Справа № 826/4350/13-а
Суддя: Гром Л.М.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4350/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій
Суддя-доповідач: Гром Л.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді - Гром Л.М.;

суддів - Бєлової
Л.В.,

Міщука М.С.,

при секретарі судового засідання -
Мотилю В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Укрнафта» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства «Укрнафта» до
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики, третя особа: ПАТ «НАК
«Нафтогаз України» про визнання
протиправною та скасування постанови
№ 1832 від 27.12.2012 року,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Укрнафта» (далі - ПАТ «Укрнафта»)
звернулося до суду з позовом до
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики (далі НКРЕ) та просило суд
визнати протиправною та скасувати
постанову № 1832 від 27.12.2012 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
жовтня 2013 року в задоволенні позовних
вимог ПАТ «Укрнафта» відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
жовтня 2013 року позивач звернувся до
Київського апеляційного
адміністративного суду з апеляційною
скаргою, в якій просить ухвалене у
справі судове рішення скасувати та
постановити нове рішення, яким визнати
протиправною та скасувати з дати
прийняття постанову Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики «Про
встановлення ціни на товарний
природний газ власного видобутку для
ПАТ «Укрнафта» від 27 грудня 2012 року №
1832, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, які з`явились у судове
засідання, перевіривши за матеріалами
справи наведені у апеляційній скарзі
доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
встановлена НКРЕ у оскаржуваній
постанові № 1832 ціна на товарний
природний газ позивача відрізняється в
сторону її зменшення від ціни, яку
обґрунтовував позивач. Відповідно до
доводів ПАТ «Укрнафта» встановлена
НКРЕ ціна є значно нижчою за економічно
обґрунтований розмір ціни на товарний
природний газ позивача, не забезпечує
йому можливості відшкодування витрат
на видобуток газу, а також отримання
прибутку, визначена з порушенням
чинного законодавства. Доводи НКРЕ
щодо необґрунтованості здійсненого
позивачем розрахунку ціни, на думку
позивача, не ґрунтуються на положеннях
чинного законодавства. Зазначене, в
свою чергу, відповідно до доводів
позивача вказує на незаконність і
постанови НКРЕ від 27.12.2012 р. № 1832, якою
закріплена така ціна.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
повноваження НКРЕ із встановлення ціни
на природний газ є виключними
повноваженнями відповідача, а суд не
уповноважений підміняти інший орган
державної влади та перебирати на себе
повноваження такого органу. Тому,
встановивши, що НКРЕ прийняла
оскаржувану постанову на відкритому
засіданні з дотриманням вимог
Регламенту Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
енергетики, затвердженому наказом НКРЕ
від 22.12.2011 р. № 1, та на виконання
наданого їй Законом України «Про
засади функціонування ринку
природного газу» повноваження, суд
першої інстанції дійшов до висновку, що
приймаючи оскаржувану постанову НКРЕ
діяла на підставі, в порядку та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Однак з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів не може
погодитись з огляду на наступне.

В силу положень статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про
засади функціонування ринку
природного газу» підприємства, частка
держави у статутному фонді яких
становить 50 відсотків та більше,
господарські товариства, 50 відсотків
та більше акцій (часток, паїв) яких
перебувають у статутному фонді інших
господарських товариств, контрольним
пакетом акцій яких володіє держава, а
також дочірні підприємства,
представництва та філії таких
підприємств і товариств, учасники
договорів про спільну діяльність
та/або особи, уповноважені договорами
про спільну діяльність, укладеними за
участю зазначених підприємств,
щомісяця здійснюють продаж усього
товарного природного газу, видобутого
на підставі спеціальних дозволів на
користування надрами в межах території
України, континентального шельфу і
виключної (морської) економічної зони,
для формування ресурсу природного
газу, що використовується для потреб
населення, безпосередньо суб'єкту,
уповноваженому Кабінетом Міністрів
України на формування такого ресурсу,
за закупівельними цінами, які для
кожного суб'єкта господарювання -
власника спеціального дозволу на
користування нафтогазоносними надрами
щороку встановлюються національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики, згідно
із затвердженим нею Порядком
формування, розрахунку та встановлення
цін на природний газ для суб'єктів
господарювання, що здійснюють його
видобуток.

Відповідно до зазначеної норми Закону
України «Про засади функціонування
ринку природного газу» НКРЕ
уповноважена встановлювати
закупівельні ціни на товарний
природний газ, видобутий позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 189 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання використовують у своїй
діяльності вільні та державні
регульовані ціни.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 191 Господарського
кодексу України державні регульовані
ціни запроваджуються Кабінетом
Міністрів України, органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень у встановленому
законодавством порядку; державне
регулювання цін здійснюється згідно із
Законом України «Про ціни і
ціноутворення».

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
ціни і ціноутворення» державне
регулювання цін здійснюється, зокрема
шляхом встановлення фіксованих цін.

Згідно із п. 13 ст. 1 Закону України «Про
ціни і ціноутворення» фіксована ціна -
обов'язкова до застосування суб'єктами
господарювання ціна, встановлена
Кабінетом Міністрів України, органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень.

Відповідно до п. 16 ст. 1 Закону України
«Про ціни і ціноутворення»
ціноутворення - це процес формування та
встановлення ціни. Під встановленням
ціни відповідно до п. 1 ст. 1 Закону
України «Про ціни і ціноутворення»
слід розуміти затвердження (фіксацію)
рівня ціни.

Таким чином, відповідно до зазначених
норм відповідач наділений
повноваженням затвердження (фіксації)
державної регульованої ціни, а саме -
закупівельної ціни на товарний
природний газ, який видобувається
суб'єктами, зазначеними у ст. 10 Закону
України «Про засади функціонування
ринку природного газу».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про
засади функціонування ринку
природного газу» НКРЕ встановлює
державну регульовану ціну згідно із
затвердженим нею Порядком формування,
розрахунку та встановлення цін на
природний газ для суб'єктів
господарювання, що здійснюють його
видобуток, а саме - Порядку формування,
розрахунку та встановлення цін на
природний газ для суб'єктів
господарювання, що здійснюють його
видобуток, затвердженого постановою
НКРЕ від 13.09.2012 р. № 1177 (далі - Порядок №
1177).

Згідно із п. 1.1. Порядку № 1177 цей порядок
розроблений відповідно до Законів
України «Про засади функціонування
ринку природного газу», «Про ціни і
ціноутворення», «Про захист
економічної конкуренції» та інших
законодавчих актів, якими регулюється
питання проведення цінової політики на
ринку газу. У п.1.2. Порядку № 1177 вказано,
що останній визначає механізм
формування, розрахунку та встановлення
цін на природний газ для суб'єктів
господарювання, що здійснюють його
видобуток, із забезпеченням єдиних
принципів та методичних основ
формування цін на природний газ.

Таким чином, Порядок № 1177 є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
визначає як та у якому розмірі
встановлюється державна регульована
ціна - закупівельна ціна на товарний
природний газ, в тому числі позивача.

При цьому при встановленні державної
регульованої ціни НКРЕ повинна
дотримуватись і вимог законів, які
визначають порядок та механізм
ціноутворення, зокрема вимог Закону
України «Про ціни і ціноутворення»,
посилання на норми якого містяться і в
Порядку № 1177, а також інших нормативних
актів вищої юридичної сили, які
закріплюють окремі правила
ціноутворення.

За загальним правилом, встановленим у
ст. 12 Закону України «Про ціни і
ціноутворення», державна регульована
ціна повинна бути економічно
обґрунтованою, тобто забезпечувати
відповідність ціни на товар витратам
на його виробництво, продаж
(реалізацію) та прибуток від його
продажу (реалізації).

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про
ціни і ціноутворення» установлення
державних регульованих цін на товари в
розмірі, нижчому від економічно
обґрунтованого розміру, без визначення
джерел для відшкодування різниці між
такими розмірами за рахунок коштів
відповідних бюджетів не допускається і
може бути оскаржено в судовому порядку.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 22 Закону України
«Про засади функціонування ринку
природного газу» газодобувні
підприємства зобов'язані подавати до
НКРЕ інформацію про заплановані на
наступний календарний рік показники
повної собівартості видобутого
природного газу для формування,
розрахунку та встановлення
закупівельних цін на природний газ.

З огляду на зазначене, відправними
даними при встановленні державної
регульованої ціни на газ є, зокрема
показник повної собівартості газу.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України
«Про засади функціонування ринку
природного газу» методичні
рекомендації щодо застосування
національних положень (стандартів)
бухгалтерського обліку відповідно до
галузевих особливостей нафтогазової
галузі (зокрема в частині калькуляції
собівартості видобутої вуглеводневої
сировини) затверджується центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики в нафтогазовому комплексі.

Таким центральним органом відповідно
до «Положення про Міністерство
енергетики та вугільної промисловості
України», затвердженого указом
Президента України від 06.04. 2011 року №
382/2011, є саме Міністерство енергетики та
вугільної промисловості України.

Таким чином, газодобувні підприємства
зобов'язані надавати НКРЕ для
встановлення закупівельної ціни на газ
показник планової повної собівартості
природного газу, який розраховується
відповідно до національних положень
(стандартів) бухгалтерського обліку з
урахуванням рекомендацій щодо їх
застосування, наданих Міністерством
енергетики та вугільної промисловості
України.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивачем було надано до НКРЕ
«Обґрунтування необхідного рівня ціни
на газ товарний-горючий природний
власного видобутку очікуване за 2012 рік
та проект плану на 2013 рік по ПАТ
«Укрнафта», до якого додано, зокрема
розрахунок ціни на газ
товарний-горючий природний по ПАТ
«Укрнафта» за 2011 р., очікуване за 2012 р.
та проект плану на 2013 р. та інші
матеріали.

Відповідно до документів, які
надавались позивачем до НКРЕ, зокрема
відповідно до Розрахунку ціни на газ
товарний-горючий природний по ПАТ
«Укрнафта» за 2011 рік, очікуване за 2012
рік та проект плану на 2013 рік,
Розрахунку вартості 1 тис. м3 газу
товарного-горючого природного
очікуване за 2012 рік та проект плану на
2013 рік по ПАТ «Укрнафта», складовими
розрахованої позивачем ціни на газ є
виробнича собівартість газу (у т. ч.
матеріальні витрати, витрати на оплату
праці, відрахування на соціальні
заходи, амортизація, інші виробничі
витрати), адміністративні витрати,
витрати на збут, інші операційні
витрати та витрати іншої звичайної
діяльності, фінансові витрати.

Зазначені елементи у свої сукупності
відповідно до наданого позивачем
Розрахунку ціни на газ
товарний-горючий природний по ПАТ
«Укрнафта» за 2011 рік, очікуване за 2012
рік та проект плану на 2013 рік формують
показник рядка « 6» розрахунку, а саме -
показник повної собівартості газу.
Відповідно до зазначеного розрахунку
розмір повної собівартості газу
визначений позивачем у розмірі 711,13 грн.
за 1000 куб. м.

Окремими рядками розрахунку позивача
наведено і розрахунковий прибуток,
податок на прибуток, чистий прибуток на
капвкладення, плата за користування
надрами, ПДВ.

Наданий позивачем до НКРЕ Розрахунок
ціни на газ товарний-горючий природний
по ПАТ «Укрнафта» за 2011 рік, очікуване
за 2012 рік та проект плану на 2013 рік за
формою та змістом узгоджується і з
Розрахунком ціни на природний газ для
суб'єкта господарювання, що здійснює
його видобуток, який наведено у додатку
2 до Порядку № 1177, та складається із тих
же статей повної собівартості газу та
інших статей, за рахунок яких
сформовано ціну 1000 куб. м газу.

Отже, запропонований позивачем та
наданий відповідачу розрахунок ціни
сформовано за рахунок витрат позивача,
які формують повну собівартість газу,
прибутку на капвкладення та сплату
податку на прибуток.

Обставина формування запропонованої
позивачем до встановлення ціни із
зазначених показників (показника
повної собівартості та прибутку), як
вбачається із матеріалів справи,
відповідачем не заперечується.

Позивач відповідно до наданих ним
пояснень здійснив розрахунок ціни,
заявленої ним до НКРЕ, зокрема в
частині визначення собівартості
природного газу, відповідно до
Інструкції з планування, обліку і
калькулювання собівартості видобутку
нафти і газу, затвердженої рішенням
Правління ВАТ «Укрнафта» (протокол № 01
від 04.01.2007 року) (далі - Інструкція), що
узгоджується із національним
положеннями (стандартами)
бухгалтерського обліку.

НКРЕ факт здійснення позивачем
розрахунку собівартості природного
газу відповідно до згаданої Інструкції
не заперечує.

Не вказує НКРЕ і на те, що здійснений
позивачем розрахунок собівартості
газу суперечить положенням
національних положень (стандартів)
бухгалтерського обліку, тобто
здійснений усупереч ч. 2 ст. 17, п. 3 ч. 2 ст.
22 Закону України «Про засади
функціонування ринку природного газу».
Доказів на спростування цього факту
відповідач не надає.

У матеріалах справи наявний лист від
15.01.2010 р. № 08/10-025, відповідно до якого
Міністерство палива та енергетики
України на виконання доручення
Кабінету Міністрів України з
розроблення єдиних рекомендацій щодо
застосування національних стандартів
бухгалтерського обліку, передбачених
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» в частині визначення
собівартості видобутих корисних
копалин, погодило ведення обліку
витрат на видобуток нафти і газу
відповідно до вимог Інструкції з
планування, обліку і калькулювання
собівартості видобутку нафти і газу,
затвердженої рішенням Правління ВАТ
«Укрнафта» (протокол № 01 від 04.01.2007 р.).

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 2
ст. 17 Закону України «Про засади
функціонування ринку природного газу»
методичні рекомендації щодо
застосування національних положень
(стандартів) бухгалтерського обліку
відповідно до галузевих особливостей
нафтогазової галузі (зокрема в частині
калькуляції собівартості видобутої
вуглеводневої сировини)
затверджуються Міністерством
енергетики та вугільної промисловості
України, яке є правонаступником
Міністерства палива та енергетики
України.

Оскільки матеріалами справи не
спростовується здійснення позивачем
розрахунку елементів ціни на газ саме
відповідно до Інструкції з планування,
обліку і калькулювання собівартості
видобутку нафти і газу, затвердженої
рішенням Правління ВАТ «Укрнафта»
(протокол № 01 від 04.01.2007 року), а остання
визначена уповноваженим на те органом
як документ, що відображає
рекомендації із застосування
національних П(С)БО при визначенні
собівартості природного газу,
розрахунки собівартості природного
газу (витрат, що формують таку
собівартість) позивача слід вважати
такими, що узгоджуються із чинними
національними стандартами
бухгалтерського обліку.

У той же час, як вбачається із
матеріалів справи, зокрема із наданих
відповідачем Розрахунку ціни на
природний газ для ПАТ «Укрнафта» та
Обґрунтування рівня ціни на природний
газ, встановленої постановою НКРЕ від
27.12.2012 р. № 1832 НКРЕ при прийнятті
оскаржуваної постанови та формуванні
встановленої нею ціни було прийнято
частково або ж не було
прийнято/враховано елементи ціни, які
відповідно до розрахунку ціни,
наданого позивачем, форма якого
визначена Порядком формування,
розрахунку та встановлення цін на
природний газ для суб'єктів
господарювання, що здійснюють його
видобуток, затвердженим постановою
НКРЕ від 13.09.2012 р. № 1177, формують,
зокрема показник повної собівартості
природного газу. Так, НКРЕ було
прийнято частково витрати по статті
таких статтях повної собівартості
природного газу: паливо, витрати на
оплату праці, відрахування на
соціальні заходи, амортизація, витрати
на техобслуговування та ремонт
основних засобів, витрати на
підготовку та компримування газу, інші
витрати, адміністративні витрати та
інші операційні витрати. Усі зазначені
витрати є складовими повної
собівартості природного газу.

Неврахування витрат по статті
собівартості «паливо» та часткове
врахування витрат позивача по статі
собівартості «адміністративні
витрати» НКРЕ обґрунтовує посиланням
на обмеження, встановлені положеннями
Порядку № 1177 при врахуванні таких
витрат у складі розрахунку державної
регульованої ціни - закупівельної ціни
на товарний природний газ.

При цьому, як зазначалось вище, норми
Порядку № 1177 спрямовані на
встановлення саме державної
регульованої ціни, вони не можуть
визначати правил калькулювання
(розрахунку) собівартості товарного
газу, відмінних від тих, які визначені з
урахуванням положень ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про засади функціонування
ринку природного газу», тому і
передбачені ними обмеження при
визначенні розміру державної
регульованої ціни, на які посилається
НКРЕ, повинні розцінюватись з
урахуванням зазначеного.

Часткове прийняття наданих позивачем
розрахунків інших складових показника
«повної собівартості природного газу»
НКРЕ мотивувала посиланням на
недостатню обґрунтованість наданих
ПАТ «Укрнафта» розрахунків та
документів. Однак, ні надане
відповідачем Обґрунтування рівня ціни
на природний газ, встановленої
постановою НКРЕ від 27.12.2012 р. № 1832, ні
надані ним пояснення не містять
посилання як на певні норми Порядку №
1177, так і на положення інших
нормативно-правових актів, які б
передбачали необхідність надання
згаданих НКРЕ документів при
обґрунтуванні показників повної
собівартості товарного природного
газу.

Зокрема, як вбачається із змісту
Обґрунтування рівня ціни на природний
газ, встановленої постановою НКРЕ від
27.12.2012 р. № 1832, елементи ціни, які
формують собівартість такої ціни, були
частково враховані (зменшені)
відповідачем через ненадання
позивачем розгорнутих, детальних
розшифрувань витрат; договорів;
кошторисів з детальними поясненнями та
розрахунками; детальних розрахунків та
документального підтвердження
необхідності витрат та їх рівнів;
документального підтвердження щодо
фактично здійсненого обсягу та
понесених витрат, планових витрат за
програмами, тематичними планами
виконання робіт, де б зазначалась
потреба в проведенні робіт,
найменування робіт, вартості послуг,
термін виконання, виконавець;
договорів оренди, договорів про
надання послуг щодо відведення
земельних ділянок під будівництво і
облаштування тощо.

Наводячи зазначений перелік
документів у своїх поясненнях НКРЕ
посилається на п. п. 3.3. та 3.4. Порядку №
1177, у яких містяться вимоги загального
характеру на зразок «аргументовано
підтвердивши їх необхідною
документацією» «обґрунтовує кожну
складову витрат». Зазначені пункти
переліку конкретних документів, як і
вимог до форми та змісту таких
документів, які повинні подаватись до
НКРЕ з метою обґрунтування ціни, не
містять.

Відповідно до п. 3.6. Порядку № 1177 НКРЕ за
необхідності може звернутися до
суб'єкта господарювання, що здійснює
видобуток природного газу, з вимогою
надати додаткові матеріали, необхідні
для розрахунку цін.

При цьому колегія суддів звертає увагу
на те, що НКРЕ як суб'єкт владних
повноважень у кожному конкретному
випадку зобов'язана обґрунтувати
необхідність надання їй додаткових
документів та чітко вказати, які саме
документи у якій формі та змісту
повинні бути надані. При цьому НКРЕ,
будучи органом державної влади, який
здійснює свої повноваження на
підставі, у порядку та спосіб,
передбачених Конституцією та законами
України, може вимагати надання їй лише
тих документів, обов'язковість ведення
яких передбачена чинним
законодавством. Зазначені вимоги НКРЕ
дотримані не були.

Таким чином, посилання НКРЕ на
неналежну обґрунтованість здійсненого
позивачем розрахунку ціни природного
газу власного видобутку, зокрема
повної собівартості такого газу, не
ґрунтуються на положеннях чинного
законодавства, а тому не можуть
вважатись законними та обґрунтованими.

Як вбачається із матеріалів справи,
НКРЕ не було використано і єдиного
підходу при зменшенні (частковому
врахуванні) показників ціни,
розрахованих позивачем. Так, одні
показники витрат позивача, що формують
повну собівартість природного газу,
НКРЕ було зменшено на 11%, в той час як
інші - на понад 90%.

НКРЕ зазначений підхід не
заперечується. При цьому відповідач не
надав нормативного обґрунтування
застосованій методиці розрахунку ціни
(елементів такої ціни), як і не
обґрунтував необхідність та
можливість зменшення заявлених
позивачем показників у різних
пропорційних відношеннях, тобто не
обґрунтував і існування подібної
методики.

Порядок № 1177 правил зменшення
заявлених суб'єктом господарювання
елементів ціни у зв'язку з
необґрунтованістю таких показників не
містить.

Не надала НКРЕ суду і розрахунки,
здійснені нею самостійно на підставі
даних позивача, які б свідчили про
допущені ПАТ «Укрнафта» помилки,
неточності тощо при здійсненні
розрахунків, наданих відповідачу.

Необґрунтованим колегія суддів вважає
і неврахування при встановленні
закупівельної ціни на товарний
природний газ позивача наданих ПАТ
«Укрнафта» до НКРЕ розрахунків
прибутку на капітальні вкладення.

Відповідно до п. 2.14. Порядку № 1177
розрахунковий прибуток суб'єкта
господарювання, що здійснює видобуток
природного газу, формується з
урахуванням витрат на виконання
інвестиційної програми у планованому
періоді, за вирахуванням
амортизаційних відрахувань та інших
джерел, що залучаються для виконання
цієї програми, витрат на сплату податку
на прибуток та відрахувань частини
чистого прибутку (доходу) до державного
бюджету. У разі відсутності
затвердженої відповідно до чинного
законодавства інвестиційної програми
щодо діяльності з видобутку природного
газу, витрати на виконання
інвестиційної програми під час
визначення ціни на природний газ
враховуються на мінімально можливому
рівні. Відповідно до п. 2.15. Порядку № 1177
інвестиційна програма передбачає
здійснення заходів, пов'язаних з
розвитком газодобувної галузі.
Інвестиційна програма щорічно
затверджується суб'єктом
господарювання, що здійснює видобуток
природного газу, у встановленому
порядку відповідно до його статутних
документів та відповідним органом
центральної виконавчої влади з питань
забезпечення реалізації державної
політики в нафтогазовому комплексі.

Як зазначалось вище саме Міністерство
енергетики та вугільної промисловості
України є головним органом у системі
центральних органів виконавчої влади у
формуванні та забезпеченні реалізації
державної політики в
електроенергетичному,
ядерно-промисловому,
вугільно-промисловому, торфодобувному
та нафтогазовому комплексах.

Відповідно до п. 2 Положення про
Міністерство енергетики та вугільної
промисловості України
Міненерговугілля України у свої
діяльності керується Конституцією та
законами України, актами Президента
України та КМ України, іншими актами
законодавства України, а також
дорученнями Президента України.

Відповідно до пп. 46 п 4. Положення
Міненерговугілля України відповідно
до покладених на нього завдань, зокрема
затверджує річні фінансові та
інвестиційні плани, а також
інвестиційні плани на
середньострокову перспективу (3 - 5
років) державних підприємств, що
належать до сфери його управління, та
господарських товариств, щодо яких
Міненерговугілля України здійснює
управління корпоративними правами
держави, у встановленому порядку
здійснює контроль за їх виконанням.
Матеріалами справи підтверджується, що
позивач не є державним підприємством,
що виключає його з переліку суб'єктів,
для яких Міненерговугілля України
затверджує будь-які інвестиційні
плани.

Відповідач наявність у
Міненерговугілля України обов'язку
затверджувати інвестиційні програми
саме ПАТ «Укрнафта», як суб'єкта
приватного сектору економіки не довів,
як і не обґрунтував наявність у НКРЕ
повноважень встановлювати своїми
актами обов'язкові до виконання
Міненерговугілля України обов'язки.

Крім того, колегія судді вважає за
необхідне зазначити, що предметом
даного судового спору є
матеріально-правова вимога позивача
про визнання протиправною та
скасування постанови НКРЕ від 27.12.2012 р.
№ 1832, тобто позивач просить суд надати
правову оцінку рішенню суб'єкта
владних повноважень на предмет його
законності. При цьому позивач не
просить суд прийняти замість
відповідача певне рішення, віднесене
чинним законодавством до компетенції
останнього.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

З урахуванням зазначеного суд
зобов'язаний надати оцінку
оскаржуваному рішенню суб'єкта владних
повноважень на предмет дотримання ним
при прийнятті оскаржуваного рішення
(індивідуально-правового акта) вимог,
визначених зокрема ст. 2 КАС України.
Надання подібної оцінки та прийняття
за результатами такої оцінки судового
рішення не може розцінюватись як
втручання у діяльність суб'єкта
владних повноважень та перебирання
функцій такого суб'єкта.

Враховуючи наведене, судова колегія
дійшла висновку про те, що відповідач,
приймаючи постанову від 27.12.2012 р. № 1832
не обґрунтовано не врахував здійснений
позивачем розрахунок ціни, зокрема в
частині визначення собівартості
природного газу, не дотримався вимог
Закону України «Про засади
функціонування ринку природного газу»,
Закону України «Про ціни і
ціноутворення», затвердженого ним же
Порядку № 1177, діяв у спосіб
непередбачений чинним законодавством,
з порушенням загального порядку
ціноутворення, визначеного нормами
Закону України «Про ціни і
ціноутворення» та з порушенням вимог
актів законодавства України, з
перевищенням наданих їй повноважень,
необґрунтовано, упереджено та
недобросовісно.

Таким чином, позовні вимоги ПАТ
«Укрнафта» є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, порушено норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Отже, колегія суддів, у відповідності
до ст. 205 КАС України, приходить до
висновку, що постанову суду першої
інстанції необхідно скасувати та
ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги.

Керуючись статтями 195, 196, 202, 205, 207 КАС
України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Укрнафта» -
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 29 жовтня 2013 року -
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати з
дати прийняття постанову Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики «Про
встановлення ціни на товарний
природний газ власного видобутку для
ПАТ «Укрнафта» від 27 грудня 2012 року №
1832.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст.212 КАС
України.

Головуючий:

Судді:

Постанова складена у повному обсязі
15.01.2014р.

Головуючий суддя

Гром Л.М.

Судді:

Бєлова Л.В.

Міщук М.С.