Справа № 826/12043/13-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2013-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2013 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу представника Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві - Вільгельм Альони
Дмитрівни на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 04
вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві про визнання
незаконними та скасування припису та
постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві про визнання незаконними та
скасування припису та постанови. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що спірні
припис та постанова про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудування, на думку позивача,
прийняті з порушенням норм
матеріального права та не відповідають
вимогам законодавства України,
висновки відповідача щодо факту
вчинення позивачем правопорушення є
помилковими та такими, що не
відповідають дійсності.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 04
вересня 2013 року позов задоволено
частково. Визнано протиправною та
скасовано постанову Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві від 26 червня 2013 року
№ 209/13 про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві - Вільгельм Альона
Дмитрівна подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про відмову
у задоволенні даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач зареєстрований
01 червня 2009 року Оболонською районною у
м. Києві державною адміністрацією
(номер запису в Єдиному державному
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців № 2 019932).

Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві відповідно статті 41 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та згідно з
Порядком здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23.05.2011 року № 553,
на підставі заяви адвокатського
обєднання «Статніков та партнери» від
27.05.2013 року № 06/05-2013 проведено
позапланову перевірку дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил ФОП
ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами даної перевірки
складено акт від 17 червня 2013 року, за
змістом якого під час перевірки
відповідачем було встановлено, що за
адресою: АДРЕСА_1 розташована
одноповерхова будівля орієнтовною
площею 300 кв.м., яка експлуатується
позивачем у якості автомобільної мийки
без прийняття в експлуатацію
відповідно до вимог діючого
законодавства, чим порушено ч. 8 ст. 39
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Відповідно до висновків вказаного
акту, зазначений об'єкт відповідно ДНБ
А.2.2.3:14:2012 «Склад та зміст проектної
документації на будівництво», ДБН
В.1.2-14:2009 «Загальні принципи
забезпечення надійності та
конструктивної безпеки будівель
споруд, будівельних конструкцій та
основ» відноситься до ІІ категорії
складності.

На підставі висновків вказаного акту 17
червня 2013 року відповідачем складено
протокол про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності та внесено
припис про усунення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Вказаним приписом від позивача
вимагалося заборонити експлуатацію
зазначеного вище об'єкта з 18.06.2013 року
та усунути допущені правопорушення
відповідно до чинного законодавства
про що проінформувати в термін до 18
липня 2013 року.

На підставі вищевказаного акту
перевірки, припису та протоколу
Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві винесено постанову від 26
червня 2013 року № 209/13, якою відповідно
до абз. 3 п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» до
позивача застосовано адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі 51615,00
грн.

Не погоджуючись з зазначеними вище
приписом та постановою відповідача,
позивач звернулася з даним позовом до
суду.

Задовольняючи даний позов частково суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню частково.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Згідно з ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством. Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Приписами частини першої статті 41
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» визначено,
що державний архітектурно-будівельний
контроль - сукупність заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Відповідно до частини другої статті 41
цього Закону державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється органами державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

За приписами частини четвертої статті
41 вказаного Закону посадові особи
органів державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право, зокрема,
складати протоколи про вчинення
правопорушень, акти перевірок та
накладати штрафи відповідно до закону;
видавати обов'язкові для виконання
приписи щодо усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

На виконання статті 41 зазначеного вище
Закону Кабінет Міністрів України своєю
постановою від 23 травня 2011 року № 553
затвердив Порядок здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 553
державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється за
територіальним принципом (у межах
областей) у порядку проведення
планових та позапланових перевірок.

Пунктом 7 Порядку № 553 передбачено, що
позаплановою перевіркою вважається
перевірка, яка не передбачена планом
роботи інспекції.

Підставами для проведення
позапланової перевірки є:

- подання суб'єктом містобудування
письмової заяви про проведення
перевірки об'єкта будівництва або
будівельної продукції за його бажанням
чи письмової заяви про проведення
перевірки щодо дотримання суб'єктом
господарювання Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності,
пов'язаної з будівництвом об'єкта
архітектури, який за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності;

- необхідність проведення перевірки
достовірності даних, наведених у
повідомленні та декларації про початок
виконання підготовчих робіт,
повідомленні та декларації про початок
виконання будівельних робіт,
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, протягом трьох місяців з
дня подання зазначених документів;

- виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта;

- перевірка виконання суб'єктом
містобудівної діяльності вимог
приписів інспекцій;

- перевірка виконання суб'єктом
господарювання вимог інспекції щодо
усунення порушень ліцензіатом
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності, пов'язаної з
будівництвом об'єкта архітектури, який
за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності;

- звернення фізичних чи юридичних осіб
про порушення суб'єктом містобудування
вимог містобудівного законодавства;

- вимога правоохоронних органів про
проведення перевірки.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 553
посадові особи інспекцій під час
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
мають право, зокрема, складати
протоколи про вчинення правопорушень
та акти перевірок, і накладати штрафи у
межах повноважень, передбачених
законом; видавати обов'язкові для
виконання приписи щодо усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил.

У відповідності до пунктів 16-18 Порядку
№ 553 за результатами державного
архітектурно-будівельного контролю
посадовою особою інспекції
складається акт перевірки відповідно
до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, крім акта перевірки,
складається протокол разом з приписом
про усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил або
приписом про зупинення підготовчих та
будівельних робіт, які виконуються без
повідомлення, реєстрації декларації
про початок їх виконання або дозволу на
виконання будівельних робіт (далі -
припис).

Згідно з пунктом 4 статті 41 вказаного
вище Закону посадові особи органів
державного архітектурно-будівельного
контролю під час перевірки мають право,
в тому числі, видавати обов'язкові для
виконання приписи щодо:

1) усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил;

2) зупинення підготовчих та будівельних
робіт, які не відповідають вимогам
законодавства, зокрема будівельних
норм, містобудівним умовам та
обмеженням, затвердженому проекту або
будівельному паспорту забудови
земельної ділянки, виконуються без
повідомлення, реєстрації декларації
про початок їх виконання або дозволу на
виконання будівельних робіт.

Протокол протягом трьох днів після
його складення та всі матеріали
перевірки подаються керівникові
відповідної інспекції або його
заступникові для винесення постанови
про накладення штрафу, передбаченої
законодавством України (п. 20 Порядку №
553).

Згідно з Порядком накладення штрафів
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 06 квітня 1995 року
№ 244, штрафи накладаються на юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності. Рішення про накладення
штрафу оформлюється постановою про
накладення на суб'єкта містобудування
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності. Постанова
про накладення штрафу є виконавчим
документом і підлягає виконанню в
установленому законом порядку. У
постанові зазначається розмір штрафу.
Постанова повинна відповідати вимогам
до виконавчого документа, встановленим
Законом України «Про виконавче
провадження».

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідачем за
результатами проведеної перевірки
встановлено, що позивачем в своїй
господарській діяльності в якості
автомобільної мийки використовується
одноповерхова будівля, яка не введена в
експлуатацію.

При цьому, відповідно до п. 12 Порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13 квітня 2011 року № 461, експлуатація
об'єктів, не прийнятих в експлуатацію,
забороняється.

Аналогічну норму містить і Закон
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», зокрема в ч.
8 ст. 39 цього Закону визначено, що
експлуатація закінчених будівництвом
об'єктів, не прийнятих (якщо таке
прийняття передбачено законодавством)
в експлуатацію, забороняється.

Згідно Правил обстежень, оцінки
технічного стану та паспортизації
виробничих будівель і споруд,
затверджених наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України, Державного
комітету України по нагляду за
охороною праці від 27 листопада 1997 року
№ 32/288, експлуатація будівлі або
споруди - використання будівлі
(споруди) згідно з функціональним
призначенням та проведенням
необхідних заходів до збереження стану
конструкцій, при якому вони здатні
виконувати задані функції з
параметрами, що визначені вимогами
технічної документації.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
використання об'єктів (будівлі або
споруди) для здійснення господарської
діяльності, не прийнятих в
експлуатацію також заборонено.

Відповідно до пп. 9 п. 4 ст. 41 вказаного
вище Закону та пп. 12 п. 11 Порядку № 553
посадові особи інспекцій під час
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
мають право, зокрема, забороняти за
вмотивованим письмовим рішенням
керівника відповідної інспекції чи
його заступника експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, не
прийнятих в експлуатацію.

Таким чином колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві за наслідками
встановлення факту використання
позивачем об'єкту не прийнятого в
експлуатацію, правомірно прийнято
припис від 17 червня 2013 року.

Відповідно до абз. 3 п. 6 ч. 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» суб'єкти містобудування,
які є замовниками будівництва об'єктів
(у разі провадження містобудівної
діяльності), або ті, що виконують
функції замовника і підрядника
одночасно, несуть відповідальність у
вигляді штрафу за експлуатацію або
використання об'єктів будівництва, не
прийнятих в експлуатацію, а також
наведення недостовірних даних у
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації чи акті готовності
об'єкта до експлуатації III категорії
складності - у розмірі 90 мінімальних
заробітних плат.

Виходячи з положень вказаної вище
статті Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності»
суб'єктом правопорушення є замовники
будівництва об'єктів (у разі
провадження містобудівної діяльності),
або ті, що виконують функції замовника
і підрядника одночасно.

Водночас, судом першої інстанції з
матеріалів справи було встановлено, що
01 червня 2011 року між ТОВ «НАНВАЛЬ ПЛЮС»
(Орендодавець) та позивачем (Орендар)
укладено договір оренди нерухомого
майна (Автомийки), за умовами якого,
Орендодавець передає Орендареві за
плату на певний строк у користування
нерухоме майно - Автомийку для
використання згідно з цільовим
призначенням, що іменується надалі
«Приміщення», загальною площею 267,60
кв.м. та розташоване за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до змісту вказаного
договору, право власності
(розпорядження) Орендодавця на
зазначене приміщення підтверджується
Договором дарування від 31 грудня 2009
року, серія НЕ № 012031.

Позивачем у підтвердження права
власності на нерухоме майно -
автомийку, загальною площею 267 60 кв.м. -
за ТОВ «НАНВАЛЬ ПЛЮС» надано суду
Договір дарування від 31.12.2009 року, Витяг
про його реєстрацію в Державному
реєстрі правочинів, реєстраційне
посвідчення № 0017350 від 31.12.200 року та
технічний паспорт на вказане
приміщення.

Отже, з досліджених письмових доказів
вбачається, що позивач є лише
користувачем приміщення, яке не
введене в експлуатацію.

Жодних доказів того, що позивач був
замовником будівництва, чи виконував
функції замовника та підрядника
одночасно з боку відповідача не надано.

Таким чином, відповідно до норм чинного
законодавства та встановлених вище
фактів, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що у відповідача були
відсутні підстави для притягнення до
відповідальності позивача за
порушення вимог абз. 3 п.6 ч. 2 ст. 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності», оскільки позивач не є
суб'єктом вказаного правопорушення.

У зв'язку із цим, постанова 26 червня 2013
року № 209/13 про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудування
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві є протиправною та підлягає
скасуванню.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що даний позов підлягає задоволенню
частково.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві - Вільгельм Альони Дмитрівни -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 04 вересня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е.
Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.