Справа № 127/27377/13-а
Суддя: Медяна Ю. В.
Дата ухвалення: 2014-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/71/14
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі:

головуючого судді Медяної Ю.В.,

при секретарі Лащук В.М.,

за участю

представника позивача Бажукова
А.К.,

представника відповідача Крот
В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці адміністративну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» в
особі філії в м. Вінниці до Виконавчого
комітету Вінницької міської ради про
визнання протиправним та скасування
рішення суб'єкта владних повноважень, -

встановив:

У листопаді 2013 року до суду з
адміністративним позовом звернувся
ПАТ «Державний експортно-імпортний
банк України» в особі філії в м. Вінниці
до Виконавчого комітету Вінницької
міської ради, в якому просив суд
визнати протиправним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Вінницької міської ради № 2107 від 26
вересня 2013 року в частині відмови
Староміському відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції у наданні
дозволу на реалізацію в примусовому
порядку квартири АДРЕСА_1, право
користування якою має малолітня дитина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зобов'язати
виконавчий комітет Вінницької міської
ради повторно розглянути по суті
звернення державного виконавця
Староміського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції
Заплетнюка Б.І., викладене в листі від 25
лютого 2013 року за вих. № 3624/10-33.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у
Староміському відділі державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції на
виконанні знаходиться виконавчий лист,
виданий Староміським районним судом м.
Вінниці 24 листопада 2011 року по
цивільній справі № 2-79/10 про звернення
стягнення на належну гр. ОСОБА_5
квартиру АДРЕСА_1, яка є предметом
іпотеки на користь ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»,
виселення всіх мешканців з квартири та
скасування реєстрації осіб, які
зареєстровані та будуть зареєстровані
та проживають у цій квартирі.

25 лютого 2013 року державний виконавець
Староміського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції Заплетнюк
Б.І. звернувся з листом до Вінницького
міського голови з проханням надати
дозвіл на реалізацію зазначеної вище
квартири, оскільки на момент звернення
стягнення в цій квартирі проживає
малолітня дитина.

Рішенням виконавчого комітету
Вінницької міської ради від 26 вересня
2013 року № 2107 Староміському відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції було відмовлено у наданні
дозволу на реалізацію в примусовому
порядку зазначеної вище квартири.

На думку позивача вищевказане рішення
є протиправним та підлягає скасуванню,
оскільки при його прийнятті відповідач
керувався, зокрема, положеннями Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей», Закону України
«Про охорону дитинства» та Інструкцією
з організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції № 512/5 від 02 квітня
2012 року, які набули чинності вже після
виникнення права іпотеки банку на
вищезазначене нерухоме майно.

Крім того, відповідачем при прийнятті
оскаржуваного рішення не були прийняті
до уваги відповідні положення Закону
України «Про іпотеку», які
передбачають, що звернення стягнення
на передане в іпотеку житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців та не враховані
письмові пояснення банку щодо
належного виконання з його боку
договірних зобов'язань перед
боржником, а також те, що необхідність
звернення стягнення на зазначене вище
житло пов'язане з недобросовісними
діями самого позичальника.

З підстав, зазначених вище, позивач
звернувся до суду з даною позовною
заявою.

В судовому засіданні представник
Публічного акціонерного товариства
«Державний експортно-імпортний банк
України» в особі філії в м. Вінниці -
Бажуков А.К. вимоги позовної заяви
підтримав в повному обсязі, просив суд
її задовольнити, пославшись на
обставини, викладені у позовній заяві,
додатково пояснивши, що при ухваленні
оскаржуваного рішення відповідачем не
було з'ясовано питання наявності у
неповнолітньої дитини та її батьків
іншого житла, в якому вони могли б
проживати.

Представник виконавчого комітету
Вінницької міської ради - Крот В.Б. в
судовому засіданні вимоги позову не
визнала, просила суд в його задоволенні
відмовити, пояснивши суду, що при
ухваленні оскаржуваного рішення
виконавчий комітет Вінницької міської
ради керувався чинними
нормативно-правовими актами виключно в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, з
метою недопущення втрати права дитини
на користування житлом, яке
гарантоване їй законодавством України
та Конвенцією ООН про права дитини. Під
час неодноразових засідань комісії з
питань захисту прав дитини при
виконавчому комітеті Вінницької
міської ради досліджувалось питання
щодо наявності у батьків
неповнолітньої ОСОБА_3 іншого житла. Із
пояснень представника Староміського
відділу ДВС Вінницького міського
управління юстиції та батька
неповнолітньої ОСОБА_6 - ОСОБА_5 було
встановлено, що спірне житло є єдиним
житлом сім'ї ОСОБА_5.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали
адміністративної справи та оцінивши
всі наявні докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26 лютого 2007 року
між ВАТ «Державний експортно-імпортний
банк України» та ОСОБА_5 укладено
кредитний договір № 7407с7, відповідно до
якого позичальнику надано кредит в
розмірі 29 700, 00 доларів США з терміном
повернення до 18 лютого 2017 року (а.с. 18-20).

З метою забезпечення виконання
позичальником умов прийнятих на себе
вищевказаних зобов'язань між банком та
ОСОБА_5 27 лютого 2007 року укладено
договір іпотеки № 7407Z17, відповідно до
якого в іпотеку банку була надана
квартира за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 15-17).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької
області від 14 жовтня 2010 року визнано
укладеною мирову угоду між ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України», ОСОБА_5 та ОСОБА_7, відповідно
до якої у разі порушення строків
погашення кредиту, вказаних у графіках
погашення кредиту більш як на 40 днів
банк має право звернутись до органів
державної виконавчої служби про
відкриття виконавчого провадження про
стягнення боргу шляхом реалізації
предмета іпотеки згідно іпотечного
договору № 7407Z17 від 27 лютого 2007 року, а
саме: трьохкімнатної квартири житловою
площею 37, 3 кв. м., загальною площею 62, 1
кв. м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3 (а.с. 22-29).

24 листопада 2011 року Староміським
районним судом Вінницької області
видано виконавчий лист у цивільній
справі № 2-79/10 за позовом ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» до
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, у якому зазначено, що у
зв'язку з невиконанням умов мирової
угоди: звернути стягнення на користь
ПАТ «Державний експортно-імпортний
банк України» в особі філії АТ
«Укрексімбанк» на предмет іпотеки, а
саме:

- трьохкімнатної квартири
житловою площею 37, 3 кв. м., загальною
площею 62, 1 кв. м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3, за зобов'язання
повернення кредиту;

- виселення усіх мешканців з
квартири та скасування реєстрації усіх
осіб, які зареєстровані та будуть
зареєстровані та проживають у цій
квартирі(а.с. 11)..

25 лютого 2013 року старший державний
виконавець Староміського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції Заплетнюк Б.І. звернувся з
листом № 3624/10-33 до Вінницького міського
голови, в якому зазначено, що у
Староміському ВДВС ВМУЮ на примусовому
виконанні знаходиться виконавчий лист
№ 2-79/10 від 24 листопада 2011 року. Під час
проведення виконавчих дій у боржника
виявлено квартиру в АДРЕСА_1, в якій
зареєстровані неповнолітні діти, а
саме: ОСОБА_3, 2000 року народження.
Державним виконавцем було здійснено
опис і арешт зазначеної вище
трьохкімнатної квартири. Керуючись
Інструкцією з організації примусового
виконання рішення від 17 квітня 2012 року,
державний виконавець просив надати
дозвіл на реалізацію трьохкімнатної
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3 (а.с. 12).

Рішенням виконавчого комітету
Вінницької міської ради від 26 вересня
2013 року № 2107 Староміському відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції було відмовлено у наданні
дозволу на реалізацію в примусовому
порядку квартири АДРЕСА_4, право
користування якою має малолітня дитина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

Як вбачається з витягу з протоколу № 19
засідання комісії з питань захисту
прав дитини при виконавчому комітеті
Вінницької міської ради від 17 вересня
2013 року, ОСОБА_5, батько малолітньої
дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народження, повідомив, що сім'я іншого
житла, окрім квартири АДРЕСА_4 не має
(а.с. 55).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 52 вищенаведеного Закону
передбачено, що звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.

Згідно частини 8 статті 54 вказаного
Закону примусове звернення стягнення
на предмет іпотеки здійснюється
державним виконавцем з урахуванням
положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною 1 ст. 41 наведеного
вище Закону реалізація предмета
іпотеки, на який звертається стягнення
за рішенням суду або за виконавчим
написом нотаріуса, проводиться, якщо
інше не передбачено рішенням суду,
шляхом продажу на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України «Про виконавче провадження», з
дотриманням вимог цього Закону.

Підпунктом 4.5.9 пункту 4.5 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року № 512/5, передбачено, що у разі
передачі на реалізацію нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають неповнолітні,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Якщо такий дозвіл
не надано, державний виконавець
звертається до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
встановлення або зміну способу і
порядку виконання. Якщо судом не
встановлено (змінено) спосіб і порядок
виконання, державний виконавець
продовжує виконання рішення за рахунок
іншого майна боржника, а в разі
відсутності такого майна повертає
виконавчий документ стягувачу з
підстави, передбаченої пунктом 2
частини першої статті 47 Закону.

Статтею 12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей»
передбачено, що Держава охороняє і
захищає права та інтереси дітей під час
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна. Неприпустиме зменшення або
обмеження прав та інтересів дітей під
час вчинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень. Органи опіки та
піклування здійснюють контроль за
дотриманням батьками та особами, які їх
замінюють, житлових прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
відповідно до закону. Для вчинення
будь-яких правочинів щодо нерухомого
майна, право власності на яке або право
користування яким мають діти,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону.

Відповідно до частини 4 статті 177
Сімейного кодексу України дозвіл на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна дитини надається органом опіки
та піклування після перевірки, що
проводиться протягом одного місяця, і
лише в разі гарантування збереження
права дитини на житло.

На виконання частини 10 статті 177
Сімейного кодексу України постановою
Кабінету Міністрів України від 24.09.2008
року № 866 був затверджений Порядок
провадження органами опіки та
піклування діяльності, пов'язаної із
захистом прав дитини.

Так, пунктом 67 вказаного Порядку
передбачено, що дозвіл на вчинення
правочинів щодо нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким має дитина надається
районною, районною у м.м. Києві та
Севастополі держадміністрацією,
виконавчим органом міської, районної в
місті ради за поданням служби у справах
дітей після проведення зазначеною
службою перевірки документів за місцем
знаходження майна протягом одного
місяця з дня надходження заяви на
вчинення правочинів щодо нерухомого
майна дитини лише у разі гарантування
збереження її права на житло і
оформляється рішенням, витяг з якого
видається заявникам службою у справах
дітей.

Як зазначено у статті 3 Конвенції «Про
права дитини», схваленої резолюцією 44
сесії Генеральної Асамблей ООН від
20.11.1989 № 44/25, ратифікованої постановою
Верховної Ради України від 27.02.1991 №
789-XII, що в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Основним законом, який визначає
охорону дитинства в Україні як
стратегічний загальнонаціональний
пріоритет і з метою забезпечення
реалізації прав дитини на життя,
охорону здоров'я, освіту, соціальний
захист та всебічний розвиток
встановлює основні засади державної
політики у цій сфері є Закон України
«Про охорону дитинства» (Преамбула
Закону).

Відповідно до статті 18 вказаного
Закону Держава забезпечує право дитини
на проживання в таких
санітарно-гігієнічних та побутових
умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку. Діти
- члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчуженні жилих приміщень та купівлі
нового житла.

Отже, у випадку наявності будь-якої
правової колізій, неповноти,
нечіткості або суперечливості
законодавства, що регулює спірні
правовідносини, що стосуються
інтересів дитини, з урахуванням
положень статті 3 Конвенції «Про права
дитини», пріоритети повинні надаватися
якнайкращому забезпеченню інтересів
дитини.

Згідно ст. 52 Закону України «Про
місцеве самоврядування» виконавчий
комітет сільської, селищної, міської,
районної у місті (у разі її створення)
ради може розглядати і вирішувати
питання, віднесені цим Законом до
відання виконавчих органів ради.

Підпунктом 4 пункту «б» ст. 34 Закону
України «Про місцеве самоврядування»
встановлено, що до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належать вирішення у встановленому
законодавством порядку питань опіки і
піклування.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до ч.2 ст. 71
КАС України покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Представником виконавчого комітету
Вінницької міської ради по даній
справі доведено правомірність
прийняття рішення виконавчого
комітету Вінницької міської ради № 2107
від 26 вересня 2013 року.

Враховуючи наведене вище, суд вважає
вимоги позовної заяви є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5-11, 69-72, 158-163 КАС
України, суд,-

постановив:

В задоволенні адміністративного
позову Публічного акціонерного
товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» в
особі філії в м. Вінниці до Виконавчого
комітету Вінницької міської ради про
визнання протиправним та скасування
рішення суб'єкта владних повноважень,
відмовити.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Вінницького
апеляційного адміністративного суду
через Вінницький міський суд
Вінницької області шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня її проголошення.

Суддя:

Повний текст постанови виготовлено 13
січня 2014 року.