Справа № 2а-906/10/1670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2013-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" листопада 2013 р. м.
Київ К-37863/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

за участю:

представника позивача - Кінаша А.Г.,

представника відповідача - Біленко Н.О.,

представника Генеральної прокуратури
України - Чубенка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області

та заяву Прокуратури Полтавської
області про приєднання до касаційної
скарги

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 08 липня 2010
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02 листопада
2010 року

у справі № 2а-906/10/1670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробнича
фірма «Алькон»

до Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

за участю Прокуратури Полтавської
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробнича
фірма «Алькон» (далі - позивач)
звернулось до суду з позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області (далі - відповідач) про визнання
нечинними, протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
/0/2829 від 04 вересня 2009 року, №
/1/3597 від 17 листопада 2009 року, №
/2/493 від 16 лютого 2010 року (в
редакції заяви про збільшення позовних
вимог від 23 червня 2010 року).

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 08 липня 2010
року позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Кременчуцької
ОДПІ у Полтавській області № /0/2829
від 04 вересня 2009 року, № /1/3597 від 17
листопада 2009 року, № /2/493 від 16
лютого 2010 року. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь ТОВ «НВФ
«Алькон» витрати зі сплати судового
збору у розмірі 3,40 грн.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02 листопада
2010 року постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 08
липня 2010 року залишено без змін.

В касаційній скарзі Кременчуцька ОДПІ
у Полтавській області, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 08
липня 2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 02 листопада 2010 року і ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

У заяві про приєднання до касаційної
скарги Прокуратура Полтавської
області підтримала вимоги касаційної
скарги Кременчуцької ОДПІ у
Полтавській області.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ
«НВФ «Алькон», посилаючись на те, що
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій є законними та
обґрунтованими, а положення касаційної
скарги жодним чином це не спростовують,
просить касаційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 08
липня 2010 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 02 листопада 2010 року - без змін.

У відповідності до положень частини 1
статті 55 Кодексу адміністративного
судочинства України у справі здійснено
заміну відповідача - Кременчуцької
ОДПІ у Полтавській області її
правонаступником - Кременчуцькою ОДПІ
ГУ Міндоходів у Полтавській області, що
підтверджується випискою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії АВ №
466478 від 03 червня 2013 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення присутніх у судовому
засіданні представників сторін та
Генеральної прокуратури України,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесупльн6ого
права, правової оцінки обставин у
справі, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга та заява про
приєднання до ккасаційної скарги
задоволенню не підлягають з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Кременчуцька ОДПІ у Полтавській
області провела документальну
невиїзну перевірку ТОВ «НВФ «Алькон»
по питанню правомірності формування
податкового кредиту по контрагента ТОВ
«Нефтекор-СК», поданої за період з
березня 20008 року по грудень 2008 року
включно та з січня 2009 року по червень 2009
року включно, а також уточнюючого
розрахунку за серпень 2008 року, за
результатами якої був складений акт №
194/15-307/33733533 від 20 серпня 2009 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені вимоги частин
1, 5 статті 203, частин 1, 2 статті 215, статті
228 Цивільного кодексу України, пункту 1.7
статті 1, підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті
7, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7,
пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», що
призвело до заниження податку на
додану вартість» за період з 01 квітня
2008 року по 30 листопада 2008 року на
загальну суму 1689281,20 грн., з огляду на те,
що угоди, укладені між позивачем та
його постачальниками - ТОВ
«Нефтекор-СК» і ТОВ «Тікко», що
виконувались протягом перевіряємого
періоду, не спричиняють реального
настання правових наслідків, а тому є
нікчемними.

04 вересня 2009 року Кременчуцька ОДПІ у
Полтавській області на підставі
вказаного акту перевірки прийняла
податкове повідомлення-рішення №
/0/2829, яким згідно з підпунктом «б»
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4,
підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», визначила ТОВ «НВФ «Алькон»
суму податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на додану
вартість у розмірі 2533921,80 грн., у тому
числі: 1689281,20 грн. - за основним платежем,
844640,60 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

На вказане податкове
повідомлення-рішення позивачем в
адміністративному порядку.

В процесі розгляду скарг та відповідно
до наказу № 3476 від 06 листопада 2009 року
Кременчуцькою ОДПІ у Полтавській
області була проведена позапланова
виїзна перевірка ТОВ «НВФ «Алькон» з
питань, оскаржених платником податків
в скарзі від 17 вересня 2009 року № 72 за
період з 01 березня 2008 року по 30 червня
2009 року, за результатами якої складений
акт № 5857/23-209/33733533 від 11 листопада 2009
року.

За висновками акту перевірки,
позивачем були порушені вимоги
підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7,
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», що призвело до заниження
податку на додану вартість» на
загальну суму 1063217,65 грн., у тому числі
по періодах: за квітень 2008 року - 359322,81
грн., за травень 2008 року - 122762,53 грн., за
червень 2008 року - 130003,00 грн., за липень 2008
року - 106015,15 грн., за серпень 2008 року -
169883,91 грн., за вересень 2008 року - 175230,35
грн. Також в акті перевірки було
вказано, що зменшення товариству суми
податкового кредиту вересня, жовтня та
листопада 2008 року на загальну суму
626064,00 грн. по взаємовідносинах з ТОВ
«Тікко» є помилковим.

При цьому, в акті перевірки було
вказано, позивач неправомірно включив
до податкового кредиту відповідного
податкового періоду суми податку на
додану вартість за податковими
накладними, отриманими від ТОВ
«Нефтекор-СК» згідно договору поставки
№ 02/10/07-245 від 02 жовтня 2007 року та згідно
договору підряду № 17/01/08-25 від 17 січня
2008 року, оскільки згідно даних
автоматизованих інформаційних систем:
«Аудит», «Бест Звіт for Oracl», системи
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України, поданої податкової
звітності, реєстраційних документів, у
ТОВ «Нефтекор-СК» відсутні необхідні
умови для виконання умов вказаних
договорів,товариство не знаходиться за
місцезнаходженням, з 04 грудня 2008 року
керівником ТОВ «Нефтекор-СК» значиться
ОСОБА_5, який являється директором та
бухгалтером 35 підприємств, засновником
48 підприємств, зареєстрованих по всій
Україна, які мають ознаки фіктивності,
та згідно пояснень ОСОБА_5 він не має
ніякого відношення до діяльності цього
товариства, що свідчить про
нікчемність правочинів, укладених між
позивачем та ТОВ «Нефтекор-СК», та, як
наслідок, угоди, укладені між ТОВ «НВФ
«Алькон» та вказаним контрагентом, не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
по правочинах, а тому є нікчемними.

У зв'язку з викладеним, Кременчуцька
ОДПІ у Полтавській області на підставі
акту перевірки № 194/15-307/33733533 від 20
серпня 2009 року та з урахуванням
обставин, викладених в акті перевірки
№ 5857/23-209/33733533 від 11 листопада 2009 року,
прийняла податкові
повідомлення-рішення № /1/3597 від 17
листопада 2009 року, № /2/493 від 16
лютого 2010 року, якими згідно з
підпунктом «б» підпункту 4.2.2 пункту 4.2
статті 4, підпунктом 17.1.3 пункту 17.1
статті 17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», визначила ТОВ «НВФ
«Алькон» суму податкового зобов'язання
(з урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) за платежем: податок на додану
вартість у розмірі 1594825,80 грн., у тому
числі: 1063217,20 грн. - за основним платежем,
531608,60 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що визначення
податковим органом позивачу суми
податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) з податку на додану вартість
оспорюваним податковим
повідомленням-рішенням є
безпідставним, оскільки ТОВ «НВФ
«Алькон» правомірно включило до складу
податкового кредиту відповідного
податкового періоду суми податку на
додану вартість на підставі належним
чином оформлених податкових накладних,
отриманих від ТОВ «Нефтекор-СК», з
огляду фактичне здійснення
господарських операцій між позивачем
та вказаним контрагентом, а також з
урахуванням того, що укладення
оспорюваних договорів з ТОВ
«Нефтекор-СК» було зумовлене
необхідністю належного виконання
позивачем своїх зобов'язань перед ТОВ
«КоронАгро» за договором підряду №
3А/11-07 від 20 листопада 2007 року, у якому
ТОВ «НВФ «Алькон» виступало
підрядником, зобов'язання за яким
сторонами були виконані у повному
обсязі, що підтверджено постановою
Соснівського районного суду міста
Черкаси від 01 жовтня 2009 року у справі №
10-390/09, яка набрала законної сили. Також,
суди виходили з того, що вирок
Октябрського районного суду міста
Полтави від 05 жовтня 2009 року у справі №
1-503/2009, яким ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
було визнано винними у скоєнні
злочинів, передбачених частиною 3
статті 28, частиною 2 статті 200, частиною 2
статті 358 Кримінального кодексу
України, не містить посилань на те, що
вказані особи умисно ухилялись від
сплати податкових зобов'язань, які
виникли за оспорюваними договорами,
укладеним між ТОВ «НВФ «Алькон» та ТОВ
«Нефтекор-СК».

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
з огляду на наступне.

За визначенням, наведеним у пункті 1.7
статті 1 Закону України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8 1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Абзацом 1 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Виходячи з аналізу наведених положень
Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
підставою для формування податкового
кредиту є наявність у платника податку
- покупця належно оформленої
податкової накладної, яка видається
платником податку, що поставляє товари
(роботи, послуги), на підтвердження
здійснення такої поставки.

Тобто Закон України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) пов'язує виникнення у
платника податку на додану вартість
права на включення сплачених ним сум
податку до податкового кредиту із
фактичним виконанням робіт (послуг) чи
поставкою товарів, у ціні яких цей
податок сплачений.

Згідно положень частин 1, 2 статті 875
Цивільного кодексу України (в редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) за договором
будівельного підряду підрядник
зобов'язується збудувати і здати у
встановлений строк об'єкт або виконати
інші будівельні роботи відповідно до
проектно-кошторисної документації, а
замовник зобов'язується надати
підрядникові будівельний майданчик
(фронт робіт), передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх. Договір будівельного
підряду укладається на проведення
нового будівництва, капітального
ремонту, реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта.

У зв'язку з затвердженням доповнень до
Правил визначення вартості
будівництва ДБН Д.1.1-1-2000 та зміною бази
обчислення окремих складових
кошторисної вартості будівництва
наказом Державного комітету з
будівництва та архітектури від 21
червня 2002 року № 237/5 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) були затверджені типові
форми первинних облікових документів у
будівництві № КБ-2в «Акт приймання
виконаних підрядних робіт» та № КБ-3
«Довідка про вартість виконаних
підрядних робіт», і запроваджено їх
застосування з 01 липня 2002 року.

Пунктом 2 наказу Державного комітету з
будівництва та архітектури від 21
червня 2002 року № 237/5 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) поширено типові форми:
№ КБ-2в - на будівельні підприємства та
будівельні структурні підрозділи
підприємств усіх видів економічної
діяльності незалежно від форм
власності, що виконують будівельні та
монтажні роботи, роботи з капітального
та поточного ремонту будівель і споруд
та інші підрядні роботи із залученням
бюджетних коштів або коштів
підприємств, установ та організацій
державної форми власності; № КБ-3 - на
усі будівельні підприємства та
будівельні структурні підрозділи
підприємств усіх видів економічної
діяльності незалежно від форм
власності, що виконують будівельні та
монтажні роботи, роботи з капітального
та поточного ремонту будівель і споруд
та інші підрядні роботи за рахунок усіх
джерел фінансування.

Зокрема, згідно положень пунктів 1
Пояснень щодо заповнення «Акту
приймання виконаних підрядних робіт»
(типової форми № КБ-2в) та «Довідки про
вартість виконаних підрядних робіт»
(типової форми № КБ-3), затверджених
наказом Державного комітету з
будівництва та архітектури від 21
червня 2002 року № 237/5 (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) акт приймання виконаних
підрядних робіт складається для
визначення вартості виконаних обсягів
підрядних робіт та проведення
розрахунків за виконані підрядні
роботи на будівництві на основі
журналу обліку виконаних робіт (форма
№ КБ-6) у двох примірниках і подається
субпідрядником генпідряднику,
генпідрядником - замовнику
(забудовнику); довідка за формою № КБ-3
складається для визначення вартості
виконаних обсягів підрядних робіт і
проведення розрахунків за виконані
підрядні роботи з будівництва.

У справі, що розглядається, суди першої
та апеляційної інстанцій встановили,
що господарські операції з виконання
будівельно-ремонтних робіт на підставі
укладеного між позивачем (замовником)
та ТОВ «Нефтекор-СК» (виконавцем)
договору підряду №17/01/08-25 від 17 січня 2008
року (т.1 арк. справи 47-52), а також
господарській операції з придбання
матеріалів та обладнання (необхідного
для виконання будівельно-ремонтних
робіт) на підставі укладеного між
позивачем (покупцем) та ТОВ
«Нефтекор-СК» (продавцем) договору
поставки № 05/10/07-245 від 02 жовтня 2007 року
мали реальний характер, що
підтверджується належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами, а саме:
податковими накладними, видатковими
накладними, рахунками-фактурами,
актами приймання виконаних підрядних
робіт (ф. № КБ-2в), договірними цінами,
визначеними у відповідності до ДБН
Д.1.1-1-2000, локальними кошторисами,
довідками про вартість виконаних
підрядних робіт та затратах (ф. № КБ-3),
відомостями ресурсів до договірних
цін, розрахунками витрат по видах
робіт, іншими розрахунками в
будівництві, платіжними дорученнями,
виписками банку (т.1 арк. справи 53-220, т.2
арк. справи 219-238).

Матеріли справи містять договір
підряду № 3А/11-07 від 20 листопада 2007 року,
укладений між ТОВ «КоронАгро»
(замовником) та ТОВ «НВФ «Алькон»
(підрядником), відповідно до умов якого
підрядник зобов'язується власними або
залученими силами та засобами за
дорученням замовника виконати, а
замовник прийняти та оплатити роботи
про проектуванню, виготовленню та
монтажу металоконструкцій на об'єкті
замовника (т.2 арк. справи 135-140), з метою
належного виконання зобов'язань за
яким позивачем були укладені
оспорювані договори з ТОВ
«Нефтекор-СК».

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що ТОВ «КоронАгро» є
останньою ланкою у спірному ланцюгу
господарських відносин.

Відсутність протизаконних дій у
кінцевого вигодо набувача, який був
замовником послуг у ТОВ «НВФ «Алькон»,
підтверджено постановою Соснівського
районного суду міста Черкаси від 01
жовтня 2009 року у справі № 10-390/09 про
скасування постанови слідчого ОВС СВ
ПМ ДПА в Черкаській області від 11
вересня 2009 року про порушення
кримінальної справи відносно
генерального директора ТОВ
«КоронАгро» - ОСОБА_10 за фактом замаху
на розкрадання державних коштів в
особливо великих розмірах за ознаками
злочину, передбаченого частиною 2
статті 15, частиною 5 статті 191
Кримінального кодексу України. Вказана
постанова була залишена без змін
ухвалою Апеляційного суду Черкаської
області від 25 листопада 2009 року (т.3 арк.
справи 21-23).

Також матеріли справи містять первинні
бухгалтерські документи, які
підтверджують факт перевезення
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11
товарно-матеріальних цінностей,
придбаних позивачем у ТОВ
«Нефтекор-СК» згідно договору поставки
№05/10/07-245 від 02 жовтня 2007 року, а саме:
договори на послуги з перевезення
вантажів, № 31/05/07-А від 31 травня 2007 року
та № 15/01/08-А від 15 січня 2008 року,
укладені між позивачем (замовником) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11
(виконавцем), актами про надання
транспортних послуг,
рахунками-фактурами,
товарно-транспортними накладними (в
яких є повний і точний перелік товару,
який транспортувався) (т.2 арк. справи
12-84, 122).

Крім іншого, оцінку правовідносинам,
які виникли з договорів перевезення,
укладеним між позивачем та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_11, було надано
у рішення Господарського суду
Полтавської області від 17 червня 2010
року у справі № 17/59, в якому
встановлено, що факт надання вказаних
послуг підтверджений відповідними
первинними документами (т.3 арк. справи
84-86).

Матеріали справи містять витяги з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, а
також з сайту Державної податкової
адміністрації України (т.1 арк. справи
223-224, т.2 арк. справ 174), які
підтверджують, що станом на дату
укладення оспорюваних договорів та їх
виконання, а також на момент розгляду
справи судами першої та апеляційної
інстанцій ТОВ «Нефтекор-СК» було
належним чином зареєстрованою
юридичною особою та платником податку
на додану вартість і здійснювало
діяльність, зокрема, з будівництва
будівель.

Доказів того, що директор ТОВ
«Нефтекор-СК» (яким у періоді, який
перевірявся, а саме - до 04 грудня 2008 року
був ОСОБА_12, що знайшло своє
відображення у акті перевірки №
5857/23-209/33733533 від 11 листопада 2009 року, та
яким були підписані оспорювані
договори) не здійснював господарську
діяльність товариства та зареєстрував
його за винагороду податковим органом
судами попередніх інстанцій надано не
було. Не додано таких доказів і до
касаційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що вказані вище
докази підтверджують факт реальності
господарських операцій між позивачем
та ТОВ «Нефтекор-СК» і їх виконання.

При цьому, колегія суддів також
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що при
кваліфікації правочину за статтею 228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін, тоді як доказом вини може бути
вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, вирок Октябрського
районного суду міста Полтави від 05
жовтня 2009 року у справі № 1-503/2009, яким
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було визнано
винними у скоєнні злочинів,
передбачених частиною 3 статті 28,
частиною 2 статті 200, частиною 2 статті 358
Кримінального кодексу України, не
містить посилань на те, що вказані
особи умисно ухилялись від сплати
податкових зобов'язань, які виникли за
оспорюваними договорами, укладеним між
позивачем та ТОВ «Нефтекор-СК» (т.2 арк.
справи 250-261).

За таких обставин, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, з яким
погоджується суд касаційної інстанції,
що вказаний вирок не є належним доказом
нікчемності договорів, укладених між
ТОВ «НВФ «Алькон» та ТОВ «Нефтекор-СК».

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про
неправомірність оспорюваних
податкових повідомлень-рішень та
наявність підстав для їх скасування.

Доводи касаційної скарги викладеного
не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, касаційна
скарга Кременчуцької ОДПІ ГУ
Міндоходів у Полтавській області та
заява Прокуратури Полтавської області
про приєднання до касаційної скарги
підлягають залишенню без задоволення,
а постанова Полтавського окружного
адміністративного суду від 08 липня 2010
року та ухвала Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 02 листопада 2010 року підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, 224,
230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області та
заяву Прокуратури Полтавської області
про приєднання до касаційної скарги
залишити без задоволення, а постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 08 липня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 02 листопада 2010 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеному
статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна