Справа № 127/31318/13-а
Суддя: Борисюк І. Е.
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№2-а/127/1039/13
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2014 року
м.
Вінниця

Суддя Вінницького міського суду
Вінницької області Борисюк І. Е.,
розглянувши у скороченому провадженні
в місті Вінниці адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Управління
пенсійного фонду України в м. Вінниці
про визнання дій протиправними,
бездіяльності та зобов'язання до
вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з
адміністративним позовом до
Управління пенсійного фонду України в
м. Вінниці про визнання дій
протиправними, бездіяльності та
зобов'язання до вчинення дій.

Позов мотивований тим, що в березні 2007
року позивач був звільнений у
відставку з посади судді апеляційного
суду Вінницької області і з цього часу
перебуває на обліку в Управління
пенсійного фонду України в м. Вінниці,
отримуючи щомісячне довічне грошове
утримання в розмірі 4,7 тис. гривень. На
протязі 2008-2009 років, в зв'язку із зміною
заробітної плати працюючих суддів
позивачу збільшувалось щомісячне
довічне грошове утримання
неодноразово, проводилась його
індексація і в даний час воно становить
5,9 тис. гривень. В зв'язку з прийняттям
07.07.2010 року Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» та 08.07.2011
року «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» збільшення та індексація
призначеного позивачу щомісячного
грошового утримання було зупинено.
Правовідносини позивача із
відповідачем виникли в 2007 році, тобто
до прийняття вищезазначених Законів і
повинні регулюватися законодавчими
актами, які діяли на момент виникнення
правовідносин, про що прямо зазначено в
ч. 3 ст. 22 та ч. 1 ст. 58 Конституції
України. Відповідачем безпідставно
відмовлено позивачу у збільшенні
розміру його щомісячного довічного
грошового утримання.

Вище викладене й стало підставою для
звернення позивача до суду із вимогами
про визнання протиправними дій та
бездіяльності відповідача щодо
відмови у збільшенні щомісячного
довічного грошового утримання
позивача; зобов'язання відповідача
здійснити позивачу збільшення його
щомісячного довічного грошового
утримання, виходячи із розміру
заробітної плати працюючого на його
посаді судді згідно довідки
апеляційного суду Вінницької області
від 22.11.2013 року з дня прийняття рішення
Конституційним Судом України, 03.06.2013
року; зобов'язання відповідача
нарахувати та видати позивачу різницю
між раніше нарахованим та збільшеним
щомісячним довічним грошовим
утриманням за період з 03.06.2013 року по
день ухвалення судового рішення.

Ухвалою суду від 26.12.2013 року позовні
вимоги заявлені поза межами
шестимісячного строку звернення до
суду залишені без розгляду.

Відповідачем у десятиденний строк з
дня одержання ухвали суду від 26.12.2013
року та копій документів не було надано
заперечення проти позову та необхідні
документи або заяву про визнання
позову, відповідно до ч.3 ст.183-2 КАС
України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
повідомлені позивачем обставини, суд
прийшов до висновку про задоволення
вимог позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був
звільнений у відставку з посади судді
апеляційного суду Вінницької області і
з 04.07.2006 року перебуває на пенсійному
обліку, отримуючи щомісячне довічне
грошове утримання відповідно до Закону
України «Про статус суддів», який був
чинним на той час.

26.11.2013 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про здійснення
перерахунку довічного грошового
утримання, яке збільшилось у зв'язку із
зміною розміру заробітної плати
відповідно до Закону України «Про
судоустрій і статус суддів».

Однак, листом № 201/я-2 від 10.11.2013 року
Управлінням пенсійного фонду України в
м. Вінниці було відмовлено позивачу у
здійсненні перерахунку довічного
грошового утримання.

У частині першій статті 126 Основного
Закону України закріплено положення,
згідно з яким незалежність і
недоторканість суддів гарантується
Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України, є надання їм за рахунок
держави матеріального і соціального
захисту, до яких, зокрема, відноситься і
щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
передбачених законом гарантій
самостійності судів, незалежності та
правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів
урегульовані Законом України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07 липня
2010 року.

Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», згідно з якою незалежність
судді забезпечується окремим порядком
фінансування та організаційного
забезпечення діяльності судів,
установленим законом, належним
матеріальним та соціальним
забезпеченням судді.

Частиною 1 статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
встановлено, що судді, який вийшов у
відставку, при досягненні пенсійного
віку виплачується пенсія на умовах,
передбачених статтею 37 Закону України
«Про державну службу», або за його
вибором, щомісячне довічне грошове
утримання.

Згідно з ч. 3 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання,
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Частина третя статті 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» у
редакції Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»
втратила чинність, як така, що є
неконституційною, на підставі Рішення
Конституційного Суду № 3-рп/2013 від
03.06.2013 року.

У разі зміни розміру грошового
утримання діючих суддів
Конституційного Суду України
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання.
Перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання здійснюється з
усієї суми заробітної плати діючих
суддів Конституційного Суду України з
дня виникнення права на відповідний
перерахунок (ч. 4 ст. 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до ст. 129 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» суддівська
винагорода складається з посадового
окладу та доплат за вислугу років,
перебування на адміністративній
посаді в суді, науковий ступінь, роботу,
яка передбачає доступ до державної
таємниці.

Таким чином, розмір довічного
грошового утримання безпосередньо
пов'язаний із розміром заробітної
плати суддів відповідних судів.

Законом України «Про судоустрій і
статус суддів» прямо передбачено
проведення перерахунку довічного
грошового утримання суддям у
відставці.

Як зазначив Конституційний Суд України
у мотивувальній частині рішення від 14
грудня 2011 року № 18-рп/2011, щомісячне
довічне грошове утримання судді є
самостійною гарантією незалежності
судді та складовою його правового
статусу. Правова природа щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці та щомісячного грошового
утримання працюючого судді є
однаковою, а самі ці поняття -
однорідними та взаємопов'язаними.
Щомісячне грошове утримання судді,
який, маючи право на відставку,
продовжує працювати на посаді судді,
встановлюється у зв'язку з виконанням
ним своїх обов'язків щодо здійснення
незалежного, неупередженого та
справедливого правосуддя, а щомісячне
довічне грошове утримання судді у
відставці є належним утриманням цього
судді після припинення виконання ним
своїх професійних обов'язків та
особливою формою його соціального
забезпечення. У цьому ж рішенні
Конституційний Суд України вказує про
неможливість звуження змісту та об'єму
гарантій незалежності судців, а
відповідно, матеріального та
соціального забезпечення.

Положеннями ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
регламентується порядок виплати
щомісячного грошового утримування не
тільки суддів Конституційного Суду
України, а всіх суддів у відставці, у
тому числі й суддів, які пішли у
відставку до набрання чинності даного
Закону.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії у часі, а ст. 22
Конституції України встановлено, що
при прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Отже, суд дійшов до висновку, що за
конституційними нормами при
визначенні розміру довічного
грошового утримання позивача як судді
у відставці застосуванню підлягають
положення ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів».

Суд вважає, що посилання відповідача на
відсутність правового регулювання
проведення перерахунків щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці є безпідставними.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про наявність у позивача
права на перерахунок довічного
грошового утримання судді у відставці
у розмірі, встановленому ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів».

Перше, друге, трете речення частини
п'ятої статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» у редакції
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»,
втратили чинність, як такі, що є
неконституційними, на підставі Рішення
Конституційного Суду № 3-рп/2013 від
03.06.2013 року. Проте підлягають
застосуванню перше речення частини
п'ятої статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» в редакції
до змін, внесених Законом України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», а саме: «Пенсія або щомісячне
довічне грошове утримання судді
виплачується незалежно від заробітку
(прибутку), одержуваного суддею після
виходу у відставку»‚ та четверте
речення частини п'ятої статті 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» зі змінами, внесеними Законом
України «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», а саме: «Довічне грошове
утримання суддям виплачується
органами Пенсійного фонду України за
рахунок коштів Державного бюджету
України».

Відповідачем не доведено
правомірності прийнятого рішення про
відмову у перерахунку довічного
грошового утримання судді у відставці -
ОСОБА_1 згідно зі ст. 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів».

Згідно ст. 6 Конституції України органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених цією Конституцією межах
і відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі,
а згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Статтею 64 Конституції України
передбачено, що конституційні права і
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України.
Лише в умовах воєнного або
надзвичайного стану можуть
встановлюватися окремі обмеження прав
і свобод із зазначенням строку дії цих
обмежень.

Згідно ст. 3 Конституції України, права
і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

При вирішенні даної конкретної
справи, суд також керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого зокрема людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями та визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 9
КАС України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, суд прийшов до
висновку, що відповідач, в даному
випадку, не діяв у відповідності до
Конституції України та законів
України, а тому позовні вимоги є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Судом при прийнятті даного рішення,
також, враховано правові позиції
стосовно гарантій незалежності суддів,
викладені Конституційним Судом
України у рішеннях від 20 березня 2002
року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року №
19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005,
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 14
грудня 2011 року № 18-рп/2011, від 3 червня 2013
року № 3-рп/2013.

Визначені Конституцією та законами
України гарантії незалежності суддів є
невід'ємним елементом їх статусу,
поширюються на всіх суддів України та є
необхідною умовою здійснення
правосуддя неупередженим,
безстороннім і справедливим судом.
Такими гарантіями є надання їм за
рахунок держави матеріального
забезпечення (суддівська винагорода,
пенсія, щомісячне довічне грошове
утримання тощо) та надання їм у
майбутньому статусу судді у відставці.
Право судді у відставці на пенсійне або
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією належного здійснення
правосуддя і незалежності працюючих
суддів та дає підстави висувати до
суддів високі вимоги, зберігати довіру
до їх компетентності і
неупередженості. Щомісячне довічне
грошове утримання судді спрямоване на
забезпечення гідного його статусу
життєвого рівня, оскільки суддя
обмежений у праві заробляти додаткові
матеріальні блага, зокрема обіймати
будь-які інші оплачувані посади,
виконувати іншу оплачувану роботу.
Конституційний принцип незалежності
суддів означає, в тому числі,
конституційно обумовлений імператив
охорони матеріального забезпечення
суддів від його скасування чи зниження
досягнутого рівня без відповідної
компенсації як гарантію недопущення
впливу або втручання у здійснення
правосуддя.

Таким чином, конституційний статус
судді передбачає достатнє матеріальне
забезпечення судді як під час
здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Оскільки позивачем не чітко викладені
вимоги позову, які не у повній мірі
захищають порушене право позивача, суд,
на підставі ч. 2 ст. 162 КАС України,
приймає іншу постанову, якою визнає
протиправними дії та бездіяльність
Управління пенсійного фонду України в
м. Вінниці щодо нездійснення
перерахунку та відмови у здійсненні
перерахунку ОСОБА_1 щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці у відповідності до ст. 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» відповідно до нових
умов оплати праці суддів, працюючих на
відповідних посадах; зобов'язує
Управління пенсійного фонду України в
м. Вінниці здійснити ОСОБА_1
перерахунок довічного грошового
утримання судді у відставці у
відповідності до нових умов оплати
праці працюючого судді апеляційного
суду Вінницької області з 25.06.2013 року та
провести позивачу виплату
заборгованості з урахуванням
проведених виплат.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 94 КАС
України, суд присуджує на користь
позивача судовий збір в сумі 68, 82
гривень з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, Законом України
«Про судоустрій і статус суддів», ст.ст.
2, 4, 6-12, 70-72, 86, 94, 159-163, 183-2 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії та
бездіяльність Управління Пенсійного
фонду України в м. Вінниці щодо
нездійснення перерахунку та відмови у
здійсненні перерахунку ОСОБА_1
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці у
відповідності до ст. 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»
відповідно до нових умов оплати праці
суддів, працюючих на відповідних
посадах.

Зобов'язати Управління пенсійного
фонду України в м. Вінниці здійснити
ОСОБА_1 перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці у відповідності до нових
умов оплати праці працюючого судді
апеляційного суду Вінницької області з
25.06.2013 року та провести виплату
заборгованості з урахуванням
проведених виплат.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 68,
82 гривень.

Допустити постанову суду до негайного
виконання.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя: