Справа № К/9991/45950/11-С
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/45950/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова про визнання дій
протиправними та зобов"язання вчинення
дій за касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова на рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 08 липня 2010
року та ухвалу Апеляційного суду
Львівської області від 24 травня 2011
року,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2010 року позивач звернувся в
суд із позовом до Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова про визнання дій
протиправними та зобов"язання вчинення
дій.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 08 липня 2010 року позов
задоволено частково. Визнано
неправомірними дії відповідача та
зобов'язано здійснити перерахунок та
додаткової пенсії позивачу, за період з
09 червня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22
травня 2008 року по 08 липня 2010 року у
розмірах відповідно до ст..50 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
взявши для перерахунку розмір
мінімальної пенсії за віком,
встановлений ч.1 ст..28 Закону України
«Про загальнообов»язкове державне
пенсійне страхування» та здійснити
відповідні виплати за відрахуванням
вже виплачених сум. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідач звернувся
зі скаргою до суду апеляційної
інстанції щодо скасування зазначеного
вище рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 24 травня 2011 року апеляційну
скаргу відповідача відхилено,
постанову суду першої інстанції
залишено без змін.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та ухвалою суду апеляційної
інстанцій, відповідач звернувся із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухвалити рішення, яким відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач віднесений до 1
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, є
учасником ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи, інвалідом
2-ї групи, отримує державну та додаткову
пенсію відповідно до статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» пенсії особам, віднесеним
до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

За змістом статті 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до категорії 1, інвалідам 2
групи, призначається щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірах - 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до частини 4 статті 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка визначає підстави та умови
призначення державних пенсій особам,
віднесеним до категорії 1 та у зв'язку з
втратою годувальника, у всіх випадках
розміри пенсії для інвалідів, щодо яких
встановлено зв'язок із Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими по 2
групі інвалідності - 8 мінімальних
пенсій за віком.

Таким чином, вихідним критерієм
обрахунку державної та додаткової
пенсії виступає мінімальна пенсія за
віком, яка згідно зі статті 28 Закону
України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму, визначеного
законом для осіб, які втратили
працездатність.

Розрахунок пенсії позивачу
відповідачем проведено виходячи з
розміру, встановленого постановами
Кабінету Міністрів України.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, встановлений
у законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, із якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Таким чином, суд касаційної інстанції
погоджується з висновком судів першої
та апеляційної інстанції, що дії
відповідача щодо виплати позивачу за
період з 09 червня 2007 року по 31 грудня 2007
року, з 22 травня 2008 року по 08 липня 2010
року державної та додаткової пенсії у
розмірі меншому, ніж встановлено
статтями 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», є
неправомірними.

З огляду на викладене, рішення суду
першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій відповідають обставинам
справи наданим доказам та нормам
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м. Львова залишити без
задоволення, рішення Сихівського
районного суду міста Львова від 08 липня
2010 року та ухвалу Апеляційного суду
Львівської області від 24 травня 2011 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді