Справа № 808/6971/13-а
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2013-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2013 року 16:40Справа № 808/6971/13-а
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сіпаки А.В.,

при секретарі судового засідання
Горбовій І.С.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Проценко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3

до Запорізької митниці Міндоходів

до Головного управління Державної
казначейської служби України у
Запорізькій області

про скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі
позивач) звернувся до Запорізького
окружного адміністративного суду із
позовом до Запорізької митниці
Міндоходів (далі відповідач,
Запорізька митниця), Головного
управління Державної казначейської
служби України у Запорізькій області, в
якому просить суд скасувати рішення
відповідача про коригування митної
вартості №112050000/2013/000485/2 від 11.06.2013 та
стягнути з Державного бюджету України
надмірно сплачену суму податку на
додану вартість в розмірі 227193 грн. 03
коп.

Позивач вважає у позові, що в даному
випадку митний орган безпідставно
прийняв рішення про коригування митної
вартості товару, яким застосував
шостий (резервний) метод визначення
митної вартості, оскільки під час
здійснення митного оформлення товару -
абрикос сушений без кісточки
промислового типу - та протягом дії
гарантійних зобов'язань, позивач подав
до Запорізької митниці всі необхідні
документи на підтвердження заявленої
митної вартості товару за першим
методом (за ціною контракту).

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив суд задовольнити позов у
повному обсязі. Обґрунтовуючи свою
позицію, представник позивача надав
пояснення, аналогічні викладеним у
позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
просив відмовити позивачу у
задоволенні позову. Під час надання
суду пояснень та у своїх письмових
запереченнях представник відповідача
зазначив, що у даному випадку митний
орган цілком правомірно прийняв
рішення про коригування митної
вартості товару, яким застосував
шостий (резервний) метод, оскільки
позивач не надав достатніх документів,
які б підтверджували обраний ним
перший метод визначення митної
вартості товару (за ціною контракту).

Вислухав пояснення представників
сторін та дослідивши матеріали справи
суд встановив наступне.

01 лютого 2013 року між позивачем
(покупець) та компанією «ALISIK TARIM URUNLERI
TURIZM NAKLIYE INS.GIDA MADDESI SAN.TIC.LTD.STI» (продавець)
укладено зовнішньоекономічний
контракт №31. Згідно специфікації №1 до
цього контракту, продавець був
зобов'язаний поставити, а покупець
(позивач) прийняти та оплатити товар -
абрикос сушений без кісточок
промислового типу: врожай 2012 року, у
кількості 44 МТ, за ціною 1250 доларів
США/МТ.

З метою митного оформлення товару в
режимі імпорт, 03.06.2012 позивачем до
митного посту митного органу була
подана декларація митної вартості
№112050000/2013/013428.

Разом із цією декларацією, на
підтвердження заявленої митної
вартості товару, позивач надав митному
органу наступні документи: картка
обліку особи, яка здійснює операції з
товарами від 17.10.2012 № 112/2012/0000126;
міжнародні автомобільні накладні (CMR)т
від 01.06.2013 №№ 153961, 575/2; коносамент (Bill of
Landing) від 15.05.2013 № 300036168; платіжний
документ, що підтверджує вартість
товару лист від 24.05.2013 № 171/17-08; інвойс
від 08.05.2013 № 75952; пакувальний лист від
08.05.2013 зовнішньоекономічний контракт
№31 від 26.03.2013 та специфікація №1 до
цього контракту; дозволи різних видів
супутнього контролю; фіто санітарний
сертифікат від 08.05.2013 № EC/TR A2011564;
сертифікат про походження товару від
10.05.2013 № J 0434859; сертифікат якості від
19.04.2013; платіжне доручення, що
підтверджує сплату митних платежів від
27.05.2013 № 238.

03.06.2013 відповідачем, із посиланням на
ст. 53 МК України, у позивача шляхом
здійснення відповідного запису на
зворотному боці декларації митної
вартості товару витребувані додаткові
документи, а саме: виписка з
бухгалтерської документації; каталоги,
специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими організаціями, та/або
інформацію біржових організацій про
вартість товару або сировини, копію
експортної декларації країни
відправлення.

06 червня 2013 року позивач на вимогу
митного органу від 03.06.2013 надав йому
додаткові документи, які підтверджують
заявлену митну вартість товару та
обраний метод її визначення, а саме:
виписку по взаєморозрахункам з
контрагентом, станом на 01.06.2013;
прайс-лист виробника товару датований
березнем 2013 року з перекладом;висновок
ДП «Держзовнішінформ» від 03.06.2013 № 11/505;
копію митної декларації країни
відправлення (Туреччина) за № 0810832.

Окрім того, під час проведення між
відповідачем та позивачем письмової
консультації, а позивачем була надана,
копія митної декларації №112050000/2013/004832
від 11.03.2013 на аналогічний товар, імпорт
якого був здійснений у 2013 році по
ідентичним умовам поставки на рівні 1,275
доларів США за 1 кг.

Незважаючи на подані позивачем
документи на підтвердження заявленої
ним митної вартості товару, відповідач
11.06.2013 прийняв рішення про коригування
митної вартості товару №112050000/2013/000485/2
від 11.06.2013, яким визначив митну вартість
товару за шостим (резервним) методом, із
розрахунку 4,48 доларів США за 1 кг.
Джерелом коригування митної вартості
товару за шостим (резервним) методом
митний орган визначив митну декларацію
№110070000/2013//308463 від 17.05.2013 та №
80710000/2013/25905.

На підтвердження заявленої митної
вартості товару, позивач також
додатково надав відповідачу: лист ДП
«Держзовнішінформ» від 12.06.2013 за №
11/505-1-1, виписка з бухгалтерської
документації по кор.. рахунку 3712 станом
на 01.06.2013.

З'ясував обставини справи та
перевіривши їх доказами суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги слід
задовольнити повністю з огляду на
наступне.

Загальні положення щодо митної
вартості товарів та методи її
визначення врегульовані Митним
кодексом України (далі МК України).

Статтею 49 МК України визначено, що
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 МК України Митна
вартість товарів, що переміщуються
через митний кордон України,
визначається декларантом відповідно
до норм цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 52 МК України заявлення
митної вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

П. 2 ч. 2 ст. 52 МК України встановлено, що
декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані подавати органу доходів і
зборів достовірні відомості про
визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню;

Відповідно до частин 1, 2 ст. 53 МК України
у випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає органу доходів і
зборів документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Згідно ч. 2 ст. 54 МК України контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 54 МК України
орган доходів і зборів з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право у випадках, встановлених цим
Кодексом, письмово запитувати від
декларанта або уповноваженої ним особи
встановлені статтею 53 цього Кодексу
додаткові документи та відомості, якщо
це необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Згідно ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) такі
додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини

Частинами 1-3 ст. 54 МК України
передбачено, що контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно ч. 6 ст. 54 МК України Орган
доходів і зборів може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і
зборів документально підтвердженої
офіційної інформації органів доходів і
зборів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Згідно ч. 1 ст. 55 МК України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
органом доходів і зборів у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо органом доходів і
зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Частиною 2 цієї статті визначено, що
прийняте органом доходів і зборів
письмове рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів має
містити:

1) обґрунтування причин, через які
заявлену декларантом митну вартість не
може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у
тому числі щодо числових значень
складових митної вартості, митної
вартості ідентичних або подібних
(аналогічних) товарів, інших умов, що
могли вплинути на ціну товарів), яка
призвела до виникнення сумнівів у
правильності визначення митної
вартості та до прийняття рішення про
коригування митної вартості, заявленої
декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана органом
доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення
митної вартості товарів, скоригованої
органом доходів і зборів, та фактів, які
вплинули на таке коригування;

5) інформацію про:

а) право декларанта або уповноваженої
ним особи на випуск у вільний обіг
товарів, що декларуються:

у разі згоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування митної вартості товарів -
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю, визначеною органом
доходів і зборів;

у разі незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю товарів та надання гарантій
відповідно до розділу Х цього Кодексу в
розмірі, визначеному органом доходів і
зборів відповідно до частини сьомої
цієї статті;

б) право декларанта або уповноваженої
ним особи оскаржити рішення про
коригування заявленої митної вартості
до органу вищого рівня відповідно до
глави 4 цього Кодексу або до суду.

Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Відповідно до ч. 2 цієї статті основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Частиною 3 ст. 57 МК України встановлено,
що кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 58 МК України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Частиною 3 цієї статті визначено, що у
разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 318 МК України, митний
контроль передбачає виконання
органами доходів і зборів мінімуму
митних формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи

Аналіз положень ч. 3 ст. 53, частин 2,4-6 ст.
54, ст. 58 МК України надає підстави для
висновку про те, що митний орган при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості
зобов'язаний перевірити складові
частини числового значення митної
вартості, правильності розрахунку,
здійсненого декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 МК України.

При цьому митний орган має право
відійти від наведених вище
законодавчих обмежень, пов'язаних з
перевіркою основного переліку
документів, які не підтверджують митну
вартість товарів та витребувати від
декларанта додаткові документи лише у
тому випадку, якщо надані декларантом
документи містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або ці документи не
містять всіх відомостей щодо ціни,
тобто не дозволяють митному органу
законно здійснити визначений законом
мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

У якості причини неможливості
визнання заявленої декларантом митної
вартості товару у спірному рішенні
відповідачем зокрема зазначено те, що
подані до митного оформлення товару
документи не містять всіх даних,
відповідно до обраного декларантом
методу, однак ані у рішенні, ані у
представником відповідача під час
судового розгляду справи не зазначено,
яких саме даних не містять подані
документи. Друга причина, вказана
відповідачем у спірному рішенні -
наявність розбіжностей у поданих
документах. З цього приводу суд
зазначає, що зазначені у цій частині
спірного рішення розбіжності по суті
не є розбіжностями, оскільки не містять
суперечностей з іншими поданими
позивачем документами та не впливають
на можливість або неможливість
перевірки числового значення
заявленої митної вартості товару.

Крім того, у спірному рішенні
відповідач у якості причини
неможливості визначення митної
вартості за першим методом зазначив
про те, що використані декларантом
відомості не підтверджені
документально, не визначені
достовірно. Декларантом не подано
документи, які підтверджують митну
вартість.

З цього приводу суд зазначає, що
по-перше, відповідачем у рішенні жодним
чином не зазначено, у зв'язку з якими
фактичними обставинами відповідач
дійшов вищезазначеного висновку,
по-друге, відповідачем у спірному
рішенні не зазначено про наявність
застережень, щодо застосування
першого методу, визначених у частині
першій статті 58 МК України та/або про
наявність зауважень до розрахунку,
здійсненого декларантом, оскільки саме
ці обставини згідно вимог ч. 2 ст. 54 МК
України підлягають з'ясуванню митним
органом під час контролю правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції).

Також суд звертає увагу на той факт, що
у спірному рішенні відповідач спочатку
зазначає про наявність у митного
органу інформації про митну вартість
подібних товарів на рівні 4,3473 дол. США
за кг, що призвело до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості товарів та до
прийняття рішення про корегування
митної вартості, заявленої
декларантом, але разом з цим відповідач
у тому ж рішенні зазначає далі про не
можливість застосування методу
визначення митної вартості за ціною
щодо подібних (аналогічних) товарів у
зв'язку з відсутністю у декларанта
відповідних даних. Тобто або у митного
органу була наявна інформація про
вартість подібних товарів, що призвело
до сумніву і в цьому випадку в порядку
черговості митну вартість слід було
визначати за третім методом, або якщо
така формація у митного органу
відсутня, то не було і підстав для
виникнення сумнівів.

Щодо позовної вимоги відносно
стягнення з Державного бюджету України
надмірно сплачену суму податку на
додану вартість в розмірі 227193 грн. 03
коп., суд повідомляє наступне.

Згідно із ч. 1, 3 ст.. 301 МКУ повернення
помилково та/або надміру сплачених сум
митних платежів здійснюється
відповідно до Бюджетного та
Податкового кодексів України.
Помилково та/або надміру зараховані до
державного бюджету суми митних
платежів повертаються з державного
бюджету в порядку, визначеному
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну політику у сфері фінансів.

Відповідно до п.п. 5, 7 п. 4 Указу
Президента України від 13.04.2011 № 460/2011
повернення коштів з державного бюджету
здійснюється Казначейством України
лише у випадку безспірного списання
коштів державного бюджету та місцевих
бюджетів на підставі рішення суду або
повернення коштів, помилково або
надміру зарахованих до бюджету, за
поданням органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету.

Як вбачається з наведених законодавчих
приписів визначальною і єдиною ознакою
та підставою для відшкодування сум
надмірно сплачених податків з бюджету
є подання органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету, а
враховуючи той факт, що позивач не
звертався з таким проханням до митного
органу, а відповідач не надсилав
подання до казначейства, що в цій
частині позовних вимог слід відмовити.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено,
що у справах щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з
метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

З огляду на припис наведеної норми
процесуального права при розгляді
судом спору щодо правомірності дій,
бездіяльності або рішення митного
органу, відповідний орган має
доводити правомірність прийнятого ним
рішення відповідно до вимог
законодавства, чого в даному випадку
відповідачем зроблено не було.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 71, 72, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Скасувати рішення Запорізької митниці
Міндоходів про коригування митної
вартості товарів №112050000/2013/000485/2 від
11.06.2013.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя А.В.
Сіпака