Справа № 812/10382/13-а
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2014-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 січня 2014 рокуЛуганськ№ 812/10382/13-а

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого-судді: Шембелян
В.С.

при секретарі:
Козловській А.О.

в присутності сторін:

представника позивача:
Домарєвої С.М., Тулупової О.А.

представника відповідача:
Клюєвої О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську
адміністративну справу за позовом
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.Луганську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів до Державного підприємства
«Донбасантрацит» про стягнення
податкового боргу з авансових внесків
з податку на прибуток за рахунок коштів
з розрахункових рахунків у банках у
розмірі 4024282,55 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до Державного
підприємства «Донбасантрацит» про
стягнення податкового боргу з
авансових внесків з податку на
прибуток за рахунок коштів з
розрахункових рахунків у банках у
розмірі 4024282,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідач
зареєстрований виконавчим комітетом
Краснолуцької міської ради 30.04.2003 за
реєстраційним №04051945Ю0010253. Відповідач
взятий на податковий облік у
Спеціалізованій державній податковій
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м.Луганську
01.03.2011 року, про що видана довідка
№24/29-011.

Станом на 31.10.2013 у відповідача лічиться
податковий борг з авансового внеску з
податку на прибуток на суму 4027953,00 грн.,
що виник з нарахованих, але не
сплачених податкових зобов'язань.

ДП «Донбасантацит» було подано
податкову декларацію з податку на
прибуток підприємств за 2012 рік від 11.02.13
№ на суму 48335438,00 грн. та визначено
авансовий внесок за березень - грудень
2013 року у розмірі 4027953 грн. Таким чином,
при подачі податкової декларації з
податку на прибуток підприємств за 2012
рік від 11.02.13 № відповідач
самостійно узгодив суму авансового
внеску з податку на прибуток.

Відповідно до пп.6.2.1 п.6.2 ст. 6 Закону
України від 21.12.2000 №2181-ІІІ «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетом та державними
цільовими фондами» на адресу
відповідача було надіслано першу
податкову вимогу від 11.07.2003 №1/127, та
другу податкову вимогу від 18.08.2003 №2/131.

Враховуючи наявність податкового
боргу, рухоме майно і майнові права
відповідача були передані у податкову
заставу, що підтверджується витягами з
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна від 15.06.2011 №31786777.

У зв'язку з вищенаведеним, позивач
просить стягнути з рахунків ДП
«Донбасантрацит» у банках,
обслуговуючих платника податків
податковий борг з авансового внеску з
податку на прибуток підприємств і
організацій, що перебувають у
державній власності у розмірі 4024282,55
грн.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги у
повному обсязі, суду пояснила наступне.
Витягом з особової картки платника
податків підтверджено, що суму 4027953 грн.
відповідачу нараховано до сплати 30.10.2013
року на підставі декларації з податку
на прибуток № від 11.02.2013 року. У
зв'язку з наявністю переплати за
попередній період, сума простроченого
платежу з авансових внесків з податку
на прибуток на час розгляду справи в
суді складає 4024282,55 грн.

Представник Державного підприємства
«Донбасантрацит» у судовому засіданні
наявність податкової заборгованості з
авансових внесків з податку на
прибуток в сумі 4024282,55 грн. визнав,
пояснив, що борг виник через те, що ДП
«Донбасантрацит» належить до
державного сектору економіки та
підпорядковане Міністерству
енергетики та вугільної промисловості
України. Підприємство виконує державні
замовлення з забезпечення
енергогенеруючих компаній відповідною
ресурсною базою та отримує державну
підтримку на часткове покриття витрат
на собівартість. Такі грошові кошти є
дотаційними цільовими державними
коштами і можуть використовуватись
виключно на ті цілі, що передбачені
«Порядком використання коштів,
передбачених в державному бюджеті для
надання державної підтримки на
часткове покриття витрат на
собівартість продукції». Часткове
недофінансування призводить до
неможливості підприємства своєчасно
та в повному обсязі виплачувати
заробітну плату, здійснювати
загальнообов'язкові платежі до бюджету
та державних цільових фондів, а також
розраховуватись з кредиторами по всіх
договірних зобов'язаннях. У зв'язку з
цим представник відповідача просив суд
встановити порядок виконання судового
рішення шляхом встановлення
розстрочення терміну виконання
погашення заборгованості на 59
календарних місяців, виходячи з
наступного: 25.01.2014 року - 2000,00 грн., з
25.02.2014 року по 25.11.2016 року включно
рівними частинами щомісячно в сумі 1000,00
грн., з 25.12.2016 року по 25.11.2018 року включно
рівними частинами щомісячно в сумі
166178,00 грн. зі сплатою останнього
платежу у листопаді 2018 року у сумі 166188,55
грн.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, розглянувши справу в
межах заявлених позовних вимог і
наданих сторонами доказів, оцінивши
докази відповідно до вимог ст.ст. 69-72
КАС України, суд приходить до
наступного.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України, та принципом
рівності усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що Державне
підприємство «Донбасантрацит» (далі ДП
«Донбасантрацит») є юридичною особою,
зареєстроване Виконавчим комітетом
Краснолуцької міської ради Луганської
області 30 квітня 2003 року за №04051945Ю0010253,
код 32446546 (а.с.6), взято на податковий
облік в Спеціалізованій державній
податковій інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Луганську за № 29 від 13.05.2003 (а.с.8).

01 січня 2011 року набув чинності
Податковий Кодекс України, який
встановлює перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.
Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень
Податкового кодексу України з 01.01.2011
року Закон України "Про порядок
погашення зобовязань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" втративчинність.

Підпунктом 4.1.1. пункту 4.1 статті 4
Податкового кодексу України № 2755-УІ
від 02.12.2010р. (далі - ПКУ) зазначено, що
кожна особа зобов'язана сплачувати
встановлені цим Кодексом, законами з
питань митної справи податки та збори,
платником яких вона є згідно з
положеннями цього Кодексу.

Відповідно до ст.67 Конституції України
від 28.06.1996 № 254к/96-ВР кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.

Строки сплати податкових зобов'язань
встановлені статтею 57 Податкового
кодексу України.

Так, за приписами п. 57.1 ст. 57 Податкового
кодексу України Платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку, передбаченого цим
Кодексом для подання податкової
декларації, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Податковий агент зобов'язаний сплатити
суму податкового зобов'язання (суму
нарахованого (утриманого) податку),
самостійно визначеного ним з доходу, що
виплачується на користь платника
податку - фізичної особи та за рахунок
такої виплати, у строки, передбачені
цим Кодексом.

Судом встановлено, що ДП
«Донбасантацит» було подано податкову
декларацію з податку на прибуток
підприємств за 2012 рік від 11.02.13 №
на суму 48335438,00 грн. та визначено
авансовий внесок за березень - грудень
2013 року та січень-лютий 2014 року в
розмірі 4027953 грн. (арк. справи 17).

Витягом з особової картки платника
податків підтверджено, що суму 4027953 грн.
відповідачу нараховано до сплати 30.10.2013
року на підставі декларації з податку
на прибуток № від 11.02.2013 року. У
зв'язку з наявністю переплати за
попередній період, сума простроченого
платежу з авансових внесків з податку
на прибуток на час розгляду справи в
суді складає 4024282,55 грн. (арк. справи 23).

Відповідно до п.54.1 ст. 54 крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Таким чином, при подачі податкової
декларації з податку на прибуток
підприємств за 2012 рік від 11.02.13 №
відповідач самостійно узгодив суму
авансового внеску з податку на
прибуток.

Відповідно до п.п. 6.2.1. п. 6.2 ст. 6 Закону №
2181 (який був чинним на дату виникнення
спірних правовідносин), у разі коли
платник податків не сплачує узгоджену
суму податкового зобов'язання в
установлені строки, податковий орган
надсилає такому платнику податків
податкові вимоги.

У відповідності до вимог ст. 6 Закону №
2181 уповноваженій особі Державного
підприємства «Донбасантрацит» 14.07.2003
вручено першу податкову вимогу від
11.07.2003 №1/127; у зв'язку з невиконанням
першої податкової вимоги платнику
податків вручено другу податкову
вимогу від 12.08.2003 № 2/131, яку отримано
уповноваженою особою відповідача
18.08.2003. Вказані податкові вимоги у
встановленому законом порядку не
оскаржено та не відкликано (а.с.14-15).

Також, відповідно до статті 8 Закону №
2181 активи боржника передано у
податкову заставу, про що свідчить
витяг про реєстрацію в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна від
15.06.2011 № 31786777 (а.с.20).

Зазначені заходи не призвели до
позитивних результатів, сума боргу в
добровільному порядку відповідачем не
сплачена.

Відповідно до п.п. 20.1.18 Податкового
кодексу України, органи Державної
податкової служби мають право
звертатися до суду щодо стягнення
коштів платника податків, який має
податковий борг, з рахунків у банках,
обслуговуючого такого платника
податків, на суму податкового боргу або
його частини.

Пунктом 38.1 Податкового кодексу України
встановлено, що виконанням податкового
обов'язку визнається сплата в повному
обсязі платником відповідних сум
податкових зобов'язань у встановлений
податковим законодавством строк.

Статтею 95 Податкового кодексу України
передбачено, що орган державної
податкової служби здійснює за платника
податків і на користь держави заходи
щодо погашення податкового боргу
такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання такому платнику
податкової вимоги. Стягнення коштів з
рахунків платника податків у банках,
обслуговуючих такого платника
податків, здійснюється за рішенням
суду, яке направляється до виконання
органам державної податкової служби, у
розмірі суми податкового боргу або
його частини.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд дійшов до висновку, що
в позовній заяві наведені обставини,
які підтверджуються достатніми
доказами, які свідчать про
обґрунтованість позовних вимог.
Докази, подані позивачем підтверджують
обставини, на які позивач посилається
та їх обґрунтування.

Відповідно до статті 136 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідач може визнати
адміністративний позов протягом
всього часу судового розгляду,
зробивши усну заяву. Якщо визнання
адміністративного позову викладено в
адресованій суду письмовій заяві, ця
заява приєднується до справи.

З урахуванням приписів статті 112 КАС
України у разі повного визнання
відповідачем адміністративного позову
і прийняття його судом приймається
постанова суду про задоволення
адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві доводи позивача є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Представник ДП «Донбасантрацит» під
час судового розгляду справи звернувся
з заявою, у якій просив встановити
порядок виконання судового рішення
шляхом встановлення розстрочення
терміну виконання погашення
заборгованості на 59 календарних
місяців, виходячи з наступного: 25.01.2014
року - 2000,00 грн., з 25.02.2014 року по 25.11.2016
року включно рівними частинами
щомісячно в сумі 1000,00 грн., з 25.12.2016 року
по 25.11.2018 року включно рівними
частинами щомісячно в сумі 166178,00 грн. зі
сплатою останнього платежу у листопаді
2018 року у сумі 166188,55 грн.

Представник позивача не заперечував
проти задоволення заяви про
встановлення порядку та строку
виконання рішення у справі, погодився з
графіком погашення заборгованості,
надавши суду письмову заяву.

Матеріалами справи підтверджено, що ДП
«Донбасантрацит» належить до
державного сектору економіки та
підпорядковане Міністерству
енергетики та вугільної промисловості
України. Підприємство виконує державні
замовлення з забезпечення
енергогенеруючих компаній відповідною
ресурсною базою та отримує державну
підтримку на часткове покриття витрат
на собівартість. Такі грошові кошти є
дотаційними цільовими державними
коштами і можуть використовуватись
виключно на ті цілі, що передбачені
«Порядком використання коштів,
передбачених в державному бюджеті для
надання державної підтримки на
часткове покриття витрат на
собівартість продукції». Часткове
недофінансування призводить до
неможливості підприємства своєчасно
та в повному обсязі виплачувати
заробітну плату, здійснювати
загальнообов'язкові платежі до бюджету
та державних цільових фондів, а також
розраховуватись з кредиторами по всіх
договірних зобов'язаннях.

Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України у
разі необхідності спосіб, строки і
порядок виконання можуть бути
визначені у самому судовому рішенні.

Пунктом 100.4 статті 100 Податкового
кодексу України передбачено, що
підставою для розстрочення грошових
зобов'язань або податкового боргу
платника податків є надання ним
достатніх доказів існування обставин,
перелік яких визначається Кабінетом
Міністрів України, що свідчать про
наявність загрози виникнення або
накопичення податкового боргу такого
платника податків, а також
економічного обґрунтування, яке
свідчить про можливість погашення
грошових зобов'язань та податкового
боргу та/або збільшення податкових
надходжень до відповідного бюджету
внаслідок застосування режиму
розстрочення, протягом якого
відбудуться зміни політики управління
виробництвом чи збутом такого платника
податків.

Тобто інститут розстрочення
податкового боргу може бути
застосовано лише у разі наявності
доказів поліпшення економічного стану
боржника у подальшому та наявності
даних про погашення боргу в
майбутньому.

На думку суду, укладення між
відповідачем та ДП «Вугілля України»
договору на поставку вугілля на
загальну суму 450 млн. грн. дозволить
підприємству сплачувати суми
заборгованості до бюджету щомісячно,
не порушуючи строків, встановлених
графіком.

Враховуючи, що представником ДП
«Донбасантрацит» під час розгляду
справи надано суду переконливі докази
знаходження підприємства у скрутному
фінансовому стані, а також того, що
підприємство має можливість поліпшити
свій фінансовий стан., з урахуванням
клопотання представника відповідача
та відсутністю заперечень з боку
позивача, суд вважає за необхідне
відповідно до ч.1 ст.257 КАС України
встановити спосіб та порядок виконання
судового рішення шляхом розстрочення
ДП «Донбасантрацит» сплати в доход
державного бюджету податкового боргу з
авансових внесків з податку на
прибуток в сумі 4024282,55 грн. на 59 місяців
починаючи з 25 січня 2013 року, виходячи з
наступного графіку: 25.01.2014 року - 2000,00
грн., з 25.02.2014 року по 25.11.2016 року включно
рівними частинами щомісячно в сумі 1000,00
грн., з 25.12.2016 року по 25.11.2018 року включно
рівними частинами щомісячно в сумі
166178,00 грн. зі сплатою останнього
платежу у листопаді 2018 року у сумі 166188,55
грн.

Питання щодо судових витрат не
вирішується, оскільки позивач
звільнений від їх сплати у
встановленому порядку, а ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
не передбачено їх стягнення у даних
випадках.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 6, 7, 17, 18, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у
м.Луганську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів до
Державного підприємства
«Донбасантрацит» про стягнення
податкового боргу з авансових внесків
з податку на прибуток за рахунок коштів
з розрахункових рахунків у банках у
розмірі 4024282,55 грн. задовольнити в
повному обсязі.

Стягнути з рахунків Державного
підприємства «Донбасантрацит»
(ідентифікаційний код 32446546, м.Красний
Луч, вул.Косіора,10) у банках,
обслуговуючих платника податків,
податковий борг з авансового внеску з
податку на прибуток підприємств і
організацій, що перебувають у
державній власності у розмірі 4024282,55
грн. (чотири мільйони двадцять чотири
тисячі двісті вісімдесят дві гривні 55
коп.) до державного бюджету України (р/р
9002 у ГУ ДКСУ в Луганській області,
МФО 804013, одержувач УДКСУ у м.Лугансьу,
і.к. 37991503).

Встановити спосіб та порядок виконання
судового рішення шляхом розстрочення
Державному підприємству
«Донбасантрацит» сплати в доход
державного бюджету податкового боргу з
авансових внесків з податку на
прибуток в сумі 4024282,55 грн. на 59 місяців
починаючи з 25 січня 2013 року, виходячи з
наступного графіку: 25.01.2014 року - 2000,00
грн., з 25.02.2014 року по 25.11.2016 року включно
рівними частинами щомісячно в сумі 1000,00
грн., з 25.12.2016 року по 25.11.2018 року включно
рівними частинами щомісячно в сумі
166178,00 грн. зі сплатою останнього
платежу у листопаді 2018 року у сумі 166188,55
грн.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Повний текст постанови складено та
підписано 10 січня 2014 року.

Суддя
В.С. Шембелян