Справа № 2а-1670/10007/11
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" січня 2014 р. м. Київ
К/800/22736/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

за участю секретаря:
Горголь І.С.

представників:

позивача: не з'явився

відповідача: Прокопчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 07.08.2012 року

у справі № 2а-1670/10007/11

за позовом Приватного
підприємства «Пластбуд»

до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Полтавської області Державної
податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Пластбуд» (далі
по тексту - позивач, ПП «Пластбуд»)
звернулось з позовом до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби (далі по
тексту - відповідач, ОДПІ) про
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 07.08.2012 року
в задоволенні позовних вимог ПП
«Пластбуд» відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.08.2012 року
скасовано постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
07.08.2012 року. Прийнято нову постанову,
якою адміністративний позов
задоволено.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаним рішенням суду
апеляційної інстанції, оскаржив його у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права.

Заперечень на касаційну скаргу не
надійшло.

Крім того, скаржник звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
клопотанням про заміну Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Полтавської області
Державної податкової служби на її
правонаступника - Кременчуцьку
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області, колегія суддів
дійшла висновку щодо обґрунтованості
заявленого клопотання та наявності
підстав для його задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представника відповідача, дослідивши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОДПІ проведено планову
виїзну перевірку ПП «Пластбуд» з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року, за
результатами якої складено акт від
17.05.2011 року №3003/23-209/32946215.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено пп. 7.2.1, пп. 7.2.6 п. 7.2,
пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», внаслідок
чого занижено ПДВ за перевіряємий
період на загальну суму 699 424,00 грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ОДПІ прийнято
податкове повідомлення-рішення від
31.05.2011 року №/1798, яким позивачу
збільшено суму податкового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 874 280,00 грн.
(699 424,00 грн. за основним платежем, 174 856,00
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями).

За результатами адміністративного
оскарження, зазначене податкове
повідомлення-рішення податковими
органами залишено без змін, а скарги
позивача без задоволення.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову ПП «Пластбуд» щодо
скасування податкового
повідомлення-рішення, виходив з того,
що позивачем не підтверджені витрати
на придбання товару належними
первинними документами.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги ПП «Пластбуд» виходив з того, що
висновки податкового органу є
необґрунтованими.

Колегія суду не може погодитись з таким
висновком суду апеляційної інстанції,
вважаючи його передчасним та таким, що
винесений з неповним з'ясуванням всіх
обставин справи, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для прийняття оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення став
висновок податкового органу про
завищення позивачем податкового
кредиту та відповідно заниження суми
податку на додану вартість, що за
підсумками звітного періоду підлягає
сплаті платником податку до бюджету в
результаті взаємовідносин із ПП
«Кремнет», ПП «Дортехмонтаж - 67», ПП
«Термобудпроект», ПП «Дніпростар 2008»,
ПП «Вертикаль 24», ПП «Промбудкапітал
ХХІ», ПП «Джерело», ПП «Будмонремсервіс
- КР», ПП «СВ - Техно - Онікс».

Відмовляючи в задоволенні позову ПП
«Пластбуд» суд першої інстанції
виходив з того, що надані позивачем до
суду первинні бухгалтерські документи
не підтверджують фактичне отримання
товарів від ПП «Кремнет», ПП
«Дортехмонтаж - 67», ПП
«Термобудпроект», ПП «Дніпростар 2008»,
ПП «Вертикаль 24», ПП «Промбудкапітал
ХХІ», ПП «Джерело», ПП «Будмонремсервіс
- КР», ПП «СВ - Техно - Онікс».

В той же час, судом апеляційної
інстанції було зроблено висновок про
те, що господарські операції між ПП
«Пластбуд» та вищевказаними
контрагентами є реальними та
підтверджені первинними документами.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Враховуючи викладене, для
підтвердження даних податкового
обліку необхідно брати до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

В той же час, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Суду апеляційної інстанції, при
вирішенні даної справи, слід звернути
увагу на дослідження обставин
реальності здійснення господарських
операцій платника податку, на підставі
яких таким платником були сформовані
дані податкового обліку. При цьому
приймати на підтвердження даних
податкового обліку можна лише
достовірні первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам необхідно
з'ясувати, зокрема:

- Рух активів у процесі здійснення
господарської операції. При цьому
дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

- Установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції. Зокрема,
встановити статус постачальника
товарів (послуг), придбання яких є
підставою для формування податкового
кредиту та/або сум бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість. Особа, що видає податкову
накладну, повинна бути зареєстрованою
як платник податку на додану вартість
на момент вчинення відповідної
господарської операції.

- Установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку. В обов'язковому
порядку необхідно дослідити наявність
господарської мети при вчиненні
відповідних дій платника податку.

Для з'ясування зазначених обставин
суду необхідно перевірити доводи
податкового органу, викладені в акті
перевірки та інші докази.

Частиною 5 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд повинен
запропонувати особам, які беруть
участь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистачає.

Таким чином, для правильного вирішення
даного спору необхідним є дослідження
самих договорів укладених між
позивачем та контрагентами та всіх
первинних документів, пов'язаних з його
виконанням, обставин, які б
підтверджували рух активів у процесі
здійснення господарських операцій
позивача з контрагентами, а також
встановлення наявності зв'язку між
фактом придбання товарів (послуг) з
понесенням інших витрат із
господарською діяльністю платника
податку та використання цих товарів у
господарській діяльності.

Враховуючи положення статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» правові наслідки у вигляді
виникнення права платника податку на
формування витрат та податкового
кредиту з ПДВ наступають лише у разі
реального (фактичного) вчинення
господарських операцій з придбання
товарів/робіт/послуг, що пов'язані з
рухом активів, зміною зобов'язань чи
власного капіталу платника, та
відповідають економічному змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах, а не лише оформлення
відповідних документів або рух
грошових коштів на рахунках платників
податку.

При цьому, для формування податкового
кредиту мають значення податкові
накладні та інші первинні документи,
які, виходячи з наведеного, видаються
на підтвердження реально вчиненої
операції.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 207 КАС
України в мотивувальній частині
постанови суду апеляційної інстанції
зазначаються встановлені судом
апеляційної інстанції обставини із
посиланням на докази, а також мотиви
неврахування окремих доказів; мотиви, з
яких суд апеляційної інстанції виходив
при прийнятті постанови, і положення
закону, яким він керувався.

В свою чергу, судом апеляційної
інстанції, при розгляді спору не
зазначено з посиланням на відповідні
первинні документи обставин, якими
спростовується висновок суду першої
інстанції про безтоварність операцій з
відповідними контрагентами.

Доводи апеляційного суду про те, що на
час здійснення господарських операцій,
за якими податкова інспекція не
визнала обґрунтованим віднесення
позивачем до податкового кредиту сум
ПДВ, контрагенти позивача були
включені до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців, а також мали свідоцтво про
реєстрацію платника ПДВ, не можуть бути
єдиною підставою для задоволення
позову без дослідження питання
товарності спірних операцій.

Також, слід зазначити, як вбачається з
матеріалів справи, суд апеляційної
інстанції зазначив про відсутність
документального підтвердження
товарно-матеріальних цінностей,
отриманих позивачем за договорами з
контрагентами.

Проте, судом апеляційної інстанції не
було з'ясовано причини не надання ПП
«Пластбуд» первинних документів до
суду першої інстанції.

Отже, колегія суду приходить до
висновку, що суд апеляційної інстанції
не дослідив та не розглянув належним
чином докази, що містяться в матеріалах
справи, не надав належну оцінку
обставинам справи, порушив та невірно
застосував норми матеріального права,
та, як наслідок, прийняв незаконне
рішення.

Викладене свідчить про порушення судом
вимог статті 159 КАС України, якою
передбачено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а обґрунтованим - рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Касаційна ж інстанція згідно з ч. 2 ст. 220
КАС України не може досліджувати
докази, встановлювати або визнавати
доведеними обставини, що не були
встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 4 ст. 227 КАС України
справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення допущені тільки цим судом. В
усіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що на підставі ч. 2 ст. 227 КАС
України ухвала апеляційного суду
підлягає скасуванню, як така, що
прийнята з порушенням норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, а справа -
направленню на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
апеляційної інстанції необхідно
врахувати викладене, дослідити на
підставі належних доказів питання
реальності господарських операцій,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті, і, в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Відповідно до вищевикладеного,
касаційна скарга відповідача підлягає
частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Здійснити процесуальне
правонаступництво та замінити
Кременчуцьку об'єднану державну
податкову інспекцію Полтавської
області Державної податкової служби на
Кременчуцьку об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області.

Касаційну скаргу Касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07.08.2012 року -
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов