Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2014 року м.
Київ К/9991/1657/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_2 та Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 30.10.2009 та
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2010

у справі №2а-8229/09

за позовом Суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_2

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 30.10.2009 позов
задоволено, визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Кременчуцької
ОДПІ №/0/3786 від 21.07.2008.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2010
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 30.10.2009
скасовано в частині задоволених
позовних вимог про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Кременчуцької ОДПІ № /0/3786 від
21.07.2008 щодо визначення суми податкового
зобов?язання з податку на додану
вартість у розмірі 114429,00 грн., у т.ч.
основний платіж - 76286,00 грн. та штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 38143,00 грн.,
з прийняттям в цій частині нової
постанови про відмову в позові. В іншій
частині постанову суду першої
інстанції залишено в силі.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційними скаргами як
позивача, так і відповідача.

Позивачем ставиться питання про
скасування рішення суду апеляційної
інстанції з залишенням в силі рішення
суду першої інстанції, з підстав
невірного застосування норм
матеріального та процесуального права.

Відповідачем ставиться питання про
скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції в частині
задоволених позовних вимог, з
прийняттям нового про відмову в позові
в повному обсязі.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційні скарги
не підлягають задоволенню, виходячи з
такого.

Відповідачем проведено виїзну планову
документальну перевірку з питань
дотримання позивачем вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2006 по 31.03.2008, за результатами якої
складено акт №1445/17-305/НОМЕР_1 від 04.07.2008.

За висновками акта перевірки позивачем
допущено порушення вимог пп.7.3.1 п.7.3,
пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на дану вартість», у зв?язку з
чим занижено податкові зобов?язання з
податку на додану вартість на суму
125096,85 грн. у 2006 році та на суму 114367,71 грн.
у 2007 році. Оскільки за висновками
відповідача позивачем не надано
доказів, що суми ПДВ при придбанні
автомобілів у травні 2006 року у ДПІІ
«Астроінвестбуд-Кременчук» не були
включені до складу податкового кредиту
зазначеного податкового періоду, у
зв?язку з чим правомірність віднесення
зазначених сум до складу податкового
кредиту у лютому та березні 2007 року не
знайшла свого підтвердження. Крім того,
позивачем не відображено в податковому
обліку готівкових коштів за продану
молочну продукцію в 4 кварталі 2006 року
на загальну суму 750581 грн. та
січні-лютому 2007 року на загальну суму
228486,26 грн., що призвело до заниження
податкових зобов?язань на загальну
суму 163177,88 грн.

На підставі акта перевірки прийнято
податкове повідомлення-рішення
№/0/3786 від 21.07.2008, яким визначено
податкове зобов?язання з податку на
додану вартість на загальну суму 534287,84
грн., у т.ч. за основним платежем 239464,56
грн., штрафними (фінансовими) санкціями
- 294823,28 грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, на які посилаються позивач та
відповідач у касаційних скаргах, та
вважає, що судами повно встановлені
обставини у справі, яким надана
правильна правова оцінка на підставі
законодавства, яке врегульовує спірні
відносини.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що між позивачем та ДПІІ
«Автоінвестбуд-Кременчук» (продавець)
укладено договір купівлі-продажу
автомобілів. Продавцем було виписано
податкові накладні №28-03-6 від 28.03.2006 на
загальну суму 79240 грн., у т.ч. ПДВ - 13206,67
грн., №13-05-1 від 13.05.2006 на загальну суму
378485 грн., у т.ч. ПДВ 63080,83 грн.
Відвантаження продавцем товару
здійснено 13.05.2006 після 100% оплати, згідно
видаткової накладної від 13.05.2006 №АК
0000230, якою підтверджено отримання
позивачем автомобілів в кількості 6
штук на підставі довіреності від 10.05.2006
серії ЯМГ №136951.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку із:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті
7 цього Закону датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків, або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

У випадку, коли право платника на
податковий кредит підтверджується
податковими накладними, отриманими
після закінчення податкових періодів,
в яких фактично відбулись господарські
операції, суми ПДВ, вказані у таких
податкових накладних, можуть бути
включені до складу податкового кредиту
в податковому періоді, в якому такі
податкові накладні отримані.

Разом з тим, позивачем не надано
доказів отримання податкових
накладних №28-03-6 від 28.03.2006 на загальну
суму 79240 грн., у т.ч. ПДВ - 13206,67 грн., №13-05-1
від 13.05.2006 на загальну суму 378485 грн., у
т.ч. ПДВ 63080,83 грн. у періоді іншому ніж
вони видані, а також, що зазначені
податкові накладні не брали участі у
формуванні податкового кредиту
податкового періоду у якому були
видані.

Виходячи з викладеного, судова колегія
вважає правильним висновок суду
апеляційної інстанції про
правомірність визначення позивачеві
податкового зобов?язання з податку на
додану вартість за оспорюваним
рішенням в розмірі 76286,00 грн. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 38143,00 грн.

Судова колегія вважає за необхідне
погодитись і з висновками судів
попередніх інстанцій про не
підтвердження висновків податкового
органу про порушення позивачем
приписів пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», що
призвело до заниження позивачем
податку на додану вартість на загальну
суму 163177,88 грн., у т.ч. за 4 квартал 2006
року на загальну суму 125096,84 грн., за
січень-лютий 2007 року на загальну суму
38081,04 грн., з тих підстав, що акт
перевірки, всупереч вимога п.п.1.7, 1.8
Порядку оформлення результатів
невиїзних документальних, виїзних
планових та позапланових перевірок з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
10.08.2005 № 327, не містить
систематизованого викладення
встановлених порушень, з посиланням на
первинні документи, що підтверджують
наявність таких фактів, не зазначено
господарських операцій, проведення
розрахунків за якими, обумовило
виявлені порушення, в акті перевірки
зазначено лише суми розбіжностей між
обсягом зафіксованої суми готівки по
касовому апараті та відображеної у
податковому реєстрі, розрахунку
донарахованих сум податку на додану
вартість та штрафних санкцій суду не
надано, що унеможливлює висновок про
правомірність здійсненого
донарахування.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доводи касаційної скарги податкового
органу правильності висновків судів
попередніх інстанцій не спростовують,
а повністю повторюють акт перевірки,
якому надавалась оцінка під час
розгляду справи.

За встановлених обставин, судова
колегія доходить висновку, що рішення
суду апеляційної інстанції
ґрунтується на правильному
застосуванні норм матеріального права,
підстав для його скасування, з мотивів
викладених в касаційних скаргах, не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 та Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області
відхилити, а постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14.12.2010 залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун