Справа № 2а-10733/08/2170
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/36893/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Суворовському районі
м. Херсона до товариства з обмеженою
відповідальністю "Ампір", третя особа -
Управління Державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Херсонській області про стягнення
несплаченого збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю "Ампір" на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 02 лютого 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2008 року Управління Пенсійного
фонду України в Суворовському районі м.
Херсона звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на
користь позивача недоплаченого збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 3400 грн.

Ухвалою Херсонського окружного
адміністративного суду від 01 березня
2011 неналежного відповідача ОСОБА_3
замінено на належного - ТОВ «Ампір».

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 02 лютого 2012
року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ТОВ «Ампір» звернулося з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Управлінням Пенсійного
фонду України в Суворовському районі м.
Херсона було проведено позапланову
перевірку щодо перерахування збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій при відчужені
нових легкових автомобілів за період з
01 січня 2007 року по 31 березня 2008 року, за
результатами якої складено акт №20 від
09 червня 2008 року, згідно з яким за
результатами перевірки реєстраційних
справ нових легкових автомобілів,
реєстрів МВ РЕР м. Херсона УДАІ по
реєстрації транспортних засобів та
виписок Головного управління
Державного казначейства України у
Херсонській області щодо фактичного
надходження коштів від операцій по
відчуженню легкових автомобілів за
вказаний період, по 300 справам виявлені
розбіжності між сумами збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій при відчужені
нових легкових автомобілів,
зазначеними у квитанціях платників,
які знаходяться у реєстраційних
справах МВ РЕР м. Херсона УДАІ, та
фактичними сумами цього збору, що
надійшли на рахунок УПФУ, й дані по
виявленим розбіжностям наведені у
додатку №2 до акту перевірки.

Обставини сплати ОСОБА_3 вказаного
збору відображені у додатку №2
наступним чином: дата перерахування
коштів - 10 травня 2007 року; підлягало
сплаті та наявна квитанція на дану суму
- 3625 грн.; № платіжного доручення -
2382/з904; ПІБ покупця - ОСОБА_3; назва
банківської установи - ХФ АКБ
"Правекс-Банк"; фактична дата
надходження коштів - 11 травня 2007 року;
фактично надійшло збору - 225грн.;
розбіжність між сумою, що підлягала
сплаті, та сумою, яка фактично надійшла
- 3400грн.

Таким чином, судами попередніх
інстанцій установлено, що з операції
купівлі-продажу легкового автомобіля,
яка проведена між ОСОБА_3 (покупець) і
ТОВ «Ампір» (продавець), збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на відповідний рахунок
Пенсійного фонду України у
передбаченому чинним на той час
законодавством розмірі не надійшов.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що до спірних
правовідносин повинні бути
застосовані положення Закону України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» від 26.06.1997 N
400/97-ВР (далі - Закон №400/97-ВР), як
нормативно-правовий акт вищої
юридичної сили, ніж Порядок №1740.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
такі висновки судів попередніх
інстанцій обґрунтованими з огляду на
наступне.

Збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування статтею 14 Закону України
«Про систему оподаткування» (який діяв
на час виникнення спірних відносин)
віднесено до загальнодержавних
податків і зборів (обов'язкових
платежів).

Статтею 4 цього ж Закону встановлено, що
платниками податків і зборів
(обов'язкових платежів) є юридичні і
фізичні особи, на яких згідно з
законами України покладено обов'язок
сплачувати податки і збори (обов'язкові
платежі).

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про
систему оподаткування» визначено, що
сплата податків і зборів (обов'язкових
платежів) провадиться у порядку,
встановленому цим Законом та іншими
законами України.

Пунктом 7 статті 1 Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» від 26.06.1997р. №400/97-ВР, якою
визначено виключний перелік осіб
-платників збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування,
передбачено, що платниками збору є
юридичні та фізичні особи при
відчуженні легкових автомобілів, крім
легкових автомобілів, якими
забезпечуються інваліди, та тих
автомобілів, які переходять у
власність спадкоємцям за законом.

Колегія суддів погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій,
що юридичний термін "відчуження"
означає передачу майна у власність
іншій особі; один із способів
здійснення власником повноважень
розпорядження.

Таким чином, Закон №400/97-ВР обов'язок по
сплаті збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування при відчуженні
легкових автомобілів покладає саме на
продавця автомобіля.

Разом з тим, пунктом 12 Порядку сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
Постановою КМУ №1740 від 03.11.1998р.,
передбачено, що платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів є підприємства,
установи та організації всіх форм
власності, а також фізичні особи, які
набувають право власності на легкові
автомобілі, тобто покупці.

Відповідно до частини 4 статті 9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Враховуючи суперечності між законом та
підзаконним актом щодо визначення
платника збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з операцій з
відчуження легкових автомобілів, суди
попередніх інстанцій прийшли до
обґрунтованого висновку, що
відповідальною особою за недоплату
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з операції по реалізації
легкового автомобіля є продавець цього
автомобіля, тобто відповідач.

Пунктом 6 статті 2 Закону №400/97-ВР
встановлено, що об'єктом оподаткування
для платників збору, визначених
пунктом 7 статті 1 цього Закону, є
вартість легкового автомобіля.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, розмір збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування, який
повинен був бути сплачений з операції
по реалізації відповідачем ОСОБА_3
вищевказаного легкового автомобіля,
становить 3625 грн., проте від імені
ОСОБА_3 була проведена оплата збору до
Пенсійного фонду в сумі 225 грн.

Докази ж того, що така невідповідність
виникла внаслідок невиконання банком
свого обов'язку по повному
перерахуванню вказаного збору до
Пенсійного фонду в матеріалах справи
відсутні.

Згідно з листами слідчого Управління
УМВС України в Херсонській області в
провадженні цього слідчого органу
знаходиться кримінальна справа №250038-08,
порушена за ч.2 ст.192 КК України по факту
ненадходження до Пенсійного фонду
обов'язкових платежів під час
реєстрації транспортних засобів, які
наведені в акті перевірки №20 від
09.06.2008р., зокрема і факту ненадходження
цих платежів під час реєстрації
транспортного засобу ОСОБА_3, й
досудове слідство по справі триває.

Проте, як правильно вказали суди,
встановлення в рамках зазначеної
кримінальної справи конкретної
фізичної особи, винної у ненадходженні
цього збору до УПФУ в повному обсязі і у
наданні до МРЕВ недостовірних даних
про фактичну його сплату, не звільняє
відповідача від обов'язку забезпечити
повноту сплати цього збору.

Відповідно до Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р.
№1388, державна реєстрація транспортних
засобів проводиться за умови сплати їх
власниками передбачених
законодавством податків і зборів
(обов'язкових платежів), а також
внесення в установленому порядку
платежів за проведення огляду
транспортних засобів, державну
реєстрацію (перереєстрацію), зняття з
обліку, відшкодування вартості бланків
реєстраційних документів та номерних
знаків.

Документами, які підтверджують факт
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), є платіжні документи
банківських установ, через які
проводяться ці платежі - платіжні
доручення, квитанції, тощо.

Діюча в Україні система державної
реєстрації транспортних засобів
дозволяє проводити реєстраційні дії на
підставі наданих платіжних документів
встановленої форми, посвідчених
банківськими установами, про сплату
податків і зборів без встановлення
самого факту надходження цих коштів до
відповідних бюджетів та фондів.
Перевірка підрозділами
Державтоінспекції під час реєстрації
транспортних засобів платіжних
документів на їх справжність, а також
встановлення факту надходження
податків та зборів до відповідних
бюджетів та фондів, законодавством не
передбачена.

Таким чином, задовольняючи позов, суди
першої та апеляційної інстанцій
прийшли до правильного висновку про те,
що факт реєстрації ОСОБА_3 в органах ДАІ
придбаного у відповідача автомобіля не
підтверджує факт сплати в повному
обсязі збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування під час
реєстрації транспортного засобу,
оскільки така реєстрація могла бути
проведена на підставі платіжного
документа про сплату збору до УПФУ без
підтвердження самого факту
надходження цього збору.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Ампір"
залишити без задоволення, а постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2011 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 02 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: