Справа № 813/9374/13-а
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/9374/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
Головуючого - судді Сасевича О.М.
за участю секретаря судового засідання
прокурора Клака Ю.Г.,
представника відповідача Костирко Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Миколаївського міжрайонного
прокурора Львівської області до
Миколаївської міської ради
Миколаївського району Львівської
області про визнання протиправним та
скасування рішення №1170 від 01.12.2013 року,
Миколаївський міжрайонний прокурор
Львівської області звернувся до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Миколаївської міської ради
Миколаївського району Львівської
області, в якому, із урахуванням заяви
про зміну позовних вимог, просить
визнати протиправним та скасувати
рішення Миколаївської міської ради
Миколаївського району Львівської
області №1170 від 01.12.2013 року «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні».

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що в порядку
здійснення нагляду за додержанням і
застосуванням законів прокурором
виявлено порушення відповідачем норм
Конституції та Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» під
час прийняття оспорюваного рішення.
Зазначив, що вказане рішення прийнято
із виходом за межі повноважень органу
місцевого самоврядування, оскільки
були вирішені питання, не віднесені до
компетенції міської ради.

Ухвалою судді від 17.12.2013 року відкрито
провадження у даній адміністративній
справі та призначено попереднє судове
засідання на 15.01.2014 року.

Згідно ухвали суду від 15.01.2014 року,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
розгляду.

Прокурор у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав з підстав, викладених
в позовній заяві, просив суд позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача не заперечила
проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора та
представника відповідача, оцінивши
докази, які мають значення для
вирішення справи, суд вважає, що
адміністративний позов підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Миколаївським міжрайонним прокурором
12.12.2013 року винесено постанову №90 про
проведення перевірки у порядку нагляду
за додержанням і застосуванням законів
в діяльності Миколаївської міської
ради Миколаївського району Львівської
області з питань додержання вимог
Конституції України та Закону України
«Про місцеве самоврядування».

При проведенні перевірки встановлено
прийняття 01.12.2013 року Миколаївською
міською радою Миколаївського району
Львівської області на 6-му пленарному
засіданні 17-ї позачергової сесії 6-го
скликання рішення №1170 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні», відповідно до якого, міська
рада керуючись ст.19 Конституції
України та ст.ст.10, 42, 59 Закону України «
Про місцеве самоврядування в Україні »,
вирішила:

1.Підтримати резолюцію Народного віче у
Києві від 1 грудня 2013 року.

2.Звернутися до керівництва США і ЄС з
проханням запровадити санкції до вищих
посадових осіб України, винних у
насильницьких діях стосовно учасників
мирного Євромайдану в місті Києві 30
листопада цього року, а також членів
їхніх сімей.

3.Оприлюднити рішення міської ради й
резолюцію Народного віче у Києві в
засобах масової інформації й мережі
Інтернет.

Що стосується повноважень позивача на
звернення до суду, суд зазначає
наступне.

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч.1 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів, згідно з ч.2
цієї ж статті, можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Закріплений у ч.1 ст.11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Предметом доказування, відповідно до
ч.1 ст.138 Кодексу адміністративного
судочинства України, є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

Згідно із ст.121 Конституції України, на
прокуратуру покладено обов'язок
представляти інтереси держави у суді, у
випадках передбачених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні
від 08.04.1999 року (справа №1-1/99) зазначив,
що державні інтереси закріплюються як
нормами Конституції України, так і
нормами інших правових актів. Інтереси
держави відрізняються від інтересів
інших учасників суспільних відносин. В
основі перших завжди є потреба у
здійсненні загальнодержавних
(політичних, економічних, соціальних та
інших) дій, програм, спрямованих на
захист суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону,
гарантування державної, економічної,
інформаційної, екологічної безпеки,
охорону землі як національного
багатства, захист прав усіх суб'єктів
права власності та господарювання
тощо.

Прокурор самостійно визначає підстави
для представництва в судах, форму його
здійснення і може здійснювати
представництво на будь-якій стадії
судочинства в порядку, передбаченому
процесуальним законом.

Згідно ст.36-1 Закону України «Про
прокуратуру» №1789-XII від 05.11.1991 року,
підставою представництва у суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень інтересів
держави. У вказаній нормі Закону також
передбачено, що однією із форм
представництва прокурором є звернення
до суду з позовами (заявами, поданнями).

Відповідно до ч.2 ст.60 КАС України,
прокурор здійснює в суді
представництво інтересів громадянина
або держави в порядку, встановленому
цим Кодексом та іншими законами, і може
здійснювати представництво на
будь-якій стадії адміністративного
процесу.

У зв'язку з відсутністю органу,
уповноваженого здійснювати функції
держави у спірних правовідносинах,
прокурор, відповідно до ст.60 КАС
України, у даному випадку набуває
статусу позивача.

Пунктом 2 частини 5 статті 23 Закону
України «Про прокуратуру» передбачено,
що прокурор, без внесення подання, може
звернутися до суду щодо визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що прокурором позов поданий у поряду,
передбаченому чинним законодавством.

Що стосується питання правомірності
оспорюваного рішення, суд зазначає
наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
гарантовано, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.2 ст.5 Конституції
України, носієм суверенітету і єдиним
джерелом влади в Україні є народ. Народ
здійснює владу безпосередньо і через
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.6 Конституції України,
державна влада в Україні здійснюється
на засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову.

Статтею 7 Конституції України
передбачено, що в Україні визнається і
гарантується місцеве самоврядування.

Частиною 1 статті 140 Конституції
України визначено, що місцеве
самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Частиною 3 вказаної статті встановлено,
що місцеве самоврядування
здійснюється територіальною громадою
в порядку, встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи.

Таким чином, місцеве самоврядування є
одним із проявів здійснення народом, у
формі територіальної громади, влади,
яка, в свою чергу, не належить до жодної
із гілок державної влади, що
характеризується самостійністю у
вирішенні певного кола питань.

Водночас, предметом відання місцевого
самоврядування є не будь-які питання
суспільного життя, а питання саме
місцевого значення, тобто ті, що
пов'язані передусім із життєдіяльністю
територіальних громад.

Висновки аналогічного характеру
наведені у рішенні Конституційного
Суду України від 26.03.2002 року №6-рп/2002 у
справі за конституційним поданням
Міністерства внутрішніх справ України
щодо офіційного тлумачення положення
частини другої статті 28 Закону України
«Про статус депутатів місцевих Рад
народних депутатів» (справа про
охорону трудових прав депутатів
місцевих рад) (пункт 4).

Європейською хартією місцевого
самоврядування (ратифікована Законом
України від 15.07.1997 року №452/97-ВР)
закріплено, що головні повноваження і
функції місцевих властей визначаються
конституцією або законом. Однак, це
положення не перешкоджає наділенню
місцевих властей повноваженнями і
функціями для спеціальних цілей
відповідно до закону. Місцеві власті в
межах закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу (ч.1, ч.2 ст.4).

Отже, органи місцевого самоврядування
в межах закону мають право вільно
вирішувати будь-яке питання місцевого
значення, яке не вилучене із сфери
їхньої компетенції і вирішення якого
не доручене жодному іншому органу.

Відповідно до ч.1 ст.144 Конституції
України, органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території.

Згідно із ч.1 ст.59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» від
21.05.1997 року №280/97-ВР, рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень.

Як зазначено у рішенні Конституційного
Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009 у
справі за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25, частини
чотирнадцятої статті 46, частин першої,
десятої статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування), органи
місцевого самоврядування, вирішуючи
питання місцевого значення,
представляючи спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ та
міст, приймають нормативні та
ненормативні акти. До нормативних
належать акти, які встановлюють,
змінюють чи припиняють норми права,
мають локальний характер, розраховані
на широке коло осіб та застосовуються
неодноразово, а ненормативні акти
передбачають конкретні приписи,
звернені до окремого суб'єкта чи
юридичної особи, застосовуються
одноразово і після реалізації
вичерпують свою дію (пункт 4).

Рішення органів місцевого
самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду.

У главі 1 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», як і в
розділі XI Конституції України, до
повноважень органів місцевого
самоврядування не віднесено вирішення
питань щодо встановлення фактів
вчинення злочинів та осіб, винних у їх
вчиненні, які повинні вирішуватись в
межах відповідного кримінального
провадження відповідно до норм
кримінального процесуального
законодавства, а також повноважень
щодо надання оцінки діяльності та
рішень центральних органів влади
України, підтримки «заяв», «ініціатив»
та інших документів («резолюцій» тощо)
будь-яких осіб та організацій, у яких
такі висловлюють свою позицію та
міркування з приводу питань
суспільного життя, які безпосередньо
не пов'язані з життєдіяльністю
відповідних територіальних громад, які
представляє дана міська рада.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку

Частиною 10 статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» від
21.05.1997 року №280/97-ВР встановлено, що акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

У даному випадку судом з'ясовано, що
відповідні положення відповідачем
дотримані не були, а отже, прийняте
01.12.2013 року Миколаївською міською радою
Миколаївського району Львівської
області з перевищенням своїх
повноважень рішення 17-ї позачергової
сесії 6-го скликання №1170 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні» є протиправним і підлягає
скасуванню.

Враховуючи встановлені фактичні
обставини справи та вищенаведені норми
діючого законодавства, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
законними, обґрунтованими, і такими, що
підлягають до задоволення у повному
обсязі.

Відповідно до положень статті 94 КАС
України, судові витрати не стягуються
зі сторін.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163,167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
рішення 17-ї позачергової сесії 6-го
скликання Миколаївської міської ради
Миколаївського району Львівської
області №1170 від 01.12.2013 року «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні».

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення, а в
разі складення постанови у повному
обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 цього
Кодексу, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 20 січня 2014 року.