Справа № 2-а-814/11/1521
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2013-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2013 р.Справа № 2-а-814/11/1521

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції:
Козирський Є.С.

Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого - судді Бойка А.В.,

суддів:
Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 07 грудня 2011 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Овідіопольської
районної державної адміністрації про
зобов'язання провести перерахунок та
виплату щорічної разової грошової
допомоги до п'ятого травня, -

В С Т А Н О В И В:

02.11.2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду
першої інстанції з позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Овідіопольської
районної державної адміністрації про
зобов'язання провести перерахунок та
виплату разової грошової допомоги до
п'ятого травня в розмірі 5 мінімальних
пенсій за віком за 2009-2011 роки з
урахуванням проведених виплат;
стягнення коштів, затрачених на
правову допомогу в розмірі 400 грн. Крім
того, позивачам було подано до суду
клопотання про поновлення строку
звернення до суду.

Ухвалою Овідіопольського районного
суду Одеської області від 07.12.2011 року в
задоволенні клопотання про поновлення
строку звернення до суду відмовлено в
частині позовних вимог за 2009-2010 роки.
Вказана ухвала оскаржена сторонами по
справі не була.

Постановою Овідіопольського районного
суду Одеської області від 07 грудня 2011
року в задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

20.12.2011 року ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу на вказану постанову суду
першої інстанції.

В своїй апеляційній скарзі позивач
посилався на порушення судом першої
інстанції при прийнятті рішення норм
матеріального та процесуального права.

У зв'язку з викладеним в апеляційній
скарзі ставиться питання про
скасування постанови Овідіопольського
районного суду Одеської області від 07
грудня 2011 року та ухвалення нового
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи колегія суддів дійшла
наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що
підтверджується посвідченням Серії
НОМЕР_1, виданим 27.08.2008 року (а.с. 16) та не
заперечується відповідачем.

Звертаючись з позовом до суду першої
інстанції ОСОБА_2 посилався на те, що
виплата йому разової грошової допомоги
до 5 травня здійснювалась у розмірі
меншому, ніж передбачено ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», у
зв'язку з чим просив зобов'язати
відповідача провести перерахунок та
виплатити недоплачені суми зазначеної
допомоги.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції не погоджується з висновком
суду першої інстанції стосовно відмови
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
зважаючи на наступне:

Відповідно до статті 12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993
року щорічно до 5 травня учасникам
бойових дій виплачується разова
грошова допомога у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком.

Позивачу у 2011 році виплачена допомога
до 5 травня в розмірі, що передбачений
постановою Кабінету Міністрів України
№ 341 від 04.04.2011 року «Про розміри
разової грошової допомоги, що
виплачується в 2011 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань», тобто у розмірі 460 грн.,
що є значно меншим, ніж передбачено
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Законом України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
були внесені зміни до ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» та
встановлено, що щорічно до 5 травня
учасникам бойових дій виплачується
разова грошова допомога у розмірі, який
визначається Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України.

Однак, зміни, внесені підпунктом "б"
підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону
України від 28.12.2007 р. «Про державний
бюджет України на 2008 рік та внесення
змін до деяких законодавчих актів
України» визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
р. N 10-рп/2008).

Після визнання зазначених положень
неконституційними, ст. 12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» відновила свою
дію у попередній редакції.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих положень
закону України «Про державний бюджет
на 2011 рік» установлено, що у 2011 році
норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
статті 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", статей 14, 22, 37 та
частини третьої статті 43 Закону
України "Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб" застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України виходячи з
наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Таким чином, у 2011 році дія ст. 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
зупинена не була, та іншого порядку
здійснення вказаних виплат Законом
передбачено не було, а тому щорічна
разова грошова допомога учасника
бойових дій до 5 травня повинна
виплачуватися у розмірі, що становить
п'ять мінімальних пенсій за віком.

Крім того, слід зазначити, що до спірних
правовідносин не підлягає
застосуванню постанова Кабінету
Міністрів України № 341 від 04.04.2011 року
«Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується в 2011 році
відповідно до Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань», оскільки
виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами,
застосуванню підлягає саме Закон
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», а не
постанова Кабінету Міністрів України.

Також, слід зазначити, що при
обчисленні щорічної разової грошової
допомоги за основу береться розмір
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.
Розмір прожиткового мінімуму для осіб,
які втратили працездатність
визначається щорічно в Законі України
«Про Державний бюджет України» на
відповідний рік.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування
зазначеної величини (мінімального
розміру пенсії за віком) для розрахунку
інших пов'язаних із нею пенсій чи
доплат, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого мінімального
розміру пенсії за віком, крім
передбаченого частиною першою.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що розміри
разової грошової допомоги до п'ятого
травня позивачу повинні
нараховуватись виходячи з вказаних
розмірів прожиткового мінімуму.

Що стосується вимог ОСОБА_2 про
стягнення коштів, затрачених на
правову допомогу в розмірі 400 грн.,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне:

Згідно із статтею 87 КАС України витрати
на правову допомогу відносяться до
судових витрат, які за результатами
розгляду справи розподіляються між
сторонами за правилами, врегульованими
статтею 94 КАС України. Відповідно до
частини першої статті 94 КАС України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Частиною
третьою зазначеної статті встановлено,
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом (частина третя статті 90 КАС
України). Зокрема, постановою Кабінету
Міністрів України від 27 квітня 2006 року
№ 590 «Про граничні розміри компенсації
витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних та адміністративних справ, і
порядок їх компенсації за рахунок
держави» визначено, що якщо
компенсація відповідно до закону
сплачується за рахунок держави її
граничний розмір не перевищує суму, що
обчислюється виходячи з того, що особі,
яка надає правову допомогу,
виплачується 5 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати за повний
робочий день.

Закон України «Про адвокатуру»
визначає дотримання Правил
адвокатської етики як одного з
основних зобов'язань адвоката, які він
бере на себе, складаючи Присягу
адвоката України.

Правила адвокатської етики, схвалені
Вищою кваліфікаційною комісією
адвокатури при Кабінеті Міністрів
України 01 жовтня 1999 року протокол від 1 -
2 жовтня 1999 року № 6/VI, визначають
уніфіковане тлумачення норм
адвокатської етики, у тому числі щодо
винагороди адвоката за виконані ним
дії по наданню правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, частин 1-6 ст. 33
Правил адвокатської етики в угоді про
надання правової допомоги мають бути
чітко і недвозначно визначені всі
головні умови, на яких адвокат приймає
доручення клієнта. Гонорар є єдиною
допустимою формою отримання адвокатом
винагороди за надання правової
допомоги клієнту. Гонорар, отримуваний
адвокатом за надання правової
допомоги, повинен бути законним за
формою і порядком внесення і розумно
обґрунтованим за розміром. Фактори, що
повинні братися до уваги при
визначенні обґрунтованого розміру
гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу
і роботи, що вимагаються для належного
виконання доручення; ступінь
складності та новизни правових питань,
що стосуються доручення; необхідність
досвіду для його успішного завершення;
2) вірогідність того, що прийняття
доручення перешкоджатиме прийняттю
адвокатом інших доручень або суттєво
ускладнить їх виконання в звичайному
часовому режимі; 3) необхідність виїзду
у відрядження; 4) важливість доручення
для клієнта; 5) роль адвоката в
досягненні гіпотетичного результату,
якого бажає клієнт; 6) досягнення за
результатами виконання доручення
позитивного результату, якого бажає
клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги
клієнта стосовно строків виконання
доручення; 8) характер і тривалість
професійних відносин даного адвоката з
клієнтом; 9) професійний досвід,
науково-теоретична підготовка,
репутація, значні професійні здібності
адвоката.

Жодний із факторів, указаних у ч. 3 цієї
статті, не має самостійного значення;
вони підлягають врахуванню в їх
взаємозв'язку стосовно обставин
кожного конкретного випадку. Розмір
гонорару і порядок його внесення мають
бути чітко визначені в угоді про
надання правової допомоги. Засади
обчислення гонорару (фіксована сума,
погодинна оплата, доплата гонорару за
позитивний результат по справі, тощо)
визначаються за домовленістю між
адвокатом та клієнтом і також мають
бути закріплені в угоді.

Однак, в матеріалах справи відсутній
договір про надання правової допомоги.

Крім того, з наданих позивачем
документів неможливо визначити обсяг
часу і роботи, витраченого особою, що
надавала правову допомогу ОСОБА_2, а
також їх співставлення для чіткого
визначення гонорару, також не
неможливо з'ясувати питання які
повинні зазначатись в договорі, а саме:
щодо прав та обов'язків виконавця
послуг, чи виконані вони ним у повному
обсязі та належним чином; неможливо
визначитися й з тим, які фактори
сторонами договору бралися до уваги
при визначенні розміру винагороди та
чи може вважатися такий розмір розумно
обґрунтованим для виплати
представнику позивача з урахуванням
обсягу, строків і результату його дій в
інтересах ОСОБА_2.

Таким чином, все вищевказане
унеможливлює законне обґрунтування
стягнення на користь позивача коштів,
затрачених на правову допомогу в
розмірі 400,00 грн.

Зважаючи на зазначене, позовні вимоги в
цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції при повному встановленні
фактичних обставин справи порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, у зв'язку з чим
постановлене судове рішення на
підставі ст. 202 КАС України підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст.ст. 184, 185, 197, 198, 202, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Овідіопольського районного
суду Одеської області від 07 грудня 2011
року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2
задовольнити частково.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Овідіопольської районної державної
адміністрації здійснити нарахування
та провести виплату ОСОБА_2, як учаснику
бойових дій, щорічної разової грошової
допомоги до 5 травня за 2011 рік
відповідно до статті 12 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» у розмірі п'яти
мінімальних пенсій за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
встановленої частиною 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», з
урахуванням проведених виплат.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України, та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
А.В.Бойко

Суддя:
Т.М.Танасогло

Суддя:
О.В. Яковлєв