Справа № 2а-6191/10/1070
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2013-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" грудня 2013 р. м. Київ
К-42228/10

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Ірпінської об'єднаної
державної податкової інспекції
Київської області

на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 12.08.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 10.12.2010

у справі № 2а-6191/10/1070

за позовом Ірпінського комунального
житлово-будівельного підприємства
«Ірпінь»

до Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 12.08.2010,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10.12.2010, позов задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Ірпінської ОДПІ
Київської області від 01.12.2010 № /0.
Стягнуто з Державного бюджету України
на користь позивача судові витрати зі
сплати судового збору в сумі 3,40 грн.

Ірпінська ОДПІ подала касаційну
скаргу, в якій просить скасувати
вказані судові рішення та ухвалити
нове судове рішення про відмову в
задоволенні позову повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено такі обставини.

Підставою для визначення позивачеві за
оспорюваним податковим
повідомленням-рішенням податкового
зобов'язання зі штрафних санкцій
відповідно до п.п. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 № 2181-ІІІ слугували
висновки перевірки, викладені в акті
від 1.02.2010 № 120/15-3/32231096, про порушення
позивачем вимог п.п. 5.3.1 п. 5.3 цього
Закону, яке полягало у сплаті
узгоджених сум податкових зобов'язань
з порушенням граничного строку для
такої сплати.

Податкова інспекція визначала
кількість прострочених днів сплати
узгоджених податкових зобов'язань,
виходячи з дати їх погашення, яке, на
думку податкової інспекції, відбулося
шляхом перерахування позивачем коштів
відповідними платіжними дорученнями,
здійсненими у рахунок сплати
податкового зобов'язання за інші
визначені позивачем періоди.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального права, на які
посилається податкова інспекція у
касаційній скарзі, та знаходить
правильною позицію судів попередніх
інстанцій про відсутність у податкової
інспекції правових підстав направляти
у рахунок погашення податкового боргу
сплачені позивачем суми поточних
платежів.

З положень п.п. 17.1.7 п. 17.1 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» від
21.12.2000 № 2181-ІІІ (чинного на час
виникнення спірних відносин) випливає,
що розмір штрафу визначається в
залежності від кількості прострочених
календарних днів та обчислюється від
погашеної суми податкового боргу.

Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про
систему оподаткування» від 25.06.1991 №
1251-XII (чинного на час виникнення спірних
відносин) обов'язок юридичної особи
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів) припиняється із
сплатою податку, збору (обов'язкового
платежу) або його скасуванням або
списанням податкової заборгованості
відповідно до Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до п.п. 4.1.1. п. 4.1 ст. 4, п.п. 5.3.1
п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» платник податків
самостійно обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
декларації, та зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації.

Згідно із п.п. 5.4.1. п. 5.4 ст. 5 цього ж
Закону узгоджена сума податкового
зобов'язання, не сплачена платником
податків у строки, визначені цією
статтею, визнається сумою податкового
боргу платника податків.

Пунктом 7.7. статті 7 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фонами»
визначена рівність бюджетних
інтересів. З цією метою визначено, що
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Утім, податковий орган не наділений
правом чи обов'язком змінювати
призначення платежу, визначене
платником податків.

Законом України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» були визначені заходи, які
могли вживатися контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу, і серед таких
заходів немає зміни призначення
платежу, самостійно визначеного
платником податків.

Відповідно до п.п. 3.1.1. п. 3.1 ст. 3 цього
Закону активи платника податків можуть
бути примусово стягнені в рахунок
погашення його податкового боргу
виключно за рішенням суду. В інших
випадках платники податків самостійно
визначають черговість та форми
задоволення претензій кредиторів за
рахунок активів, вільних від заставних
зобов'язань забезпечення боргу. У разі,
якщо такого платника податків визнано
банкрутом, черговість задоволення
претензій кредиторів визначається
законодавством про банкрутство.

З наведеного випливає, що податковий
орган не мав права самостійно
змінювати призначення платежу
визначеного платником податків, а тому
визначення періоду, протягом якого
відбулася затримка сплати узгодженого
податкового зобов'язання, виходячи із
дати погашення позивачем інших
зобов'язань, є помилковим.

Враховуючи наведене, підстав для
задоволення касаційної скарги та
скасування оскаржуваних судових
рішень не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Ірпінської об'єднаної
державної податкової інспекції
Київської області залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від
12.08.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 10.12.2010 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя Н.Г.
Пилипчук

Судді Л.В.
Ланченко

Ю.І.
Цвіркун