Справа № 805/16447/13-а
Суддя: Василенко Л. А.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Буряк І.В.
Суддя-доповідач - Василенко Л. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року
справа №805/16447/13-а

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого Василенко Л.А., суддів
Гімона М.М., Міронової Г.М.,

розглянув в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м. Донецька на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 3 грудня 2013
року у справі № 805/16447/13-а за позовом
управління Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м. Донецька до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Ворошиловському
районі м. Донецька про стягнення суми
виплат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - управління Пенсійного фонду
України у Ворошиловському районі
м. Донецька (далі УПФУ у
Ворошиловському районі м. Донецька)
звернувся до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Ворошиловському
районі м. Донецька, в якому просив:
стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Ворошиловському
районі на користь УПФУ у
Ворошиловському районі м. Донецька,
сплачену пенсію ОСОБА_2, призначену їй
у зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві, за період з червня 2013 року
до жовтня 2013 року на загальну суму 750
грн. (а. с. 2-5).

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 3 грудня 2013
року у задоволенні зазначеного позову
УПФУ у Ворошиловському районі
відмовлено (а. с. 52, 53).

Позивач не погодився з постановою суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій просив скасувати
постанову суду першої інстанції у
зв'язку з порушенням норм
матеріального права та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі. Доводи апеляційної
скарги ґрунтуються на тому, що суд
дійшов помилкового висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову, оскільки невірно
застосував норми щодо настання
страхового випадку і помилково
вирішив, що якщо особа, якій призначено
пенсію по втраті годувальника після
досягнення нею пенсійного віку, не
досягла пенсійного віку та не була
непрацездатною на дату смерті
годувальника, то у відповідача
відсутній обов'язок відшкодовувати
позивачу витрати з виплати пенсії
такій особі-пенсіонеру (а. с. 55-57).

Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.197 КАС
України справу розглянуто в письмовому
провадженні за матеріалами, наявними у
справі.

Колегія суддів заслухала доповідь
судді-доповідача, перевірила матеріали
справи, обговорила доводи апеляційної
скарги і дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що УПФУ у Ворошиловському
районі м. Донецька за червень-жовтень
2013 року громадянці ОСОБА_2 була
сплачена пенсія, призначена їй по
втраті годувальника згідно ст.37 Закону
України «Про пенсійне забезпечення», у
сумі 750,00 грн. Здійснення вказаних
виплат ОСОБА_2 сторонами у справі не
заперечується.

Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Ворошиловському
районі м. Донецька відмовилось
прийняти до відшкодування сплачені
УПФУ у Ворошиловському районі м.
Донецька суми пенсії по справі
громадянки ОСОБА_2, за період з червня
2013 року до жовтня 2013 року на загальну
суму 750,00 грн.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно заяви від 2
березня 2011 року про зміну виду пенсії
за віком на пенсію у зв'язку із втратою
годувальника, знаходиться на обліку в
УПФУ у Ворошиловському районі м.
Донецька.

ОСОБА_3 (чоловік - ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_2
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві а саме на шахті імені
А.Ф. Засядька у місті Донецьку. Тобто
на дату смерті ОСОБА_3 - його дружині
ОСОБА_2 виповнилося 42 роки.

Фактичні обставини, які мають юридичне
значення для розгляду цієї справи і
вирішення спору за суттю, були
встановлені: постановою Донецького
окружного адміністративного суду від
19.09.2011 року у справі №2а/0570/14956/2011, яка
набрала законної сили, постановою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 07.05.2012 року
у справі №2а/0570/4100/2012, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
18.06.2013 у справі №К/9991/69790/12, тобто у
справах між цими ж сторонами, предмет
спору відрізняється тільки періодом,
за який виплачено пенсію ОСОБА_2, і яка
на думку пенсійного органу підлягає
відшкодуванню позивачем.

Відповідно ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. За
приписами ч. 2 ст. 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

Позивач вважає, що відшкодуванню
підлягають всі суми пенсій, які
призначені особам по втраті
годувальника, незалежно від того чи
була ця особа працездатною на дату
смерті годувальника.

Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23.09.1999 року № 1105-XIV
(далі за текстом Закон №1105) визначено,
що у разі настання страхового випадку
обов'язок своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні, зокрема,
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання чи пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а також організація
поховання померлого та відшкодування
вартості пов'язаних з цим ритуальних
послуг відповідно до місцевих умов,
покладений на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України (ст.ст. 21, 28
вказаного Закону).

Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений Постановою
правління Пенсійного фонду України,
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України 04.03.2003 № 5-4/4,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 16.05.2003 р. за № 376/7697 (далі Порядок
№5-4/4).

Частиною 2 статті 24 Закону №1105
встановлено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг,
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого і звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

При вирішенні даних правовідносин
необхідно враховувати відмінності у
правовому регулюванні виплат пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, згідно
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі
Закон №1058), на який посилається позивач
в обґрунтування заявлених вимог, та
Закону №1105, яким встановлено право на
страхові виплати у разі смерті
потерпілого, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Статтею 36 Закону №1058 встановлені умови
призначення пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, згідно якої пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по інвалідності, а в
разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу. При цьому
дітям пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника. Батьки і чоловік
(дружина) померлого, які не були на його
утриманні, мають право на пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, якщо
втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім'ї
вважаються: 1) чоловік (дружина), батько,
мати, якщо вони є інвалідами або
досягли пенсійного віку, передбаченого
статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому
числі діти, які народилися до спливу 10
місяців з дня смерті годувальника)
померлого годувальника, які не досягли
18 років або старші цього віку, якщо вони
стали інвалідами до досягнення 18 років.

Діти, які навчаються за денною формою
навчання у загальноосвітніх
навчальних закладах системи загальної
середньої освіти, а також
професійно-технічних, вищих навчальних
закладах, - до закінчення такими дітьми
навчальних закладів, але не довше ніж
до досягнення ними 23 років, та
діти-сироти - до досягнення ними 23 років
незалежно від того, навчаються вони чи
ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх
відсутності - один з батьків або брат чи
сестра, дідусь чи бабуся померлого
годувальника незалежно від віку і
працездатності, якщо він (вона) не
працюють і зайняті доглядом за дитиною
(дітьми) померлого годувальника до
досягнення нею (ними) 8 років.

До членів сім'ї, які вважаються такими,
що були на утриманні померлого
годувальника, відносяться особи,
зазначені в частині другій цієї статті,
якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого
годувальника; 2) одержували від
померлого годувальника допомогу, що
була для них постійним і основним
джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для
яких його допомога була постійним і
основним джерелом засобів до
існування, але які й самі одержували
пенсію, мають право, за бажанням,
перейти на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника.

Відмінними між Законами №1105 та №1058 є
те , що статтею 33 Закону № 1105
передбачено, що у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті. Такими непрацездатними
особами є: 1) діти, які не досягли 16
років; діти з 16 до 18 років, які не
працюють, або старші за цей вік, але
через вади фізичного або розумового
розвитку самі не спроможні заробляти;
діти, які є учнями, студентами
(курсантами, слухачами, стажистами)
денної форми навчання - до закінчення
навчання, але не більш як до досягнення
ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55
років, і чоловіки, які досягли 60р. років,
якщо вони не працюють; 3) інваліди -
члени сім'ї потерпілого на час
інвалідності; 4) неповнолітні діти, на
утримання яких померлий виплачував або
був зобов'язаний виплачувати аліменти;
5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Тобто, коло осіб, які мають право на
одержання щомісячних страхових виплат
відповідно до Закону № 1105 вужче, ніж
коло осіб, яким призначається пенсія у
зв'язку з втратою годувальника на
загальних умовах.

Згідно ст. 28 Закону № 1105 страховими
виплатами є грошові суми, які згідно із
статтею 21 цього Закону Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків виплачує застрахованому чи
особам, які мають на це право, у разі
настання страхового випадку. Зазначені
грошові суми, в тому числі, складаються
із страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника.

Водночас, для визнання суми пенсії по
втраті годувальника саме страховою
виплатою в розумінні Закону № 1105,
підставою для такої виплати Закон
визначає обов'язкову наявність
страхового випадку.

Згідно ст. 13 Закону № 1105 страховим
випадком є нещасний випадок на
виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг. Факт нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання
розслідується в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України,
відповідно до Закону України "Про
охорону праці". Підставою для оплати
потерпілому витрат на медичну
допомогу, проведення медичної,
професійної та соціальної
реабілітації, а також страхових виплат
є акт розслідування нещасного випадку
або акт розслідування професійного
захворювання (отруєння) за
встановленими формами.

За змістом статей 8, 10, 81 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" пенсійне
забезпечення громадян, призначення
пенсій і оформлення документів для їх
виплати здійснюється органами
Пенсійного фонду України з виплатою
пенсій за рахунок його коштів.
Матеріалами справи підтверджено, що
ОСОБА_2, якій виплачено пенсію, про
відшкодування суми якої просить
позивач, на дату втрати годувальника не
досягла пенсійного віку та не була
непрацездатною з інших причин, що не
заперечує позивач.

З огляду на аналіз вказаних норм
законів, заявлені позовні вимоги про
стягнення з відповідача виплаченого
позивачем розміру пенсій по втраті
годувальника, виплаченого ОСОБА_2 за
період з червня 2013 року до жовтня 2013
року на загальну суму 750,00 грн. не
підлягають задоволенню, оскільки
ОСОБА_2, якій виплачується пенсія
пенсійним органом по втраті
годувальника в даному випадку, не має
права на одержання щомісячних
страхових виплат згідно спеціальної
норми Закону № 1105.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано та законно
вирішив спір, з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстави для задоволення апеляційної
скарги і скасування постанови суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 195 ч.1, ст.197 ч.1 п.2, ст. 198 ч.1
п.1, ст.200 ч.1, ст.205 ч.1, ст.206, ст.212, ст.254 ч.5
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м. Донецька
залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 3 грудня 2013
року у справі № 805/16447/13-а за позовом
управління Пенсійного фонду України у
Ворошиловському районі м. Донецька до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Ворошиловському
районі м. Донецька про стягнення суми
виплат залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду в
порядку письмового провадження
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Головуючий
Л.А.Василенко

Судді
М.М. Гімон

Г.М. Міронова