Справа № К/9991/36453/11-С
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/36453/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Канівської міської ради про стягнення
недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення за касаційною скаргою
ОСОБА_2 на постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 жовтня 2009 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2008 року позивач звернувся в
суд із позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Канівської міської ради про стягнення
недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення.

Постановою Канівського міськрайонного
суду Черкаської області від 05 червня 2008
року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідач звернувся
зі скаргою до суду апеляційної
інстанції щодо скасування зазначеного
вище рішення.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 жовтня 2009
року апеляційну скаргу відповідача
задоволено, постанову суду першої
скасовано та ухвалено нову постанову,
якою відмолено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та ухвалою суду апеляційної
інстанцій, відповідач звернувся із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухвалити рішення, яким відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач віднесений до 1
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи, є
учасником ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи, інвалідом
2-ї групи, відповідно до вимог ст..48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на щорічну
допомогу на оздоровлення.

Статтею 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», щорічна допомога на
оздоровлення виплачується інвалідам 2
групи в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат.

Однак, скасовуючи постанову суду
першої інстанції, суд апеляційної
інстанції вірно вказав на те, що
відповідач наполягав на застосуванні
строку звернення до адміністративного
суду та просив відмовити в задоволенні
позовних вимог на цій підставі (а. с. 12),
а тому рішення суду першої інстанції
згідно до вимог ч. 1 ст. 100 КАС України в
цій частині підлягає скасуванню, а дані
позовні вимоги піддягають залишенню
без задоволення.

Крім того, суд апеляційної інстанції
обґрунтовано не погодився з рішенням
суду першої інстанції і в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача, недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення за 2006 рік,
оскільки, відповідно до п. 37 ст. 77 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік» від 20.12.2005 № 3235, зупинено на
2006 рік дію в частині виплати
компенсацій і допомог у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної
плати - п.п. 6 та 8 ч. 1 ст. 30, п. 1 ч. 1 ст. 36,
абзаців 2-4 частини 1 ст. 37, абзаців 2-4 ч. 1
та ч. 2 ст. 39, ст..ст. 40, 41, 44, абзаців 2-7
частини 1, частини 3, абзаців 2-7 частини 4
та частини 7 статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а відтак,
застосування правових норм дію яких
зупинено не допускається.

Також, суд апеляційної інстанції
правильно не погодився з рішенням суду
першої інстанції і в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення з УПСЗН Канівської МР на
користь позивача недоплаченої
щорічної допомоги на оздоровлення за
2007 рік, оскільки відповідно до вимог ст.
95 Конституції України виключно законом
про Державний бюджет України
визначаються будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до рішення Конституційного
Суду України № 6 від 09.07.2007 року,
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
щодо зупинення дії абз. 3 ч. 4 ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в частині виплати компенсацій і
допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати визнано
неконституційним, тобто таким, що не
відповідає Конституції України.

Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України,
закони та інші правові акти або їх
окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Отже, колегія суддів апеляційної
інстанції дійшла вірного висновку, що
право на отримання недоплаченої
щорічної допомоги на оздоровлення
відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
з розрахунку 5 мінімальних заробітних
плат у позивача виникло лише з дня
набрання чинності Рішенням КС України,
тобто з 09.07.2007 року.

При цьому, згідно до довідки від 26.03.2008
року № 727, виданої УПСЗН Канівської МР
позивачу, спірна допомога за 2007 рік
була виплачена у червні 2007 року (а. с. 4),
тобто у період, коли ще діяли положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» щодо зупинення дії
абз. 2 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в частині
виплати компенсацій і допомог у
розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати. Отже, оскільки
відповідач здійснив всі виплати на
підставі цього закону, колегія суддів
обґрунтовано не вбачала
неправомірності в його діях.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної
інстанції правильно вказав на те, що
постановляючи рішення, суд першої
інстанції припустився помилки,
стягнувши певну суму з відповідача на
користь позивача, оскільки відповідно
до ст.. 21 КАС України в порядку
адміністративного судочинства
розглядаються вимоги про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень. При цьому, суд першої
інстанції помилково вважав, що
недоплачена щорічна допомога на
оздоровлення є шкодою, заподіяною
позивачу.

Однак, із змісту статті 22 ЦК України
вбачається, що майнова шкода
виражається у формі збитків. В свою
чергу збитками є: втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). На вимогу
особи, якій завдано шкоди, та
відповідно до обставин справи майнова
шкода може бути відшкодована і в інший
спосіб, зокрема, шкода, завдана майну,
може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж
якості, полагодження пошкодженої речі
тощо).

Виходячи із аналізу статті 22 ЦК
України, колегія приходить до висновку
про те, що недоплачена щорічна допомога
на оздоровлення, передбачена статтею 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не є шкодою.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 жовтня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді