Справа № 805/12684/13-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2013-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2013 р.
Справа №805/12684/13-а

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді
Христофорова А.Б.,

при секретарі
Сапєгіній А.Г.,

за участю:

представника позивача, -
Лозова Н.С., Нечаєва І.О.,

представника відповідача,-
Висоцький А.С., Каплієва В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Приватного акціонерного
товариства «АПК-ІНВЕСТ» до Державної
екологічної інспекції у Донецькій
області про визнання протиправним та
скасування припису б/н від 19.08.2013 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне
товариство «АПК-ІНВЕСТ», звернувся до
суду з позовною заявою до Державної
екологічної інспекції у Донецькій
області про визнання протиправним та
скасування припису б/н від 19.08.2013 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог
вказав, що за результатами перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами, з боку Приватного
акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ»
встановлені порушення та складено акт
на підставі якого прийнято
оскаржуваний припис.

Позивач не погоджується із
оскаржуваним приписом та просить
визнати його протиправним, оскільки,
крім того, що відповідач припустився
порушень під час проведення перевірки
складання акту та припису, висновки
акту не відповідають дійсним
обставинам справи.

Представники позивача у судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримали, просили їх задовольнити,
надали суду пояснення аналогічні
викладеним у позові.

Представники відповідача у судовому
засіданні заявлені позовні вимоги не
визнали, заперечували, надали суду
пояснення аналогічні викладеним у
письмових запереченнях. За змістом
наданих заперечень, в обґрунтування
незгоди із позовом зазначили, що доводи
адміністративного позову не
спростовують порушень встановлених
актом перевірки, вважають порушення
встановлені актом перевірки такими, що
відповідають дійсним обставинам
справи, а оскаржуваний припис таким, що
прийнято правомірно.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що позов підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Позивач,- Приватне акціонерне
товариство «АПК-ІНВЕСТ» (далі,- ПрАТ
«АПК-ІНВЕСТ»), - є суб'єктом владних
повноважень, згідно ст. 48 КАС України
здатний особисто здійснювати свої
адміністративні процесуальні права та
обов'язки.

Відповідач,- Державна екологічна
інспекція у Донецькій області (далі,-
ДЕІ у Донецькій області),- є суб'єктом
владних повноважень, згідно ст. 48 КАС
України здатний особисто здійснювати
свої адміністративні процесуальні
права та обов'язки.

Судом встановлено, що у період з 30.07.2013
року по 15.08.2013 року ДЕІ у Донецькій
області було проведено перевірку ПрАТ
«АПК-ІНВЕСТ» з питань дотримання вимог
природоохоронного законодавства в
галузі охорони атмосферного повітря,
водних і земельних ресурсів щодо
поводження з відходами та небезпечними
хімічними речовинами.

За наслідками проведеної перевірки ДЕІ
у Донецькій області складено акт б/н, та
без дати, (далі,- акт перевірки), який на
адресу ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» надійшов
16.08.2013 року (том 1, а.с. 19-54).

На підставі акту перевірки ДЕІ у
Донецькій області було винесено припис
б/н від 19.08.2013 року (том 1 а.с. 13-18) (далі,-
спірний припис).

Суд не приймає доводи
адміністративного позову в тій
частині, що відповідачем порушено
строк своєчасного (за 10 днів до початку
перевірки) вручення направлення на
перевірку, з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні,
направлення на перевірку
зареєстровано ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» 18.07.2013
року, тобто за 7 днів до початку
проведення перевірки (том 1 а.с. 97).

Згідно доводів адміністративного
позову, позивач вважає протиправним
спірний припис з огляду на
неправомірність проведення перевірки
з урахуванням несвоєчасного вручення
направлення.

Судом встановлено, що посадовими
особами ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» фактично
допущено представників ДЕІ у Донецькій
області до проведення перевірки.

Таким чином, оскільки позивач допустив
посадових осіб відповідача до
проведення перевірки, а відтак
погодився на її проведення, суд дійшов
висновку про те, що права позивача
зазначеними діями не порушено.

Також суд не приймає до уваги доводи
адміністративного позову щодо не
підписання акту перевірки та спірного
припису усіма перевіряючими, з
наступних підстав.

Представниками відповідача у судове
засідання надано письмові пояснення, з
яких вбачається, що причиною не
підписання акту перевірки та припису є
відпустка ОСОБА_5 та звільнення ОСОБА_6,
що наразі підтверджено відповідними
наказами, наявними в матеріалах справи.

Що стосується доводів позивача в
частині відсутності дати складання
акту, суд зазначає наступне.

На думку суду, відсутність дати
складання акту перевірки, не впливає на
суть встановлених порушень, тому суд не
погоджується із такими доводами.

Крім того, позивачем не наведено, яким
чином зазначена обставина, порушує
його права та інтереси.

Суд не приймає до уваги доводи
адміністративного позову, в частині
залишення відповідачем заперечень
позивача на акт перевірки, без уваги,
оскільки останній не навів жодної
норми права, яка б регламентувала
строки подання і розгляду заперечень а
також вплив зазначених обставин на
прийняття припису.

Крім того, представники позивача
звернули увагу на ту обставину, що
заперечення позивача надійшли на
адресу ДЕІ у Донецькій області лише
22.08.2013 року, тоді як спірний припис
винесено 19.08.2013 року.

Представники відповідача у судовому
засіданні пояснили суду, що не зважаючи
на подані заперечення позивача
вважають спірний припис таким, що
прийнято правомірно.

Доводи адміністративного позову,
в частині заявлених позовних вимог про
скасування спірного припису,
ґрунтуються на невідповідності
встановлених порушень фактичним
обставинам справи.

Не погоджуючись із п.2 спірного
припису позивач зазначає, що п.19-
правопорушень акту перевірки - містить
посилання, що позивачем не погоджено з
виконавчим органом місцевої ради Плани
заходів з охорони навколишнього
середовища, однак зазначена норма, а
саме п. ж ст. 19 ЗУ «Про охорону
навколишнього природного середовища»,
яка нібито зобов'язує підприємство
проводити погодження з вказаними
органами, містить лише повноваження
даного органу погоджувати плани
заходів, а ніяк не обов'язок
підприємства, щодо погодження з даним
органом виконавчої влади перелічених
планів. Плани заходів з охорони
навколишнього середовища ПрАТ
«АПК-ІНВЕСТ» погоджено з
Красноармійською районною державною
адміністрацією, Головним санітарним
лікарем Донецької області, Відділом
регуляторної політики Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища, тобто з 2011 року
всі ці заходи погоджувались з
контролюючим органом, та чомусь лише
під час перевірки постало питання про
нібито не правомірність погоджених
заходів з охорони навколишнього
природного середовища.

При цьому відповідач в обґрунтування
своєї правової позиції з цього приводу
посилається на ст.ст. 11, 153
Господарського кодексу України (далі -
ГКУ); Положення про Державне
управління охорони навколишнього
природного середовища в областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого Наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України 19.12.2006 N 548 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 13 лютого 2007 року за N
119/13386, згідно до якого у Держуправління
відсутня функція стосовно погодження
планів природоохоронних заходів
підприємств; п. 6 ст. 17 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»,
згідно якого адміністрація розглядає
та приймає рішення за пропозиціями
органів місцевого самоврядування щодо
проектів планів та заходів
підприємств, установ, організацій,
розташованих на відповідній території
та вказує, що зазначене також
передбачено ст. 19 ж) Закону України від
25 червня 1991 року № 1264-XII «Про охорону
навколишнього природного середовища».

З наведених норм, не вбачається
обов'язку підприємства щодо погодження
з даним органом виконавчої влади
перелічених планів, а тому суд
приходить до висновку про
необґрунтованість п.2 спірного припису
та відповідно про його скасування.

Стосовно пункту 3 спірного припису
позивач зазначає, що складно зрозуміти
на підставі якого пункту
правопорушень акту перевірки його
складено. Вказаний пункт містить
вимогу надання документів, що нібито
зазначено в розділі акту «Охорона
атмосферного повітря», однак не
вказано жодних посилань на сторінку
акту, пункт, абзац тощо. Акт складено на
36 сторінках і зрозуміти які саме
документи маються на увазі вкрай
проблематично. Також звертає увагу
суду на той факт, що частиною 8 статті 7
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності»,
передбачено що припис - обов'язкова для
виконання у визначені строки письмова
вимога посадової особи органу
державного нагляду (контролю) суб'єкту
господарювання щодо усунення порушень
вимог законодавства. Однак даний пункт
Припису не містить посилань на
конкретне порушення, та яким чином
воно має бути усунено, адже ні в акті, ні
в приписі не має будь яких посилань, на
ненадання нами інформації в рамках
проведення перевірки, жодних звернень
державних інспекторів до ПрАТ
«АПК-ІНВЕСТ» щодо надання даної
інформації в ході перевірки не
надходило, тому сама вимога є
безпідставною, адже не зрозуміло що
стало на заваді контролюючому органу
перевірити дані документи та отримати
інформацію в ході проведення планового
заходу контролю. Необґрунтоване
зобов'язання надання документів
передбачених в даному пункті припису є
фактичним продовженням терміну
здійснення перевірки, що є
неприпустимим оскільки відповідно до
пункту 5 статті 5 Закону строк
здійснення планового заходу не може
перевищувати п'ятнадцяти робочих днів.

Відповідач, в обґрунтування своєї
правової позиції з цього приводу
зазначив, що при проведенні перевірки
суб'єкту господарювання був наданий
перелік питань для перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства з питань охорони
атмосферного повітря, підписаний
державним інспектором. Жодних інших
документів, не зазначених у програмі у
підприємства, не запитувалось.

Не надання довідок стосовно переліку
будівель, споруд, обладнання, що
використовуються та витрати основної
сировини і матеріалів унеможливило
проведення перевірки достовірності
даних форми № 2 ТП - повітря "Звіт про
охорону атмосферного повітру" п. 2.6 ,
стор. 20 акту).

Крім того, вказує, що підприємство
у позовній заяві надало недостовірні
відомості стосовно складності
розуміння п. 3 припису, адже у
запереченнях до акту (стор.1, абз.4)
чітко вказано знаходження переліку
ненаданих документів в акті перевірки
та чітко їх перелічено.

Зазначені дані для деяких об'єктів
підприємства мали бути оформлені
офіційно, адже вони є обов'язковими
даними, які вимагаються при оформленні
документів, у яких обґрунтовуються
обсяги викидів для отримання дозволу
на викиди забруднюючих речовин
стаціонарними джерелами (п. 2.3, 2.6
Інструкції, затвердженої Наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України 09.03.2006 N
108 та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 29 березня 2006 р. за N
341/12215)

Твердження позивача про подовження
терміну перевірки також є
необґрунтованими з огляду на те, що
після отримання зазначених документів
Державною екологічною інспекцією у
Донецькій області не може бути
прийнято будь яке рішення стосовно
адміністративної чи будь-якої іншої
відповідальності суб'єкта та/або його
посадових осіб. Зазначені дані можуть
бути враховані тільки при проведенні
наступної перевірки.

Оскільки під час розгляду справи
відповідачем не надано доказів того, що
зазначені документи витребувались у
об'єкта контролю, суд приходить до
висновку про необгрунтованість п.3
спірного припису та відповідно про
його скасування.

Стосовно пункту 4 спірного припису
позивач зазначає, що, його складено на
підставі п.18 правопорушень акту
перевірки, проте є не зрозумілим склад
правопорушення, що є обов'язковим до
усунення, та що мається на увазі під
«посилити здійснення виробничого
контролю», адже як зазначено у п. 2.3
акту, що міститься на сторінці 19,
виробничий контроль за охороною
атмосферного повітря на підприємстві
здійснюється, усі норми закону що є
нібито обґрунтуванням правопорушення
у Приписі взагалі жодного відношення
до об'єму виробничого контролю та тим
паче до посадової інструкції
працівника Товариства не мають жодного
відношення. З огляду на викладене
вважає п.4 припису є ще одним
необґрунтованим та надуманим
Державною екологічною інспекцією
правопорушенням. Саме викладення
пункту 4 припису говорить про
необов'язковість внесення даних змін
адже зазначено «розглянути питання,
щодо внесення», тобто з тексту даного
пункту вбачається необов'язковість
внесення запропонованих змін до
посадової інструкції.

Відповідач, в обґрунтування своєї
правової позиції з цього приводу
зазначив, що Розділом Y Закону України
від 16 жовтня 1992 року № 2707-ХII «Про
охорону атмосферного повітря» (далі -
ЗУ № 2707-ХII ) регламентується контроль у
галузі охорони атмосферного повітря.

Ст. 27 ЗУ № 2707-ХII наголошує, що контроль у
галузі охорони атмосферного повітря
здійснюється з метою забезпечення
дотримання вимог законодавства про
охорону атмосферного повітря
місцевими органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування,
посадовими особами цих органів, а також
підприємствами, установами,
організаціями та громадянами.

Ст. 29 цього ж Закону передбачається
здійснення виробничого контролю за
охороною атмосферного повітря
підприємствами, установами,
організаціями та громадянами -
суб'єктами підприємницької діяльності
в процесі їх господарської та іншої
діяльності, якщо вона справляє
шкідливий вплив на стан атмосферного
повітря.

П. 4 припису складався на підставі
висновків всієї перевірки. Адже, при
проведенні перевірки за порушення у
сфері охорони атмосферного повітря
було притягнуто до адміністративної
відповідальності 6 посадових осіб
підприємства, встановлені джерела , які
здійснюють викиди без отримання
дозволу, проводиться оцінка
ефективності роботи газоочисних
споруд, які не є джерелами викидів,
робляться формальні висновки щодо
роботи газоочисних установок по
проектних показниках, коли проектні
значення роботи ГОУ навіть відсутні у
відповідному розділі паспортів ГОУ.

Зазначені порушення були б відсутні
при належному здійсненні виробничого
контролю з боку фахівців підприємства.

Посадова інструкція інженера з охорони
навколишнього середовища відповідно
до Розділу «Функціональні обов'язки»
(п. 2.1) здійснює контроль за додержанням
у підрозділах підприємства чинного
екологічного законодавства,
інструкцій, стандартів і нормативів з
охорони навколишнього середовища.

Розділ 3 «Права інженера» повинен
забезпечити виконання розділу 2
«Функціональні обов'язки». Посилити
здійснення виробничого контролю, це
практично унеможливити порушення
природоохоронного законодавства, які
не потребують додаткових фінансових чи
інших ресурсів, а стосується тільки
безпосереднього дотримання вимог
природоохоронного законодавства (не
фальсифікувати акти ефективності ГОУ,
достовірне ведення форми № 2
ТП-повітря, нормальної експлуатації
очисних споруд підприємства, т. ін.).

До речі, ст. 82-1 КУпАП передбачає
адміністративну відповідальність
посадових осіб за нездійснення
контролю за операціями поводження з
відходами.

Цей пункт носить рекомендаційний
характер стосовно внесення змін до
посадової інструкції саме інженера з
охорони навколишнього середовища, адже
в зазначеній посадовій інструкції
відсутній розділ взаємовідносин за
посадою і важко зробити висновок
стосовно рівня посадових можливостей,
допуску інженера до виробничої
інформації, здійснення ним контролю за
керівниками об'єктів підприємства.

Проаналізувавши вищезазначене,
враховуючи відсутність з боку позивача
встановлених порушень та як наслідок
необов'язковість та рекомендаційний
характер вказаного пункту, суд
приходить до висновку про його
необґрунтованість.

Стосовно пункту 7 спірного припису
позивач зазначає, що його складено на
підставі не відомо якого пункту акту,
також є необґрунтованим, адже як
вбачається з пункту 2.6 акту (сторінка 20
акту) підприємство взято на державний
облік, тобто вказане правопорушення є
надуманим необґрунтованим та
безпідставним.

Всі об'єкти ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ»
поставлені на державний облік, та
обліковуються з дотриманням вимог
постанови КМУ № 1655 від 13.12.2001року.
Документами що підтверджують взяття на
державний облік є листи Державного
управління з охорони навколишнього
природного середовища в Донецькій
області.

Відповідач, в обґрунтування своєї
правової позиції з цього приводу
зазначив, що твердження позивача про
постановку на державний облік об'єктів,
які справляють або можуть справити
шкідливий вплив на здоров'я людей і
стан атмосферного повітря не
відповідає дійсності, адже на
зазначений облік взяті об'єкти ЗАТ
«АПК-ІНВЕСТ», а не ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ».

Відповідно до Інструкції про
порядок та критерії взяття на
державний облік об'єктів, які
справляють або можуть справити
шкідливий вплив на здоров'я людей і
стан атмосферного повітря, видів та
обсягів забруднюючих речовин, що
викидаються в атмосферне повітря,
затвердженої Наказом Міністерства
екології та природних ресурсів України
10.05.02 N 177 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 22 травня
2002 р. за N 445/6733 підприємство про
постановці на держоблік зобов'язане
вказати повну назву об'єкту.

Відповідно до ст. 1 Закону України
від 06.09.2005 № 25806-ІУ «Про дозвільну
систему у сфері господарської
діяльності»

документ дозвільного характеру -
дозвіл, висновок, рішення, погодження,
свідоцтво, інший документ, який
дозвільний орган зобов'язаний видати
суб'єкту господарювання у разі
надання йому права на провадження
певних дій щодо здійснення
господарської діяльності або видів
господарської діяльності та/або без
наявності якого суб'єкт
господарювання не може проваджувати
певні дії щодо здійснення
господарської діяльності або видів
господарської діяльності;

Згідно з ст. 4-1 п. 8 8. підставою для
переоформлення документа
дозвільного характеру є зміна
найменування суб'єкта господарювання -
юридичної особи або прізвища, імені, по
батькові фізичної особи - підприємця.

Через зміну найменування
підприємства пакет документів для
перереєстрації деяких об'єктів не
направлявся.

Суд звертає увагу на ту обставину, що
всі об'єкти ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ»
поставлені на державний облік, та
обліковуються з дотриманням вимог
постанови КМУ № 1655 від 13.12.2001року, що
підтверджується листами Державного
управління з охорони навколишнього
природного середовища в Донецькій
області.

Судом встановлено, код ЄДРПОУ
підприємства не змінювався, реєстрація
нових об'єктів відбувалась під новим
найменуванням позивача, стосовно інших
об'єктів, через зміну найменування
підприємства пакет документів для їх
перереєстрації не направлявся.

Суд критично відноситься до заперечень
відповідача з наступних підстав.
Державний облік об'єктів (підприємств,
установ, організацій та громадян -
суб'єктів підприємницької діяльності),
які справляють або можуть справити
шкідливий вплив на здоров'я людей і на
стан атмосферного повітря, видів та
обсягів забруднюючих речовин, що
викидаються в атмосферне повітря,
видів і ступенів впливу на його стан
фізичних та біологічних факторів не
передбачає видачу документів
дозвільного характеру у розумінні
Закону України від 06.09.2005 № 25806-ІУ «Про
дозвільну систему у сфері
господарської діяльності», а тому
вказаний закон не підлягає
застосуванню у даному випадку.

Враховуючи необґрунтованість пункту 7
спірного припису, суд приходить до
висновку про його скасування.

Стосовно пункту 9 спірного припису
позивач зазначає, що, його складено на
підставі п. 23 правопорушень акту, та
також вважає його необґрунтованим, з
огляду на наступне.

Згідно до пункту 6 Постанови КМУ №
1655 від 13.12.2001 року «Про затвердження
Порядку ведення державного обліку в
галузі охорони атмосферного повітря»
визначення видів та обсягів
забруднюючих речовин, що викидаються в
атмосферне повітря із стаціонарних
джерел, видів і ступенів впливу на його
стан фізичних та біологічних факторів
здійснюється шляхом проведення
безпосередніх інструментальних
вимірювань, розрахунків з
використанням показників емісії
(питомих викидів), які затверджуються
Мінприроди.

Відповідно до положення про
Міністерство екології та природних
ресурсів України

Мінприроди України відповідно до
покладених на нього завдань:

забезпечує нормативно-правове
регулювання, щодо визначення
показників емісії (питомі викиди)
забруднюючих речовин;

Крім того, при розрахунку викидів
забруднюючих речовин у атмосферне
повітря ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ»
використовуються вже існуючі методики
розрахунку по затверджених
Міністерством екології та природних
ресурсів України питомим викидам, а
саме:

- збірник показників емісії (питомих
викидів) забруднюючих речовин у
атмосферне повітря різними
виробництвами, том 3, що розроблено
українським науковим центром
технічної екології та ін.

Таким чином, розроблення показників
емісії (питомих викидів) є прерогативою
Міністерства екології та природних
ресурсів, та ніяк не юридичних осіб.

Звертають також увагу суду на той факт,
що державною екологічною інспекцією в
приписі не зазначено жодних посилань
на конкретну норму закону, що позивачем
порушено, стаття 10 ЗУ «Про охорону
атмосферного повітря» містить 10
пунктів обов'язків юридичних осіб,
стаття 31 зазначеного закону взагалі
містить положення про державний облік
у галузі охорони атмосферного повітря,
та жодним чином не відноситься до
затвердження ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ»
показників емісії, а посилання на всю
редакцію Постанови Кабінету Міністрів
№ 1655 без деталізації ії пункту,
частини, тощо взагалі є неприпустимим.

Стосовно пункту 10 спірного припису
позивач зазначає, що, він є похідним
від п.9 Припису, і також є безпідставним,
адже в обґрунтування зазначені ті самі
статті, що передбачають державний
облік у галузі охорони атмосферного
повітря, а також постанову КМУ № 1655,
котрі не зобов'язують юридичних осіб
розробляти показники емісії, та на
підставі них заповнювати форму
державного статистичного
спостереження № 2-ТП (повітря).

Відповідач, в обґрунтування своєї
правової позиції з цього приводу
зазначив, що відповідно до Положення,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року № 452/2011,
Міністерство екології та природних
ресурсів України забезпечує
нормативно-правове регулювання щодо
визначення показників емісії (питомі
викиди) забруднюючих речовин, а не
розробляє і вводить їх у дію, як
наприклад, повинно розробляти та
вводити у дію нормативи допустимих
рівнів шкідливого впливу фізичних та
біологічних факторів на стан
навколишнього природного середовища.

Таким чином, твердження стосовно
розробки питомих викидів Мінприроди
не відповідає дійсності.

В постанові Кабінету Міністрів України
від 13 грудня 2001 року № 1655 (надалі -
Порядок, затверджений постановою КМУ №
1655), що затверджує Порядок ведення
державного обліку в галузі охорони
атмосферного повітря, пояснюються
умови складання статичної звітності.
Також посилається на ст. 10 Закону
України від 16 жовтня 1992 року № 2707-ХII
«Про охорону атмосферного повітря».

На думку суду відповідач, як суб'єкт
владних повноважень не довів обов'язку
саме позивача щодо розробки та
затвердження в установленому порядку
показників емісії (питомі викиди), як
саме не довів невідповідності дій
позивача у вигляді використання
існуючих методик розрахунку по
затверджених Міністерством екології
та природних ресурсів України питомим
викидам.

Враховуючи зазначені обставини, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість та відповідно
скасування пунктів 9-10 спірного
припису.

Стосовно пункту 13 спірного припису
позивач зазначає, що, його складено на
підставі п.23- правопорушень, є також
безпідставним так як і більшість
правопорушень необґрунтованими, адже в
обґрунтуванні не зазначено жодних
правових підстав для внесення змін в
журнал реєстрації ГОУ.

Звертають увагу суду, що паспорти ГОУ
відповідно до Наказу Мінприроди № 52
від 06.02.2009р. ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» були
зареєстровані у Державній екологічній
інспекції у Донецькій області, про що
засвідчує підпис представника
інспекції та печатка у паспорті.
Зауважень, щодо оформлення паспортів
не надано. Тобто згідно з п 6.3 вказаних
правил ГОУ вважається зареєстрованою.
Згідно з цим ж правилам п. 6.2
перереєстрація ГОУ проводиться лише
після реконструкції (модернізації)
або капітального ремонту. Вказаних
робіт щодо ГОУ не проводилось. Отже
станом на сьогодень правових підстав
для перереєстрації і внесення змін до
журналу реєстрації немає.

Відповідач, в обґрунтування своєї
правової позиції з цього приводу
зазначив, що Державною екологічною
інспекцією у Донецькій області
протягом 2010-2013 року зареєстровано 32
газоочисні установки. На перевірку
були надані паспорти 21 установки
очистки газу, які зареєстровані в
установленому порядку: 05/2365, 05/2366, 05/2367,
05/2368, 05/1320, 05/1324, 05/1325, 05/1326, 05/1327, 05/1529, 05/1332,
05/1333, 05/1336, 05/1337, 05/1338, 05/1339, 05/1340, 05/1341, 05/2665,
05/2664, 05/2663.Було встановлено, що
газоочисні установки 05/2365, 05/2366, 05/2367,
05/2368, 05/1325, 05/1326, 05/1327, 05/1332, 05/1333, 05/1336 не є
джерелами викидів забруднюючих
речовин в атмосферне повітря (викид
очищенного повітря здійснюється в
виробниче приміщення).

В паспортах ГОУ з реєстраційними
номерами 05/1320, 05/1324, 05/1337, 05/1338, 05/1339, 05/1340
відсутні дані про проектну
ефективність їх роботи (розділ 5
паспортів).

Таким чином реєстрація паспортів
ГОУ підприємства була здійснена з
порушеннями.

Крім того, зазначає, що слаба
професійна підготовка фахівців
підприємства призводить до марної
витрати коштів підприємства, яке не
тільки сплатило за розробку паспортів
ГОУ, а й сплачувало рахунки за
проведення інструметально -
лабораторних вимірів для визначення
ефективності роботи ГОУ. Більшість
актів були фактично сфальсифіковані,
адже одні ГОУ не є джерелами викидів,
інші не містять проектних даних. А
відповідно до п.4.3 Правил технічної
експлуатації установок очистки газу,
затверджені наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища України від 06 лютого 2009 року
№ 52, зареєстровані в Міністерстві
юстиції України 13 квітня 2009 року за №
327/16343, під час експлуатації ГОУ
повинні діяти надійно та безперервно,
фактичні показники повинні
відповідати проектним .

Через те, що ГОУ, хоча і з порушеннями
були зареєстровані, підприємству
пропонується внести відповідні дані до
паспортів ГОУ та надати їх до Державної
екологічної інспекції для внесення
змін в журналі реєстрації ГОУ.

У судовому засіданні були досліджені
розділи 5 спірних паспортів з
реєстраційними номерами: 05/2365, 05/2366,
05/2367, 05/2368, 05/1320, 05/1324, 05/1325, 05/1326, 05/1327, 05/1529,
05/1332, 05/1333, 05/1336, 05/1337, 05/1338, 05/1339, 05/1340, 05/1341,
05/2665, 05/2664, 05/2663.Було встановлено, що
газоочисні установки 05/2365, 05/2366, 05/2367,
05/2368, 05/1325, 05/1326, 05/1327, 05/1332, 05/1333, 05/1336.

При дослідженні вказаних паспортів,
судом було встановлено відсутність
даних про проектну ефективність їх
роботи, що свідчить про наявність
відповідного правопорушення з боку
позивача.

Таким чином, суд погоджується із
обґрунтованістю пункту 13 спірного
припису та приходить до висновку про
відмову у задоволенні позову у цій
частині.

Стосовно пункту 18 спірного припису
позивач зазначає, що, його складено на
підставі п.30- правопорушень акту, що є
нібито порушенням умов дії дозволів, не
зазначено на яких саме об'єктах, адже
при проведені перевірки, оглядались
очисні споруди тваринницького
комплексу № 2, дозволом на викиди
забруднюючих речовин на даному об'єкті
не передбачено виконання зазначених у
акті вимог(копії додаються).

Звертає увагу суду також на той факт, що
про нібито не задовільний стан
сепараторів, державним інспектором
зроблений висновок на підставі
візуального огляду та лише одного
об'єкту, а в приписі інспекторами вже
зазначено всі очисні споруди
підприємства, що навіть не
перевірялись, що є черговим
необґрунтованим припущенням Державної
екологічної інспекції, та порушенням
пп.4.14 пункту 4 Порядку, щодо не
включення до акту перевірки інформації
або висновків, які не підтверджені
документально.

Відповідач, в обґрунтування своєї
правової позиції з цього приводу
зазначив, що очисні споруди трьох
тваринницьких комплексів підприємства
є типовими та проект відповідно до
діючих нормативних документів.

Ставки-відстійники очисних споруд
проектуються як споруди через які з
певною швидкістю проходять стічні
води, що очищуються. При цьому йде
механічне осадження завислих речовин.

Експлуатація ставків-відстійників
загальновідома та наводиться у
підручниках. Відсутність поверхонь, що
пилять є типовою умовою для всіх
накопичувачів. Тим більше, що у
характеристиках викидів зазначених
неорганізованих джерел відсутні
тверді речовини (це вбачається з
кожного дозволу).

При огляді було встановлено, що 2
відстійники практично експлуатувались
як мулові майданчики (тобто на них
висихав гній). Через ненадання даних
про видачу матеріалів неможливо
встановити дотримання технології
компостування (кількість інертного
матеріалу (по проекту ґрунту). Були
також оглянуті 3 сепаратори на одних ОС
з яких було виявлено порушення при
вивантаженні осаду. У двох взагалі були
відсутні рукави, в одному - рукав був,
але пошкоджений.

Кожен дозвіл на викиди забруднюючих
речовин встановлює умови до
технологічного процесу.

Умови до технологічного процесу:

Оператор повинен забезпечувати, щоб
всі роботи на об'єкті робились таким
чином, щоб викиди в атмосферу та/або
запах не призводили до суттєвих
незручностей за межами об'єкту або до
суттєвого впливу на навколишнє
середовище.

Крім того, обов'язковою умовою дії
кожного дозволу є перший пункт
стосовно якого інших викидів в
атмосферне повітря, крім передбачених
дозволами бути не повинно.

Зважаючи на встановлені порушення на
одному з тваринницьких комплексів
підприємства, численні звернення
громадян навколишніх населених
пунктів до Державної екологічної
інспекції стосовно незручностей з
приводу неприємного запаху з об'єктів
ПрАТ «АПК-Інвест», екстраполяція
припису з метою недопущення порушень
на очисних спорудах всіх тваринницьких
комплексів є правомірним.

Судом встановлено, що з приводу
встановленого порушення у відношенні
головного інженера ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ»
складено протокол про адміністративне
правопорушення № 005109 від 19.08.2013 року
(том 3 а.с. 211).

При цьому представниками позивача у
судовому засіданні не оспорювався факт
притягнення до відповідальності
посадової особи ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ».
Представниками позивача оспорювався
виключно обставини того, що головний
інженер ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» не є
відповідальною особою з цих питань.

Враховуючи ту обставину, що позивачем у
судовому засіданні не спростовано
обставин, встановлених актом перевірки
у цій частині, а очисні споруди трьох
тваринницьких комплексів підприємства
є типовими, суд приходить до висновку
про обґрунтованість пункту 18 спірного
припису. До того ж забезпечення
ліквідації пляжів на очисних спорудах
відповідає приписам ст. 10 Закону
України «Про охорону атмосферного
повітря» та ніяким чином не порушує
прав позивача.

Стосовно пункту 20 спірного припису
позивач зазначає, що, його складено на
підставі п.1 правопорушень акту
перевірки, порушення на думку
відповідача є те, що ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ»
не визначений склад та властивості
відходів як того вимагає п. «в» частини
першої статті 17 Закону України «Про
відходи». Вважає, що зазначене не
відповідає дійсності.

Так, склад та властивості відходів ПрАТ
«АПК-ІНВЕСТ» визначені у інструкції по
поводженню з відходами, що розроблена
ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» для тваринницьких
комплексів, м'ясокомбінату,
комбікормового заводу, дана інструкція
погоджена з Головним Державним
санітарним лікарем Донецької області,
Начальником відділу регуляторної
політики Державного управління
охорони навколишнього природного
середовища, таким чином ПрАТ
«АПК-ІНВЕСТ» має визначений склад та
властивості відходів, що погоджені у
встановленому порядку, тому є не
зрозумілим в чому полягає порушення
вимог п «в» частини першої статті 17
Закону України «Про відходи», з боку
ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ».

Відповідач, в обґрунтування своєї
правової позиції з цього приводу
зазначив, що п. 20 припису винесено на
підставі п. «в» ст. 17 Закону України
«Про відходи», у відповідності до якого
суб'єкти господарської діяльності у
сфері поводження з відходами
зобов'язані визначати склад і
властивості відходів, що утворюються, а
також за погодженням із уповноваженими
органами виконавчої влади з питань
охорони навколишнього природного
середовища ступінь їх небезпечності
для навколишнього природного
середовища та здоров'я людини.

Згідно довідки ПрАТ „АПК-ІНВЕСТ" його
структура складається з: Центрального
офісу в м. Донецьку; Тваринницькі
комплекси у с.Ровне, с.Гришино,
с.Ульяновка, с.Нова Полтавка;
М'ясокомбінат с.Ровне; Комбікормовий
завод с.Ровне; Відділ рослинництва та
землеробства. Таким чином зазначена
інформація взагалі відсутня по
Центральному офісу в м. Донецьку;
Тваринницькому комплексу с.Нова
Полтавка, Відділу рослинництва та
землеробства.

Відповідно до ДСанПін 2.2.7-029-99 п. 5.
ВИЗНАЧЕННЯ КЛАСУ НЕБЕЗПЕКИ
ПРОМИСЛОВИХ ВІДХОДІВ. Клас небезпеки
відходів визначається виробником
відходів або за його дорученням.
Визначення класу небезпеки
промислових відходів слід здійснювати:

- експериментальним шляхом на
дослідних тваринах згідно з ГОСТ 12.1.007-76
в установах, акредитованих на цей вид
діяльності; - розрахунковим методом,
коли установлений фізико-хімічний
склад відходів, за LD50 або ГДК
екзогенних хімічних речовин у ґрунті.

П. 5.1.3. ДСанПін 2.2.7-029-99,- затвердження
класу небезпеки промислових відходів
проводить Міністерство охорони
здоров'я України, за погодженням -
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища та ядерної
безпеки України.

Також відповідно до ДСанПін 2.2.7-029-99
п.2.1.1. „Кожне промислове підприємство
повинне розробити інструкцію та план
заходів щодо збирання і тимчасового
розміщення (зберігання) промислових
відходів на промислових майданчиках
відповідно I, II та III класів небезпеки.
Відходи в міру їх накопичення збирають
у тару, призначену для кожного класу з
дотриманням правил безпеки, а потім
доставляють для тимчасового
зберігання на промисловий майданчик
(цех, ділянка, склад) і залишають на
відведеному місці для подальшого
перевезення на об'єкти утилізації,
місця знешкодження або захоронення.".

Підприємством надані інструкції щодо
поводження з відходами на:
Тваринницькі комплекси у с.Ровне,
с.Гришино, с.Ульяновка; М'ясокомбінат
с.Ровне; Комбікормовий завод с.Ровне.

В Інструкції наведені як факт склад,
властивості, ступень небезпечності
відходів для визначення умов
відповідного зберігання та поводження
з відходами, але матеріали щодо
визначення та погодження органами СЄС
складу, властивостей, ступеня
небезпечності відходів там не
наведені, таким чином виникає питання
щодо достовірності наведеної
інформації про відходи. Так саме в
інструкції відсутні матеріали щодо
розрахунку та затвердження класу
небезпеки промислових відходів згідно
5.1.3. ДСанПін 2.2.7-029-99, органом СЄС в
Інструкції щодо поводження з відходами
погоджені тільки умови поводження з
відходами.

Інспектор вимагає надати матеріали в
яких визначено склад та властивості
відходів, ступень їх небезпечності для
навколишнього природного середовища
які погоджені органами СЄС по
зазначеним об'єктам.

Суд вважає обґрунтованим пункт 20
спірного припису з наступних підстав.

Суд не погоджується із доводами
позивача з приводу того, що склад та
властивості його відходів визначені в
інструкціях по поводженню з відходами,
розроблених для тваринницьких
комплексів, м'ясокомбінату,
комбікормового заводу, та погоджених з
Головним Державним санітарним лікарем
Донецької області, Начальником відділу
регуляторної політики Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища.

Інструкції по поводженню з відходами
хоча і містять склад та властивості
відходів (том 2 а.с. 8-22), разом з тим,
контролюючим органом у даному спірному
випадку у порушення позивачу ставиться
відсутність або не надання під час
проведення перевірки складу і
властивостей відходів, ступінь їх
небезпечності за погодженням із
уповноваженими органами виконавчої
влади у сфері поводження з відходами.

Суд звертає увагу на ту обставину, що
пункт «в» частини першої статті 17
Закону України «Про відходи»,
кореспондує із розділом 5 ДСанПіН
2.2.7.029-99 "Гігієнічні вимоги поводження з
промисловими відходами та визначення
їх класу небезпеки для здоров'я
населення".

Пунктом 5.1.3 ДСанПін 2.2.7-029-99 визначено,
що затвердження класу небезпеки
промислових відходів проводить
Міністерство охорони здоров'я України,
за погодженням - Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
та ядерної безпеки України.

Таким чином, як під час проведення
перевірки так і під час розгляду справи
позивачем не надано документи, в яких
має бути зазначено склад і властивості
відходів із зазначенням ступіня їх
небезпечності затверджених саме
Міністерством охорони здоров'я
України, за погодженням - Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища та ядерної безпеки України.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку про обґрунтованість пункту
20 спірної вимоги та відповідно
відмовляє у задоволенні позову у цій
частині.

Стосовно пункту 22 спірного припису
позивач зазначає, що його складено на
підставі п.3 правопорушень акту
перевірки, де контролюючим органом
зазначено, що нібито підприємством не
забезпечено передачу на утилізацію
використаних пакувальних матеріалів і
тари. З даним твердженням також не
погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 Постанови
КМУ №985 від 26 липня 2001 р. «Про
впровадження системи збирання,
заготівлі та утилізації відходів як
вторинної сировини» установлені
мінімальні норми утилізації
використаних тари і пакувальних
матеріалів для підприємств, установ,
організацій усіх форм власності у
відсотках загальної маси тари і
пакувальних матеріалів, які вони
використовують в Україні або
імпортують разом з продукцією: 2011 рік і
наступні роки - 35 відсотків.

Приватним акціонерним товариством
«АПК-ІНВЕСТ» передача на утилізацію
використаної пакувальних матеріалів і
тари здійснюється за договорами
укладеними з ТОВ «РОСТЄК», ТОВ «МЕДИЗ»,
ТОВ «ПЛАСТЕКО». Так у 2012 році було
утилізовано матеріалів пластмасових
зіпсованих 15,520т, паперу та картону
32,222т. В першому півріччі 2013 року
передано на утилізацію тари дерев'яної
3,26т, матеріалів пластмасових
зіпсованих 29,09т, паперу та картону 22,38т,
що в свою чергу разом з імпортованою
тарою у якій знаходилась продукцією
відповідає визначеним нормам та
складає 35% від загальної маси тари і
пакувальних матеріалів.

Також представники позивача у судовому
засіданні посилались на пункт 5
Постанови № 915 КМУ, яким встановлено, що
підприємства, установи та організації
усіх форм власності, які
використовують в Україні тару і
пакувальні матеріали або імпортують їх
разом з продукцією, зобов'язані

- подавати щороку до 10 грудня
територіальним органам Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища інформацію про обсяги
використаних ними тари і пакувальних
матеріалів.

Така інформація про обсяги
використаної ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» тари і
пакувальних матеріалів була подана до
державного управління охорони
навколишнього середовища 07.12.12.

За цими даними підприємством було
використано за 2012 рік 213,228 т тари та
пакувальних матеріалів:

- імпортована тара - 75,992 т

- тара використана при пакуванні
продукції - 147,235

Згідно даних наведених статистичній
звітності 1-відходи (станом на 31.12.12)
підприємством передано утилізацію.

- імпортована тара а саме:

Металічна упаковка - 0,040 т

Паперова та картонна упаковка - 30,570 т

дерев'яна упаковка - 56,501 т

Пластмасова упаковка -0,120 т

Разом 87,231 т

- тара використана при пакуванні
продукції

Пластмасова упаковка 15,250т

Пластмасова упаковка 9,198 т

Паперова та картонна упаковка - 32,22 т

Разом: 56,668 т

Підприємство забезпечує 100% утилізації
імпортованої тари

и 38 % тари використаної для пакування
продукції:

(56,668/147,235=0,38)

Відповідач, в обґрунтування своєї
правової позиції з цього приводу
зазначив, що п. 22 припису винесено на
підставі ст. 17 Закону України «Про
відходи», згідно до якого обов'язки
суб'єктів господарської діяльності у
сфері поводження з відходами б)
забезпечувати приймання та утилізацію
використаних пакувальних матеріалів і
тари, в яких знаходилася продукція цих
підприємств, установ та організацій -
суб'єктів господарської діяльності,
або укладати угоди з відповідними
організаціями на їх збирання та
утилізацію.

Постановою КМУ від 26.07.2001 № 915 „Про
впровадження системи збирання,
заготівлі та утилізації відходів як
вторинної сировини" установлено такі
мінімальні норми утилізації
використаних тари і пакувальних
матеріалів для підприємств, установ,
організацій усіх форм власності у
відсотках загальної маси тари і
пакувальних матеріалів, які вони
використовують в Україні або
імпортують разом з продукцією: 2009 рік -
25, 2010 рік - 30, 2011 рік і наступні роки - 35;
установлені, що підприємства, установи
та організації усіх форм власності, які
використовують в Україні тару і
пакувальні матеріали або імпортують їх
разом з продукцією, зобов'язані:

самостійно з дотриманням вимог
законодавства забезпечити приймання
та утилізацію використаних тари і
пакувальних матеріалів відповідно до
встановлених пунктом 3 цієї постанови
мінімальних норм утилізації або
укласти з Компанією договори про
організацію їх збирання, заготівлі та
утилізації з оплатою послуг за
тарифами, затвердженими пунктом 2 цієї
постанови;

забезпечити виконання встановлених
пунктом 3 цієї постанови норм
утилізації, незалежно від того,
самостійно чи на підставі укладених
договорів вони здійснюють збирання і
заготівлю використаних тари і
пакувальних матеріалів;

суб'єкти господарювання Зобов'язані
вести первинний облік утворення
відходів, в тому числі і використаної
тари, за типовою формою N 1-ВТ "Облік
відходів та пакувальних матеріалів і
тари" та згідно Інструкції щодо
заповнення типової форми первинної
облікової документації N 1-ВТ "Облік
відходів та пакувальних матеріалів і
тари", затверджених Наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України від 7
липня 2008 року N 342. Облік пакувальних
матеріалів і тари на ПрАТ „АПК-ІНВЕСТ"
за формою 1-ВТ не здійснюється. ПрАТ
„АПК-ІНВЕСТ" надана інформація щодо
використання наступних обсягів
пакувальних матеріалів і тари у 2012
році: картон, папір - 110,65 тонн, пластмаси
- 15,235 тонн, деревина - 21,35 тонн. Обсяги
використаних пакувальних матеріалів і
тари за 1 півріччя 2013 року не надані. При
здійснені перевірки не надані
матеріали що підтверджують приймання
та утилізацію використаних для власної
продукції пакувальних матеріалів і
тари ПрАТ „АПК-ІНВЕСТ".

Звертає увагу на те, що в позовній заяві
також не вказані обсяги використаних
пакувальних матеріалів і тари за 2012 рік
та 1 півріччя 2013 року. Вказані обсяги за
2012 рік утилізованих пластмасових
матеріалів, паперу картону, обсяги
утилізованої деревини не вказані. Для
порівняння використаних та
утилізованих обсягів пакувальних
матеріалів і тари, цифр не має, як за 2012
так і за 1 півріччя 2013 року.

Крім того, вимагається забезпечити
здійснення контролю за тарою та
пакувальними матеріалами які
використовуються для пакування та
транспортуванням власної продукції
ПрАТ „АПК-ІНВЕСТ" забезпечення норм їх
утилізації в обсязі не менш 35
відсотків, до зазначеної цифри не
потрібно зараховувати обсяги
утилізації відходів тари та
пакувальних матеріалів які утворились
при виробничій діяльності та тих які
були імпортовані в Україну ПрАТ
„АПК-ІНВЕСТ" разом з товарною
продукцією інших держав.

Таким чином вивчивши дане зауваження
не має можливості визначити або
підтвердити, що підприємство
забезпечує збір та утилізацію
використаних пакувальних матеріалів і
тари в обсязі не менш 35% відповідно до
Постанова Кабінету Міністрів України
від 26 липня 2001 року № 915 «Про
впровадження системи збирання,
заготівлі та утилізації відходів як
вторинної сировини»

На думку суду пункт 22 спірного припису
є необґрунтованим з наступних підстав.

Оскільки у спірному приписі на
позивача покладено обов'язок
забезпечення передачі на утилізацію
використаних пакувальних матеріалів і
тари, в яких знаходилася продукція
підприємства, відповідно до
встановлених ПКМУ № 915 від 26.07.2001 року
мінімальних норм утилізації, а в
порушення позивачу ставиться п. «б» ст.
17 ЗУ «Про відходи» та ПКМУ № 915 від
26.07.2001 року, суд вважає за необхідне
надати оцінку спірним правовідносинам
у площині обґрунтованості і
відповідності порушень встановлених
актом перевірки фактичним обставинам
справи.

Згідно п. «б» ст. 17 ЗУ «Про відходи»,-
суб'єкти господарської діяльності у
сфері поводження з відходами
зобов'язані забезпечувати приймання та
утилізацію використаних пакувальних
матеріалів і тари, в яких знаходилася
продукція цих підприємств, установ та
організацій - суб'єктів господарської
діяльності, або укладати угоди з
відповідними організаціями на їх
збирання та утилізацію.

Згідно з вимогами зазначеного пункту
виконувати обов'язок щодо утилізації
використаної тари (упаковки) повинен
суб'єкт господарювання, продукція
якого знаходиться в тарі (упаковці),
тобто власник продукції чи товару.

Вказана норма кореспондує із п. 5
постанови Кабінету Міністрів України
від 26.07.2001 р. N 915 "Про впровадження
системи збирання, сортування,
транспортування, переробки та
утилізації відходів як вторинної
сировини" (далі - Постанова), відповідно
до якого підприємствам, установам,
організаціям, що використовують тару
(упаковку) для пакування і перевезення
продукції, надано право вибору одного
із запропонованих варіантів
здійснення норми щодо забезпечення
утилізації тари (упаковки):

1) самостійно з дотриманням вимог
законодавства здійснювати збирання,
сортування, заготівлю та утилізацію
використаної тари (упаковки)
відповідно до мінімальних норм
утилізації;

2) шляхом укладення договорів про
надання послуг із збирання, сортування,
перевезення, переробки та утилізації
використаної тари (упаковки) з ДК
"Укрекокомресурси" про надання
відповідних послуг;

3) укладати договір з іншими
спеціалізованими підприємствами, що
мають відповідні ліцензії і умови для
надання таких послуг на території
України, де реалізується та
утворюється відповідна використана
тара (упаковка).

В матеріалах справи наявні докази на
підтвердження передачі позивачем на
утилізацію використаних пакувальних
матеріалів і тари за договорами
укладеними з ТОВ «РОСТЄК», ТОВ «МЕДИЗ»,
ТОВ «ПЛАСТЕКО» (том 2 а.с. 1-7) накладні на
підтвердження виконання вказаних
договорів за період - січень-травень 2013
року.

Крім того, відповідачем не надано суду
доказів витребування від позивача
документів, про які в акті перевірки
йдеться як не надані.

Таким чином, враховуючи
необґрунтованість пункту 22 спірного
припису, суд приходить до висновку про
його скасування.

Стосовно пункту 30 спірного
припису позивач зазначає, що його
складено на підставі п.16- правопорушень
акту перевірки передбачено, що ПрАТ
«АПК-ІНВЕСТ» не надана інформація
стосовно договорів оренди з пайщиками
та самі договори. Однак одним з питань
що були перевірені та занесені до акту
(сторінка 23 питання 4.1) контролюючим
органом зазначено, що у підприємства
наявні документи, що посвідчують право
власності чи право користування
земельними ділянками. Отже наведені в
п. 16 акту та п.30 Припису дані не
відповідають дійсності, та суперечать
відомостям про наявність відповідних
документів в описовій частині акту.
Стосовно надання реєстру договорів
оренди ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» було надано на
адресу Державної екологічної
інспекції у Донецькій області
вмотивовану відмову у надані, адже
діючим законодавство на юридичних осіб
не покладено обов'язку з ведення будь
якого реєстру договорів, на право
користування земельними ділянками.
Посилання на ненадання агрохімічних
паспортів та інформації про наявність
деградованих земель не відповідає
дійсності, адже державним інспектором
дані документі в ході перевірки не
запитувались. Тобто інформація
зазначена в пункті 30 є недостовірною,
зобов'язання надити інформацію, що не
була запитувана в ході перевірки є
фактичним продовженням терміну дії
перевірки, що суперечить вимогам
закону.

Відповідач, в обґрунтування своєї
правової позиції з цього приводу
зазначив, що під час перевірки запити
всіх видів документів та інформації
здійснювались відповідно до ч.4 п.1 ст.8
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) в сфері
земельних відносин» через еколога
підприємства. Запити здійснювались
переважно в усній формі, що не
суперечить вимогам зазначеного закону.

Об'єктами перевірок за напрямком
охорона земельних ресурсів є земельні
ділянки, які використовуються
підприємством згідно
правовстановлюючих документів на
земельній ділянки або без наявності
цих документів.

Для отримання інформації стосовно
об'єктів перевірок у підприємства в
усному порядку були запитані
правовстановлюючі документи на
земельні ділянки під виробничими
об'єктами (комбікормовий завод,
відкормочники, маточники, та ін.) та
проекти землеустрою на ці земельні
ділянки з метою отримання інформації
для п.4.1, 4.2 Акту перевірки,
затвердженого Наказом Міністерства
екології та природних ресурсів України
02.10.2012 № 483. Для вивчення були
надані лише правовстановлюючі
документи (договори оренди) без
проектів землеустрою, що унеможливило
надання чіткої відповіді на п.4.2 Акту
перевірки в строки, передбачені
направленням на проведення перевірки.

Після вибіркової перевірки
вищезазначених виробничих об'єктів на
місцевості були запитані документи на
земельні ділянки, які використовуються
підприємством для вирощування
сільськогосподарських культур, а саме:
договори оренди земельних ділянок та
агрохімічні паспорти на земельні
ділянки. Дані документи необхідні для
надання чіткої відповіді на питання
Акту перевірки, визначені п.п.4.4-4.6. Під
час перевірки еколог підприємства
запевнив про те, що агрохімічні
паспорти на земельні ділянки будуть
надані, але у строки проведення
перевірки дані документи надані не
були.

На отримання інформації щодо земельних
ділянок був направлений запит листом
від 14.08.2013р. №04-3118. Але, листом від
15.08.2013р. №840 підприємство відмовило в
наданні зазначеної інформації,
аргументувавши відмову порушенням
вимог ст. 2 Закону України «Про захист
персональних даних», хоча вимоги
зазначеної статті запитом Інспекції не
порушувались. Про це підприємство було
повідомлено листом від 23.08.2013р. №04-3379 з
аргументацією правомірності запиту та
з пропозицією надання необхідної
інформації у іншому вигляді (без
конкретизації вигляду інформації, що
давало підприємству можливість
вибрати такий вид надання інформації,
який в силах надати працівники
підприємства та надання якого не
суперечить вимогам чинного
законодавства). Але, листом від 02.09.2013р.
№872 ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» заявило про свою
неспроможність зрозуміти суть фрази «у
зручному для Вас вигляді» та наполягло
на тому, що дані документи були
оглянуті інспекторами під час
перевірки, про що свідчить відмітка ТАК
у п.4.1 Акту перевірки.

Але, в акті перевірки відображена
загальна інформація про наявність
правовстановлюючих документів на
земельні ділянки, які використовує
підприємство, площу цих земельних
ділянок та їх узагальнене
адміністративно-територіальне
розташування. Дана інформація була
отримана в усній формі від працівників
підприємства, а достовірність цієї
інформації підтверджена підписами
посадових осіб підприємства в Акті
перевірки, та відсутністю зауважень до
акту перевірки з приводу відображеної
інформації. Про це підприємство
повідомлене листом від 07.10.2013р. №04-3976.

Стосовно доводів підприємства про
неправомірне подовження перевірки
шляхом запиту документів (інформації)
після спливу строку проведення
перевірки пояснили, що ненадання
інформації посадовим особам
контролюючого органу є порушенням
вимог Закону України «Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності». За
результатами перевірки, з метою
усунення порушень видається припис із
пунктом про надання необхідної
інформації. Тобто вимога надати
документи (інформацію) після спливу
терміну проведення перевірки є не
подовженням терміну перевірки, а
вимогою щодо усунення порушення, що є
правомірним.

Згідно п. 30 спірного припису від
позивача вимагається у строк до 26.08.2013
року надати інформацію стосовно
договорів оренди з пайщиками (реєстр
із зазначенням місцезнаходження
земельної ділянки, її площі та даних
про власника), агрохімічні паспорти
(для вивчення) та інформація про
наявність/ відсутність деградованих і
малопродуктивних земель, проекти
землеустрою (для вивчення).

Судом встановлено, що листом від 14.08.2013
року № 04-3118 відповідачем було
витребувано у ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ»
перелік (реєстр) договорів оренди
земельних ділянок, (паїв), які
використовуються підприємством на
території Костянтинівського та
Красноармійського району із
зазначенням адміністративно -
територіальної належності земельних
ділянок (територія якої сільської/
селищної ради), їх площ, та прізвища,
ім'я по батькові їх власників (том 4, а.с.
56).

Листом від 15.08.2013 року від 15.08.2013 року
ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» було відмовлено
відповідачу надати витребувану
інформацію.

Вказану відмову було обґрунтовано
відсутністю у відповідача належної
компетенції щодо витребування
вказаної інформації а також
відсутністю обов'язку юридичної особи
щодо її надання у даному спірному
випадку.

Крім того, позивач також наголошував на
тому, що надання зазначеної інформації
призведе до порушення охоронюваних
законом прав фізичних осіб.

Представник позивача у судовому
засіданні надала пояснення, що
відповідачем було витребувано
виключно інформацію стосовно
договорів оренди з пайщиками у
відповідності до листа від 14.08.2013 року
№ 04-3118, інформація стосовно
агрохімічних паспортів (для вивчення)
та інформацію про наявність/
відсутність деградованих і
малопродуктивних земель, проекти
землеустрою (для вивчення).

Оскільки відповідачем не надано докази
витребування зазначеної інформації,
суд вважає зазначену інформацію такою,
що не витребувалась.

Суд звертає увагу на ту обставину, що
інформація листом від 14.08.2013 року
№ 04-3118 витребувалась у
позивача не пізніше 11 год. 15.08.2013 року,
тоді як вказаний лист було вручено лише
14.08.2013 року тобто за один день до
завершення перевірки.

Представник позивача у судовому
засіданні також пояснила суду, що
посадовими особами позивача, навіть за
умови погодження надання зазначеної
інформації, фактично не було б фізичної
можливості для складання такого
реєстру, оскільки кількість пайщиків
складає більше тисячі осіб.

Суд погоджує доводи позивача у цій
частині, оскільки інформація
витребувана відповідачем була такою,
яка потребувала певного розумного часу
для її опрацювання, тобто складання
відповідного реєстру. Також суд
погоджує доводи позивача, що
витребувана інформація в певній
частині є інформацією з обмеженим
доступом, а також відсутністю обов'язку
юридичної особи щодо складання
витребуваного реєстру.

Крім того, у відповідності до ст.2
Закону України «Про захист
персональних даних»,-персональні дані -
відомості чи сукупність відомостей про
фізичну особу, яка ідентифікована або
може бути конкретно ідентифікована.

Згідно ч.2 ст. 5 цього Закону, -
персональні дані, крім знеособлених
персональних даних, за режимом доступу
є інформацією з обмеженим доступом.

Представниками відповідача, у судовому
засіданні також не надано доказів того,
що витребувана інформація у повному
обсязі мала відношення до предмету
перевірки, а також законних підстав для
встановлення обов'язку юридичної особи
на її надання.

Частиною 8 статті 7 Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності», передбачено що припис -
обов'язкова для виконання у визначені
строки письмова вимога посадової особи
органу державного нагляду (контролю)
суб'єкту господарювання щодо усунення
порушень вимог законодавства.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку про необгрунтованість та
скасування пункту 30 спірного припису.

Стосовно пункту 31 спірного припису
позивач зазначає, що він не містить
підстав згідно до акту перевірки, в
обґрунтування правопорушення
зазначеного в даному пункті припису
наведено статтю 10 ЗУ «Про охорону
атмосферного повітря» котра містить 10
пунктів з обов'язків юридичних осіб, та
не містить жодних посилань на
обладнання місця для відбору проб,
контролюючим органом не зазначено, та
законодавчо не обґрунтовано, склад
правопорушення, адже усі печі
утилізатори ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» мають
м'ясця для відбору проб, що в ході
проведення перевірки державними
інспекторами не перевірялись.

Відповідач, в обґрунтування своєї
правової позиції з цього приводу
зазначив, що на сторінці 18 акту
перевірки встановлено, що на момент
перевірки не вдалось провести
вимірювання на ДВ № 14, 31, 38, 55 тому що
місця відбору проб не обладнанні
згідно до вимог КНД 211.2.3.063-98, п.6.1.2.
Відповідно до п.9 ст. 10 цього ж Закону
здійснювати контроль за проектуванням,
будівництвом і експлуатацією споруд,
устаткування та апаратури для очищення
газопилового потоку від забруднюючих
речовин і зниження впливу фізичних та
біологічних факторів, оснащення їх
засобами вимірювальної техніки,
необхідними для постійного контролю за
ефективністю очищення, дотриманням
нормативів гранично допустимих
викидів забруднюючих речовин і рівнів
впливу фізичних та біологічних
факторів та інших вимог законодавства
в галузі охорони атмосферного повітря.

Суд вважає обґрунтованим п. 31 спірного
припису, оскільки вимоги ст. 10 ЗУ «Про
охорону атмосферного повітря»
кореспондують із вимогами п. 6.1.2 КНД
211.2.3.063-98, загальна площа робочої
площадки повинна бути не менше 2 м2.
Площадка має бути захищена від впливу
атмосферних і шкідливих виробничих
факторів (опадів, температури,

прямих сонячних променів, тощо). Рухомі
частини технологічного обладнання не
повинні заважати оператору.

Оскільки позивачем не надано доказів
відповідності місць для відбору проб
на досліджених об'єктах, приписам п. 6.1.2
КНД 211.2.3.063-98, суд приходить до висновку
про обґрунтованість пункту 31 спірного
припису та відповідно відмовляє у
задоволенні позову у цій частині.

Стосовно пункту 32 спірного припису
позивач зазначає, що його складено
безпідставно, зазначення даного
правопорушення є необґрунтованим, адже
підприємством щороку проводиться
контроль за дотриманням встановлених
граничнодопустимих викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря, з періодичністю, що
передбачена у відповідних дозволах на
викиди забруднюючих речовин. Між
приватним акціонерним товариством
«АПК-ІНВЕСТ» та ТОВ «Науково технічна
фірма «Стандарт» 24 липня 2012 року
укладено договір за № 56/1-12 на
проведення лабораторного контролю
викидів шкідливих речовин в атмосферне
повітря, за результатами вимірювань
ТОВ «Науково технічна фірма «Стандарт»
складено відповідні звіти. Зазначені
звіти повністю спростовують викладені
у п.32 припису правопорушення, щодо
нібито не здійснення нами контролю за
дотриманням встановлених
граничнодопустимих викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря.

Судом встановлено, що пункт 32 спірного
припису відповідач обґрунтовує
порушеннями встановленими на стор. 18
акту перевірки (том 1 а.с. 36), згідно до
яких зазначено наступне.

Відповідно до попередніх дозволів на
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря стаціонарними
джерелами, контроль за такими
речовинами як: оксиди азоту (оксид та
діоксид азоту) в перерахунку на діоксин
азоту, сірководень, фенол, діоксини
сірки, та оксид вуглецю повинен був
проводитись 1 раз на 3 роки, але
проводився не в повному обсязі та не у
відповідності з атестованими
методиками. Контроль за дотриманням
встановлених граничнодопустимих
викидів забруднюючих речовин та умов
дозволу за такими речовинами як:
меркаптан, демителамин,- не проводився
жодного разу. Згідно з діючим дозволом
№ -1 вказані речовини
(меркаптан, демителамин) входять до
переліку заходів щодо здійснення
контролю за дотриманням встановлених
граничнодопустимих викидів
забруднюючих речовин як сумарна
концентрація: фенолу, метилмеркоптану,
демителамину 20,0 мг/м3. Контроль за
дотриманням ГДВ ЗР не проводився.

Оскільки дозволи на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами,
наявними матеріалах справи
передбачають здійснення контролю над
вищезазначеними речовинами з
урахуванням складу речовин та строків
проведення контролю, а позивачем не
надано доказів на спростовання
встановленого порушення, суд приходить
до висновку про обґрунтованість пункту
32 спірного припису та відповідно
відмовляє у задоволенні позову у цій
частині.

Стосовно пункту 33 спірного припису
позивач зазначає, що його складено на
підставі п.11- правопорушень акту
перевірки, Нормативно-правовим актом,
вимоги якого на думку перевіряючого
органу порушено, є стаття 44 Водного
кодексу України. Однак стаття 44 містить
чотирнадцять пунктів, тому є не
зрозумілим вимоги саме якого пункту
ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» порушено, адже
відповідно до частини другої пункту 6
Закону, посадова особа органу
державного нагляду (контролю) зазначає
в акті детальний опис виявленого
порушення з посиланням на відповідну
вимогу законодавства. ПрАТ
«АПК-ІНВЕСТ» первинний облік
використання води здійснюється по
встановленим Державним комітетом
статистики формам, згідно до наказу №
264 від 27.07.1998 року, однак дані форми при
перевірці навіть не були оглянуті
Державними інспекторами, тому
зазначення даного правопорушення в
акті є безпідставним.

Разом з тим, згідно пункту 33 спірного
припису, від позивача, із зазначенням
терміну виконання постійно,
вимагається забезпечити достовірне та
своєчасне заповнення журналів
первинного обліку (ПОД-11,12,13) кількості
вод.

Згідно п. 7 ст. 44 Водного кодексу
України,- водокористувач зобов'язані
здійснювати облік забору та
використання вод, вести контроль за
якістю і кількістю скинутих у водні
об'єкти зворотних вод і забруднюючих
речовин та за якістю води водних
об'єктів у контрольних створах, а також
подавати відповідним органам звіти в
порядку, визначеному цим Кодексом та
іншими законодавчими актами.

Представники відповідача у судовому
засіданні пояснили суду, що п. 33
спірного припису пов'язаний із
незадовільним веденням журналів
первинного обліку (ПОД-11,12,13) кількості
вод у вигляді відсутності підписів
осіб, що здійснює облік за кожну дату
виміру витрат.

При цьому в матеріалах справи наявні
лише журнали первинного обліку (ПОД-
11,13) кількості вод, журнали первинного
обліку (ПОД- 12) кількості вод до суду не
надано.

З журналу первинного обліку (ПОД- 11)
кількості вод вбачається
незадовільний стан ведення, а саме
відсутні підписи особи, що здійснює
облік за кожну дату виміру витрат (том 4
а.с. 230-241).

Таким чином, суд вважає обґрунтованим
пункт 33 спірного припису, та відповідно
відмовляє у задоволенні позову у цій
частині.

Стосовно пункту 34 спірного припису
позивач зазначає, що його складено на
підставі

п.13- правопорушень акту перевірки,
згідно до яких зазначено, що ПрАТ
«АПК-ІНВЕСТ» не розроблені питомі
показники водопостачання та
водовідведення. Дані виводи є
передчасними, адже дану інформацію в
ході перевірки запитано не було, а у
статті 40 Водного кодексу, що на думку
контролюючого органу порушена
позивачем мова йде взагалі про
Технологічні нормативи використання
води, аж ніяк не про питомі показники
водопостачання як вказано в акті та
приписі складеним на підставі акту.
Таким чином висновки про
правопорушення вказане у п.34 Припису
не мають прийматися до уваги.

Стосовно пункту 36 спірного припису
позивач зазначає, що його складено на
підставі п.14- правопорушень акту
перевірки, чергове надумане та
безпідставне правопорушення, адже ПрАТ
«АПК-ІНВЕСТ» 17 грудня 2012 року укладено
угоду с комунальним підприємством Вода
Донбасу № 26.

В угоді вказано норми постачання води
товариству по місяцях. Ці норми ПрАТ
«АПК-ІНВЕСТ» жодним чином не
перевищуються, що підтверджується
даними Актів, та даними наведеними у
формі статистичної звітності 2-ТП-
(водогосп). Тобто в угоді вказані норми
водопостачання, що відповідають
фактичній ситуації. Таким чином не
зрозумілим є в чому саме полягає
правопорушення зазначене в даному
пункті припису.

Оскільки пункти 34 та 36 спірного припису
пов'язані між собою, суд вважає надати
їм загальну оцінку їх обґрунтованості.

Суд погоджується із доводами
позивача з наступних підстав.

Водопостачання ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ»
питною водою здійснюється згідно
договору № 26 від 17.12.2012 року (том 1 а.с.
101-104) від Красноармійського РПУ КП
«Компанія «Вода Донбасу».

Водовідведення здійснюється
згідно договору № 297 від 01.01.2012 року в
мережу Димитрівського ПУВКХ КП
«Компанія «Вода Донбасу».

При цьому сторонами договорів
узгоджені обсяги водопостачання та
водовідведення.

Згідно ст. 40 Водного кодексу,- для
оцінки та забезпечення раціонального
використання води у галузях економіки
встановлюються технологічні нормативи
використання води, а саме: поточні
технологічні нормативи використання
води - для існуючого рівня технологій;
перспективні технологічні нормативи
використання води - з урахуванням
досягнень на рівні передових світових
технологій. Технологічні нормативи
використання води розробляються та
затверджуються відповідними
центральними органами виконавчої
влади за погодженням з центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері охорони навколишнього
природного середовища.

Таким чином, враховуючи те, що
позивач не відноситься до кола осіб,
наділених правами розробки та
затвердження технологічних нормативів
використання води, а також обставини
того, що обсяги водопостачання та
водовідведення вже узгоджено
сторонами в договорах, суд приходить до
висновку про необґрунтованість та
скасування пунктів 34, 36 спірного
припису.

Стосовно пункту 35 спірного припису
позивач зазначає, що його складено на
підставі

п.12- правопорушень акту перевірки форма
викладення правопорушення є
неприпустимою, оскільки змістом
правопорушення Державними
інспекторами зазначено «здійснити
огляд вказаних фільтрів на очисних
спорудах м'ясокомбінату сумісно з
представниками інспекції при
перевірці приписів», що за своєю
природою є вказівкою виконати певні
дії, а не фіксацією неправомірної дії
чи бездіяльності. Отже, є не зрозумілим
в чому полягає правопорушення, і що
стало на заваді огляду вказаних
фільтрів у строки передбачені для
перевірки. Звертають увагу суду на той
факт, що в графі строк усунення
правопорушень зазначено «постійно»
тобто з огляду на даний пункт Державна
екологічна інспекція має право кожного
дня приходити на підприємство та
оглядати фільтри, що є не припустимим
порушенням його прав, та фактичним
продовженням терміну дії перевірки до
безкінечності.

Представники відповідача у судовому
засіданні пояснили суду, що
перевіряючими не було здійснено огляд
фільтрів на очисних спорудах
м'ясокомбінату, у зв'язку із тим, що вони
хотіли зупиняти виробничий процес та
відповідно не наполягали на їх огляді.

Враховуючи вищезазначені обставини,
суд погоджується із доводами позивача
у цій частині та відповідно до
скасування пункту 35 спірного припису.

Стосовно пункту 37 спірного припису
позивач зазначає, що його складено на
підставі невідомо якого пункту акту
перевірки, обґрунтуванням даного
пункту припису є стаття 20-2 ЗУ «Про
охорону навколишнього природного
середовища» без зазначення конкретної
частини та пункту статті якою б було
передбачено право Державної
екологічної інспекції виклику
робітників Товариства з відривом від
робочого місця, не зазначено навіщо
дана особа повинна прибути до
інспекції, також не зрозуміло в чому є
необхідність направлення працівника
після спливу терміну перевірки.

Відповідач, в обґрунтування своєї
правової позиції з цього приводу
зазначив, що під час планової перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ"
інспектором відділу екологічного
контролю за поводженням з відходами та
небезпечними хімічними речовинами
виявлено порушення природоохоронного
законодавства України, відсутність з
23.08.2012 Дозволу Мінприроди на зберігання
натрію нітриту, згідно Постанови КМУ
від 20.06.1995 №440 „Про затвердження
Порядку одержання дозволу на
виробництво, зберігання,
транспортування, використання,
захоронення, знищення та утилізацію
отруйних речовин, у тому числі
продуктів біотехнології та інших
біологічних агентів". Згідно п.6.
Постанови КМУ від 20.06.1995 №440, особа,
відповідальна за виявлене порушення,
несе адміністративну відповідальність
за ст. 83 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.
Керуючись викладеним, приписом
вимагається забезпечити явку
посадової особи ПрАТ "АПК-ІНВЕСТ",
відповідальної за отримання
зазначеного Дозволу, до ДЕІ у Донецькій
області.

Суд погоджується із доводами позивача
у цій частині, а також звертає увагу
відповідача не некоректність пункту 37
спірного припису. Крім того, пунктом 37
фактично дублюється пункт 27 спірного
припису.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість та відповідно
скасування пункту 37 спірного припису.

Стосовно пункту 38 спірного припису
позивач зазначає, що його складено на
підставі невідомо якого пункту акту
перевірки, є аналогічним з п. 37 Припису,
та також не містить посилання на
конкретну норму закону, що ним
порушено, та підтвердження повноважень
інспекції у виклику посадових осіб
позивача.

З урахуванням некоректності пункту 38
спірного припису, суд погоджує доводи
позивача у цій частині та приходить до
висновку про його скасування.

Проаналізувавши доводи пунктів 37 та 38
спірного припису суд вважає за
необхідне звернути увагу на наступні
узагальнюючі обставини.

Представниками позивача у судовому
засіданні було надано пояснення, що
станом на момент проведення перевірки,
у позивача відсутні посадові особи
відповідальні: за отримання Дозволу
Міністерства екології та природних
ресурсів України на зберігання нітриту
натрію, та нездійснення первинного
обліку відходів вирощування та
відгодівлі свиней; тари пакувальної
пластмасової, дерев'яної, паперової,
картонної за формою 1-ВТ.

Представниками відповідача у судовому
засіданні було надано пояснення, що
оскільки станом на момент проведення
перевірки у позивача були відсутні
посадові особи, від об'єкту контролю
вимагається направити вказаних осіб до
ДЕІ у Донецькій області для складення у
їх відношенні протоколів про вчинення
правопорушень.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає
пункти 37 та 38 спірного припису
непослідовними, а також такими, що не
ґрунтуються на вимогах закону.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 2 ст. 71 КАС України визначено,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку суду відповідач у повному
обсязі не довів правомірності
прийняття спірного припису.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку про те, що
викладені в позовній заяві вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до підпункту 3 пункту 9
розділу VI Прикінцевих та перехідних
положень Бюджетного кодексу України у
разі безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Водночас пунктом 19 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 3 серпня
2011 року № 845 встановлено, що безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

З урахуванням принципу пріоритетності
законів над підзаконними актами,
оскільки судом задоволено позовні
вимоги позивача, а відповідачем у
справі є суб`єкт владних повноважень,
звільнений від сплати судових витрат,
судові витрати, у тому числі судовий
збір та витрати на проведення судової
експертизи, підлягають стягненню із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання із рахунку
суб'єкта владних повноважень -
відповідача, як зазначено Вищим
адміністративним судом України у листі
від 21.11.2011 року №2135/11/13-11 "Щодо стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або бюджетних установ".

Відповідно до ст.94 КАСУ-, суд присуджує
з Державного бюджету України на
користь позивача документально
підтверджені судові витрати зі сплати
судового збору відповідно до
задоволених вимог на суму 17,20 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94,
99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167, 185,
186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Приватного
акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ»
до Державної екологічної інспекції у
Донецькій області про визнання
протиправним та скасування припису б/н
від 19.08.2013 року, - задовольнити частково.

Скасувати пункти 2, 3, 4, 7, 9, 10, 22, 30, 34, 35, 36,
37, 38 припису Державної екологічної
інспекції у Донецькій області б/н від
19.08.2013 року.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог,- відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного акціонерного
товариства «АПК-ІНВЕСТ» витрати по
сплаті судового збору у розмірі 17,20
(сімнадцять) гривень 20 коп. шляхом
безспірного списання із рахунку
Державної екологічної інспекції у
Донецькій області.

Постанова ухвалена у нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частини у судовому
засіданні 25 грудня 2013 року.

Повний текст постанови складений 30
грудня 2013 року.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 КАС України, і може бути
оскаржена до Донецького апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 КАС України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Христофоров А.Б.