Справа № 2а-7128/12/2670
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2013-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2013 р. м. Київ
К/800/52018/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

при секретарі судового засідання:
Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційну скаргу
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 вересня
2013 року

по справі № 2а-7128/12/2670

за позовом Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»

до Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників

про визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» звернулась до суду
з позовною заявою до Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників про визнання
нечинними та скасування податкових
повідомлень-рішень від 14 травня 2012 року
№ та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 квітня 2013 року позов задоволено
частково.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 24 вересня
2013 року скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі з
мотивів обґрунтованості позовних
вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
його скасувати та прийняти нове
рішення, яким у позові відмовити,
оскільки вважає, що постанову суду
апеляційної інстанції було прийнято з
порушенням норм матеріального права та
без належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Спеціалізованою
державною податковою інспекцією по
роботі з великими платниками податків
у м. Києві Державної податкової служби
проведено позапланову виїзну
перевірку Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, валютного та іншого
законодавства за період з 01 липня 2010
року по 31 грудня 2011 року, за
результатами якої встановлено
порушення позивачем вимог: пп.5.2.1 п.5.2
ст.5 Закону України від 28.12.1994 року №
334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР);
пп.7.2.3 п.7.2, п.п.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.1 п.7.4 ст.7
Закону України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість» (далі -
Закон № 168/97-ВР) та п.201,10 ст.201
Податкового кодексу України.

Відповідач вказав на те, що сума
заборгованості ДК «Газ України» перед
НАК «Нафтогаз України», що не була
списана відповідно до Закону України
«Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію», є безнадійною заборгованістю
та підлягає включенню до валового
доходу позивача. Електроенергія,
отримана позивачем в період, що
перевірявся, від ПАТ «Київенерго» не
призначена для використання в
господарській діяльності позивача.

На підставі даних висновків
відповідачем прийняті спірні
податкові повідомлення - рішення від 14
травня 2012 року: № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на суму 198480814,00
грн.; № , яким позивачу визначені
грошові зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі ,00 грн.

Задовольняючи позов у повному обсязі,
суд апеляційної інстанції виходив з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
станом на 31 грудня 2011 року у ДК «Газ
Україна» обліковується заборгованість
перед НАК «Нафтогаз України» на
загальну суму ,29 грн.

Відповідно до пп. 2.1.1 п. 2.1 ст. 2 Закону
України «Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію» на умовах,
визначених цим Законом, підлягають
списанню: заборгованість за природний
газ (у тому числі реструктуризована)
підприємств, що виробляють,
транспортують та постачають теплову
енергію, у тому числі ліквідованих
підприємств, суб'єктів господарювання,
що здійснюють постачання природного
газу за регульованим тарифом,
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» та її дочірніх
підприємств ДК «Газ України», ДК
«Укртрансгаз», ДК «Укргазвидобування»,
ДАТ «Чорноморнафтогаз», що
обліковувалася станом на 1 січня 2010
року і не сплачена станом на дату
набрання чинності цим Законом;
заборгованість ДК «Газ України» перед
Національною акціонерною компанією
«Нафтогаз України» (у тому числі
реструктуризована) списується в межах
сум, списаних підприємствам, що
виробляють, транспортують та
постачають теплову енергію, і суб'єктам
господарювання, що здійснюють
постачання природного газу за
регульованим тарифом, перед ДК «Газ
України».

Відповідно до п. 2.5 ст.2 Закону України
«Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію» списання заборгованості
здійснюється у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 08
серпня 2011 року № 894 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 9 Порядку компанія «Газ
України» здійснює списання
заборгованості (у тому числі
реструктуризованої) перед
Національною акціонерною компанією
«Нафтогаз України» в межах сум,
списаних компанією «Газ України»
учасникам процедури списання,
зазначеним у пункті 4 цього Порядку, та
заборгованості ліквідованих
підприємств, що виробляють,
транспортують і постачають теплову
енергію, та надсилає їй щомісяця
повідомлення про суму списаної таким
учасникам заборгованості та суму
заборгованості, що підлягає списанню у
бухгалтерському обліку Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України». Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» надсилає
протягом семи днів після списання
заборгованості компанії «Газ України»
повідомлення про суми списаної
заборгованості в розрізі договорів
щодо постачання природного газу, що є
підставою для такого списання в
бухгалтерському обліку зазначених
компаній.

Таким чином, Законом України «Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природний газ та електричну енергію»
та постановою Кабінету Міністрів
України від 08 серпня 2011 року № 894
визначені межі заборгованості ДК «Газ
України» перед НАК «Нафтогаз України»,
яку вона (ДК «Газ України») має право
списати. Розмір такої заборгованості,
визначається як сума заборгованості,
списана ДК «Газ України»
підприємствам, що виробляють,
транспортують та постачають теплову
енергію, і суб'єктам господарювання, що
здійснюють постачання природного газу
за регульованим тарифом.

Згідно з протоколами комісії з питань
списання заборгованості ДК «Газ
України», копії яких наявні в
матеріалах справи, станом на 01 січня 2012
року позивачем списана заборгованість
за природний газ підприємствам, що
виробляють, транспортують та
постачають теплову енергію, і суб'єктам
господарювання, що здійснюють
постачання природного газу за
регульованим тарифом, на суму 8,01
грн.

На підставі повідомлень НАК «Нафтогаз
України» про суми списаної
заборгованості в розрізі договорів,
станом на 01 січня 2012 року позивач
списав заборгованість перед НАК
«Нафтогаз України» на суму 2,15
грн., тобто в межах суми, списаної
учасникам процедури списання.

Заборгованість позивача перед НАК
«Нафтогаз України» у сумі ,29 грн.
відповідно до Закону України «Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію» списанню не підлягає, як така
що не була списана ДК «Газ України»
підприємствам, що виробляють,
транспортують та постачають теплову
енергію, і суб'єктам господарювання, що
здійснюють постачання природного газу
за регульованим тарифом.

Як вбачається з матеріалів справи,
надання НАК «Нафтогаз України»
природного газу та послуг на суму
,29 грн. позивачу здійснювалось на
підставі цивільно-правових угод.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 598 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом.

Загальні підстави припинення
зобов'язань визначені у главі 50
Цивільного кодексу України, до яких
відносяться виконання, передання
відступного, зарахування, новація,
неможливість виконання, поєднання
боржника та кредитора в одній особі,
ліквідація юридичної особи тощо.

З аналізу Закону України «Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природний газ та електричну енергію»,
вбачається, що його норми не містять
положень про припинення зобов'язань ДК
«Газ України», суми по яким не були
списані відповідно до його положень.

Таким чином, визначення заборгованості
позивача перед НАК «Нафтогаз України»
в сумі ,29 грн. як вартості
безоплатно отриманих товарів є
безпідставним.

Разом з тим, заборгованість ДК «Газ
України» перед НАК «Нафтогаз України»,
яка залишилась не списаною відповідно
до Закону України «Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію», не є
безнадійною кредиторською
заборгованістю.

Згідно пп. «а» пп. 14.1.11 п. 14.1 т. 14
Податкового кодексу України
безнадійною є заборгованість за
зобов'язаннями, щодо яких минув строк
позовної давності.

Враховуючи положення Цивільного
кодексу України та наявні в матеріалах
справи первинні документи, колегія
суддів погоджується з висновком
апеляційного суду, що строки позовної
давності позовної давності за спірними
зобов'язаннями позивача не минули.

Даний факт підтверджуються і
висновками судово-економічної
експертизи, наявними в матеріалах
справи.

За таких обставин, позивач не був
зобов'язаний включати до складу
валового доходу на ІV квартал 2011 року
заборгованість перед НАК «Нафтогаз
України» за природний газ, яка
залишилась несписаною відповідно до
Закону України «Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію», відповідно,
висновок відповідача про завищення
позивачем від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств та про заниження
зобов'язання за вказаним податком по
взаємовідносинах з НАК «Нафтогаз
України» є помилковим.

Підставою для прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень є також
висновок відповідача про безпідставне
віднесення ДК «Газ України» вартості
активної електроенергії, отриманої від
ПАТ «Київенерго» до складу валових
витрат, які, на думку контролюючого
органу, не пов'язані з господарською
діяльністю позивача.

Вказаний висновок відповідача
ґрунтується на тому, що з урахуванням
технологічних характеристик даного
виду енергії підприємство здійснює
розрахунок за спожиту реактивну
енергію, а не сплачує компенсацію за
втрату активної електроенергії при її
використанні у господарській
діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що у
ІІІ кварталі 2010 року - І кварталі 2011
року ДК «Газ України» отримало від ПАТ
«Київенерго» активну та реактивну
електроенергію, вартість якої була
віднесена до складу валових витрат.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону № 334/94-ВР
валові витрати виробництва та обігу -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону № 334/94-ВР
до складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Таким чином, Закон № 334/94-ВР прямо
передбачають можливість включення до
складу валових витрат вартість
електроенергії.

Доказів того, що придбана у ПАТ
«Київенерго» активна енергія була
використана позивачем у інших цілях,
ніж у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, відповідачем не надано.

Правомірність дій ДК «Газ України»
щодо віднесення до складу валових
витрат вартості активної
електроенергії, придбаної у ПАТ
«Київенерго», також підтверджується
висновком судово-економічної
експертизи від 28 лютого 2013 року №
10725/12-45.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
залишити без задоволення.

Постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 24 вересня 2013 року по справі №
2а-7128/12/2670 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.

Ухвала складена у повному обсязі
13.12.2013р.