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації").

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації" запит на інформацію - це
прохання особи до розпорядника
інформації надати публічну інформацію,
що знаходиться у його володінні.

Виходячи з наведених норм
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що під запитом на інформацію
слід вважати прохання надати відомості
та/або дані, які перебувають у
володінні розпорядників публічної
інформації, що відображені та
задокументовані будь-якими засобами та
на будь-яких носіях.

Згідно з пунктом третім частини 5
статті 19 Закону України "Про доступ до
публічної інформації" запит на
інформацію має містити серед іншого
загальний опис інформації або вид,
назву, реквізити чи зміст документа,
щодо якого зроблено запит, якщо
запитувачу це відомо.

Аналізуючи зміст запиту на інформацію
№227/1-13 від 06.03.2013 року колегія суддів
дійшла висновку, що він не містить у
собі прохання надати конкретну
публічну інформацію (відомості або
дані), а лише є проханням надіслати
належним чином засвідчені копії
документів. У запиті не наведено, яка
саме публічна інформація була
необхідна позивачу та містилася у
витребуваних документальних джерелах
інформації.

За таких обставин вищенаведений лист
не є належним чином оформленим запитом
про надання інформації у розумінні
Закону України "Про доступ до публічної
інформації", що виключає обов'язок
відповідача в його задоволенні, згідно
пункту 4 частини 1 статті 22 вказаного
Закону.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що як було
встановлено під час судового розгляду
та не заперечувалось відповідачем, ВГО
"Комітет конституційно-правового
контролю України" належить до
суб'єктів, які мають право запитувати
інформацію в порядку п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону
України "Про доступ до публічної
інформації".

Як вбачається із наявної в матеріалах
справи копії Статуту ВГО "Комітет
конституційно-правового контролю
України", виключно голова комітету
наділений правом діяти від імені
Комітету без довіреності, представляти
інтереси Комітету в його відносинах з
іншими юридичними особами та фізичними
особами, державними та іншими органами
і організаціями (п.8.3.20 Статуту).

В свою чергу, запит на інформацію №227/1-13
від 06.03.2013 року було направлено
Управлінням контролю державних
органів та закладів сфери освіти і
науки, як структурним підрозділом ВГО
"Комітет конституційно-правового
контролю України" за підписом
керівника - Снігир Т.

Згідно Положення "Про управління
контролю державних органів та закладів
сфери освіти і науки Всеукраїнської
громадської організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України", Управління контролю
державних органів та закладів сфери
освіти і науки є
консультативно-дорадчим структурним
підрозділом ВГО "Комітет
конституційно-правового контролю
України".

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що Управління
контролю державних органів та закладів
сфери освіти і науки не є самостійним
суб'єктом відносин у сфері доступу до
публічної інформації в силу статутної
організації позивача.

Доказів наявності у начальника
Управління контролю державних органів
та закладів сфери освіти і науки
повноважень діяти від імені ВГО
"Комітет конституційно-правового
контролю України", зокрема, права
підпису запиту на інформацію №227/1-13 від
06.03.2013 року, матеріали справи не містять
та позивачем під час розгляду справи
надано не було.

Отже, управління не є самостійним
суб'єктом відносин у сфері доступу до
публічної інформації в силу статутної
організації діяльності позивача, що
дає колегії суддів підстави для
висновку, що запит на інформацію №227/1-13
від 06.03.2013 року був поданий особою, що не
належить до запитувачів публічної
інформації, визначених у статті 12
Закону України "Про доступ до публічної
інформації".

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів погоджується з висновками сулу
першої інстанції щодо відсутності у
відповідача передбаченого законом
обов'язку для надання відповіді на
запит на інформацію №227/1-13 від 06.03.2013
року.

В свою чергу, колегія суддів зауважує,
що відповідач, не маючи встановленого
обов'язку на надання витребуваної
інформації, не лише надав частину
витребуваних документів (копії
свідоцтва про реєстрацію ВНЗ; довідки
про включення ВНЗ до Державного
реєстру ВНЗ України з додатками;
довідки з ЄДРПОУ; наказу про
затвердження складу приймальної
комісії ВНЗ; плану роботи та графіку
засідань приймальної комісії ВНЗ), а
також роз'яснив, необхідність
відшкодування витрат на їх копіювання
та друк у зв'язку з тим, що обсяг
документів, що підлягає виготовленню,
займає більш як 10 сторінок (147 сторінок
у даному випадку). При цьому, позивачу
були надані чіткі посилання, як на
норми п.2 ст.21 Закону України «Про
доступ до публічної інформації», так і
на Наказ ректора СумДУ від 28.07.2011 року
№616-І «Про доступ до публічної
інформації», розміщений на веб-сайті
університету.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції з приводу відсутності в діях
відповідача порушення прав та законних
інтересів позивача на отримання
публічної інформації, які передбачені
Законом України «Про доступ до
публічної інформації».

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У відповідності до ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу,
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем,
як під час розгляду справи у суді
першої інстанції так і під час її
апеляційного перегляду, не було надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження того, що вищезазначеними
діями відповідача було порушено права
та охоронювані законом інтереси
позивача у сфері публічно-правових
відносин.

В свою чергу, відповідачем, як суб'єктом
владних повноважень було доведено про
правомірність власних дій.

Натомість, відповідач, будучі суб'єктом
владних повноважень та заперечуючи
проти позову, довів правовірність
власних дій.

З огляду на встановлені під час
розгляду справи обставини, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції щодо
необґрунтованості заявлених позовних
вимог.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Сумського окружного адміністративного
суду від 05.11.2013 року по справі №818/7684/13-а
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст.
197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Всеукраїнської
громадської організації "Комітет
конституційно-правового контролю
України" залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 05.11.2013р. по
справі № 818/7684/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Бенедик А.П.Судді
Бегунц А.О. Калиновський В.А.