Справа № 2а-946/11/1070
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2013-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Леонтович
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2013 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 06 квітня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Державної інспекції
з контролю за цінами у Київській
області про визнання протиправним та
скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернулась до суду з
позовом до Державної інспекції з
контролю за цінами у Київській області
про визнання протиправним та
скасування рішення про застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін № 167 від 14
грудня 2010 року.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 06 квітня 2011
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4
звернулась з апеляційною скаргою,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняте нове
рішення, яким адміністративний позов
задовольнити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3 з 29 вересня 2005 року
зареєстрована як суб'єкт
підприємницької діяльності фізична
особа-підприємець виконавчим
комітетом Білоцерківської міської
ради Київської області, про що зроблено
відповідний запис за № 2 007155 та
видано їй свідоцтво серії НОМЕР_1.

Згідно свідоцтва Державної податкової
адміністрації України про сплату
єдиного податку серії НОМЕР_2 від 01
січня 2010 року, позивач протягом 2010 року
має право займатись наступними видами
діяльності: 52.27.2 Роздрібна торгівля
іншими продовольчими товарами, 52.48.9
Роздрібна торгівля іншими
непродовольчими товарами, не
віднесеними до інших групувань, 55.51.0
Діяльність їдалень, 70.31.0 Діяльність
агентства нерухомості, 63.21.2
Функціонування інфраструктури
автомобільного та міського транспорту
(послуги автостоянки).

На підставі вимоги прокуратури
Київської області від 21 жовтня 2010 року,
Державною інспекцією з контролю за
цінами в Київській області проведена
перевірка законності отримання оплати
за збереження (зберігання) автомобілів
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на
штрафмайданчику.

Перевіркою позивача встановлено, що
ОСОБА_3 допущено порушення державної
дисципліни цін, яке полягає в
підвищенні цін за надані послуги
зберігання автомобілів, в результаті
чого позивачем отримано
необґрунтовану виручку в розмірі 3650,00
грн.

За результатами встановлених
перевіркою порушень, Державною
інспекцією контролю за цінами
Київській області прийнято рішення №
167 від 14 грудня 2010 року про застосування
економічних санкцій, яким за порушення
державної дисципліни цін вилучено у
позивача 3650,00 грн. необґрунтованої
виручки і застосовано штраф в розмірі
7300,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням та
вважаючи його протиправним, позивач
звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 3 ст. 181 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання
можуть використовувати у
господарській діяльності вільні ціни,
державні фіксовані ціни та регульовані
ціни - граничні рівні цін або граничні
відхилення від державних фіксованих
цін.

В силу ст. 191 Господарського кодексу
України, державні фіксовані та
регульовані ціни встановлюються на
ресурси, що справляють визначальний
вплив на загальний рівень і динаміку
цін, а також на продукцію та послуги, що
мають суттєве соціальне значення для
населення. Перелік зазначених
ресурсів, продукції, послуг затверджує
Кабінет Міністрів України. Державне
регулювання цін здійснюється шляхом
встановлення фіксованих державних та
комунальних цін, граничних рівнів цін,
граничних рівнів торговельних
надбавок і постачальницьких винагород,
граничних нормативів рентабельності
або шляхом запровадження обов'язкового
декларування зміни цін.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про
ціни і ціноутворення", державне
регулювання цін і тарифів здійснюється
шляхом встановлення державних
фіксованих цін (тарифів) та граничних
рівнів цін (тарифів) або граничних
відхилень від державних фіксованих цін
і тарифів.

Як вбачається зі ст.10 даного Закону,
зміна рівня державних фіксованих та
регульованих цін і тарифів на окремі
види продукції, товарів і послуг
здійснюється в порядку і в строки, що
визначаються тими органами, які
відповідно до цього Закону
затверджують або регулюють ціни
(тарифи).

Згідно ст. 13 Закону України "Про ціни і
ціноутворення", державний контроль за
цінами здійснюється при встановленні і
застосуванні державних фіксованих та
регульованих цін і тарифів. При цьому
контролюється правомірність їх
застосування та додержання вимог
законодавства про захист економічної
конкуренції. Контроль за додержанням
державної дисципліни цін здійснюється
органами, на які ці функції покладено
Урядом України. Вказані органи
здійснюють контроль у взаємодії з
профспілками, спілками споживачів та
іншими громадськими організаціями.

В силу наказу № 298/519 від 03 грудня 2001
року «Про затвердження Інструкції про
порядок застосування економічних та
фінансових (штрафних) санкцій органами
державного контролю за цінами»,
підставою для застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін є одержання
суб'єктами господарювання
необґрунтованої виручки в результаті
порушення ними чинного в періоді, що
перевіряється, порядку встановлення та
застосування цін і тарифів, які
регулюються уповноваженими органами
відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про
ціни і ціноутворення", вся
необґрунтовано одержана
підприємством виручка в результаті
порушення державної дисципліни цін
підлягає вилученню в доход
відповідного бюджету та стягується
штраф у двократному розмірі.

Так, спільним наказом Міністерства
внутрішніх справ України, Міністерства
фінансів України, Міністерства
економіки України № 369/1105/336 від 05
жовтня 2007 року (далі - Наказ), відповідно
до постанови Кабінету Міністрів
України № 795 від 04 жовтня 2007 року,
затверджено Порядок справляння сплати
за надання послуг органами та
підрозділами Міністерства внутрішніх
справ.

Пунктом 1 вищевказаного Порядку
передбачено, що справляння плати за
надання послуг органами та
підрозділами Міністерства внутрішніх
справ, визначається механізм
справляння плати юридичними особами та
фізичними особами за надання послуг,
зазначених у переліку платних послуг,
які можуть надаватися органами та
підрозділами Міністерства внутрішніх
справ, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів України від 4 червня
2007 року № 795.

Відповідно до п. 2 Порядку, зазначені
платні послуги можуть надаватися
органами та підрозділами Міністерства
внутрішніх справ України у межах своєї
компетенції та виключно за письмовою
заявою юридичних або фізичних осіб із
зазначенням прізвища, ім'я, по батькові,
місця знаходження та виду платної
послуги.

Згідно пункту 8 Наказу № 369/1105/336 від 05
жовтня 2007 року, плата за зберігання на
спеціальних майданчиках і стоянках
Державтоінспекції становить - за першу
добу 18,00 грн., за кожну наступну добу 10,00
грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 02
вересня 2009 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (Зберігач) та
Управлінням ДАІ ГУМВС України в
Київській області (Поклажодавець)
укладено договір про зберігання
(надалі Договір), відповідно до умов
якого, Зберігач зобов'язується
безоплатно зберігати автомобілі,
передані йому Поклажодавцем.

Пунктом 2.2.1 Договору, передбачено, що
Зберігач має право стягнути плату за
зберігання транспортного засобу з
власників, до яких були застосовані
засоби впливу за адміністративне
порушення, на власний розсуд, але не
більше, ніж передбачено Постановою
Кабінету Міністрів України № 795 від 04
жовтня 2007 року (зі змінами та
доповненнями) станом на момент оплати
послуг за зберігання.

Таким чином, ОСОБА_3, в порушення пункту
8 Наказу наказом Міністерства
внутрішніх справ України, Міністерства
фінансів України, Міністерства
економіки України № 369/1105/336 від 05
жовтня 2007 року, самостійно
встановлювала ціни за надання послуг, в
результаті чого отримала
необґрунтовану виручку в розмірі 3650,00
грн.

Відповідач, встановивши порушення у
сфері дисципліни цін, відповідно до
наданих повноважень та законодавчих
норм прийняв оскаржуване рішення із
застосуванням економічних санкцій за
порушення державної дисципліни цін, а
саме: вилучення необґрунтовано
одержаної суми виручки 3650,00 грн. та
штраф в сумі 7300,00 грн.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що оскаржуване
рішення Державної інспекції з контролю
за цінами в Київській області № 167 від 14
грудня 2010 року про застосування
економічних санкцій за порушення
державної дисципліни цін прийнято на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 06 квітня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 04
грудня 2013 року.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.