Справа № 808/5576/13-а
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2013-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2013 року Справа № 808/5576/13-а
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі

головуючого судді Мінаєвої К.В.

за участю секретаря судового засідання
Плєшкова Д.В.

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Запоріжжя

до публічного акціонерного товариства
«Запорізький арматурний завод»

про відшкодування витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій,

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2013 року до Запорізького
окружного адміністративного суду із
позовом звернулося Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя (далі - позивач) до
публічного акціонерного товариства
«Запорізький арматурний завод» (далі -
відповідач), в якому позивач просить
суд стягнути з відповідача
заборгованість по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених
відповідно до пункту «а» ст.13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» в
розмірі 20144,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
Законом України «Про пенсійне
забезпечення» та зазначає, що
відповідачем не відшкодовуються
фактичні витрати на виплату та
доставку пільгових пенсій, у зв'язку з
чим у відповідача за період з січня по
травень 2013 утворилася заборгованість у
розмірі 20144,51 грн.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, 29.11.13 подав до
суду клопотання про розгляд справи за
його відсутністю. Відповідач в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суду не повідомив, про дату, час
та місце судового засідання
повідомлений належним чином. В поданих
до суду запереченнях на позовну заяву
відповідач зазначає, що відповідач не є
правонаступником ЗВО
«Арматуробудування» та неповинен
відповідати за його зобов'язаннями,
оскільки вказане підприємство
ліквідовано без правонаступників.
Зазначає, що позивач безпідставно
просить стягнути фактичні витрати на
виплату та доставку пільгових пенсій
за пенсіонера ОСОБА_1 з 23.04.1985 р. по 31.07.1992
р., оскільки вказаний пенсіонер
працював на підприємстві відповідача
лише у період з 04.02.1994 р. по 10.10.1994 р.
Просить відмовити в задоволенні
позовних вимог.

За таких обставин, керуючись приписами
ч.4 ст.122, ч.2,4 ст.128 КАС України, суд
дійшов висновку про розгляд справи по
суті без участі представників сторін.
На підставі приписів ч.6 ст.12 та ч.1 ст.41
КАС України, у зв'язку із неявкою у
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані докази, їх достатність
і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлено,
що ПАТ «Запорізький арматурний завод»
знаходиться на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя. Колишнім
працівникам ПАТ «Запорізький
арматурний завод» пенсіонерам ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_10,
призначено пенсію на пільгових умовах
за Списком №1 відповідно до п. «а» ст.13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Згідно розрахунків по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій відповідачу
за період січень-травень 2013 року
нараховано 20144,51 грн.

Відповідно до п. «а» ст.13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», на
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком, незалежно від місця останньої
роботи, працівники, зайняті повний
робочий день на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, за списком № 1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджуваним Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць.

Порядок внесення плати на покриття
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій змінено Законом України «Про
внесення змін до деяких законів
України» від 17.02.2000 року. Порядок
покриття витрат на виплату та доставку
пенсій визначено шляхом введення
окремого виду збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування Законом
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування", яким
передбачено, що платники збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування повинні сплачувати такий
збір у розмірах, встановлених ст. 4
цього Закону.

Відповідно до ч.4 п.1 ст.2 Закон України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування» для платників
збору, визначених пунктами 1 та 2 статті
1 цього Закону, крім тих, які є
платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Порядок відшкодування вказаних витрат
Пенсійному фонду України
врегульований розділом 6 Інструкції
"Про порядок обчислення і сплати
страхувальниками і застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
пенсійного фонду України" (далі -
Інструкція).

Відповідно до пп. 6.1 п. 6 Інструкції,
відшкодуванню підлягають витрати
Пенсійного фонду України на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до частини
2 Прикінцевих положень Закону № 1058, для
роботодавців - фактичні витрати на
виплату і доставку пенсій працівникам,
зайнятим повний робочий день на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо
шкідливими умовами праці за Списком №
1 виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, крім працівників, що
були безпосередньо повний робочий
день на підземних роботах з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, будівництві шахт та рудників
за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом України, у
таких розмірах: 80 відсотків від
фактичних витрат на виплату та
доставку цих пенсій, призначених або
виплачених у 2010 році, 90 відсотків від
фактичних витрат на виплату та
доставку цих пенсій, призначених або
виплачених у 2011 році; 100 відсотків від
фактичних витрат на виплату та
доставку цих пенсій, призначених або
виплачених з 2012 року.

Відповідно до п.6.2 Інструкції витрати
на виплату і доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах
особам, які мають стаж, що дає право на
призначення цих пенсій на декількох
підприємствах, покривається цими
підприємствами пропорційно стажу
роботи. При цьому стаж роботи на
останньому підприємстві враховується
у повному розмірі, а з попередніх місць
роботи осіб він додається до стажу
необхідного для призначення пенсій на
пільгових умовах.

Розмір сум до відшкодування на
поточний рік визначається відділами
доходів органів Пенсійного фонду
України щорічно в повідомленнях про
розрахунок сум фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до частини 2
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", які
надсилаються підприємствам до 20-го
січня поточного року та протягом 10 днів
з новопризначених пенсій. Підприємства
щомісяця до 25-го числа вносять до
Пенсійного фонду зазначену в
повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Відповідно до п.6.10 Інструкції у разі
призначення пенсії на пільгових умовах
не за місцем призначення цієї пенсії,
орган Пенсійного фонду за місцем
призначення пенсії надсилає
повідомлення для зазначених
підприємств, у двох примірниках через
орган Пенсійного фонду за місцем
знаходження цього підприємства.
Відшкодування сум фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій призначених
на пільгових умовах, у таких випадках
здійснюється підприємствами на
рахунки органу Пенсійного фонду за
місцем реєстрації підприємства.

Згідно з п. 6.5 Інструкції повідомлення
складаються на підставі відомостей
відділів з призначення пенсій органів
Пенсійного фонду України, які
подаються згідно з додатком № 8 до
Інструкції.

Відповідач на підставі Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України зобов'язаний
вносити до Пенсійного фонду кошти на
покриття витрат на пенсії за віком на
пільгових умовах у строки, встановлені
вищезазначеними нормативними
документами.

На виконання вимог Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 19.12.03 № 21-1, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 16 січня
2004 р. за № 64/8663 управлінням Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Запоріжжя відповідачу було направлено
розрахунки фактичних витрат на виплату
та доставку пенсій, призначених
відповідно до ч.2 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в частині пенсій,
призначених відповідно до пункту «а»
ст. 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» за період січень-травень
2013 року, які отримані відповідачем.

Зі змісту зазначених розрахунків
встановлено, що місячна сума витрат, що
підлягає відшкодуванню відповідачем
за списком №1 за період січень-травень
2013 року, складає 20144,51 грн.

Згідно з п.6.8 Інструкції підприємства
щомісяця, до 25 числа, вносять до
Пенсійного фонду зазначену в
повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій.

Відповідно до ч.2 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці за Списком №1 та на інших роботах
із шкідливими і важкими умовами праці
за Списком №2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом міністрів
України та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди. При цьому, виходячи
зі змісту Прикінцевих положень Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
зазначений Закон регулює лише порядок
виплати пенсій, а не змінює порядок
відшкодування, та не звільняє
підприємства, зазначені в ст. 1 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування", від
відшкодування виплачених пільгових
пенсій.

Щодо посилання представника
відповідача на те, що ПАТ «Запорізький
арматурний завод» не повинен
відшкодовувати фактичні витрати на
виплату та доставку пільгових пенсій
колишнім працівникам ЗВО
«Арматуробудування», оскільки
відповідач не є правонаступником ЗВО
«Арматуробудування», а ЗВО
«Арматуробудування» ліквідовано без
правонаступників, суд зазначає
наступне.

Законом Союзу Радянських
Соціалістичних Республік «Про
державне підприємство (об'єднання)» від
30.06.1987 р. (далі-Закон Про підприємство)
визначаються економічні і правові
основи господарської діяльності
соціалістичних державних підприємств
(об'єднань). Відповідно до ч.1 ст.1 Закону
про підприємство державні
підприємства (об'єднання), поряд з
кооперативними, є основною ланкою
єдиного народногосподарського
комплексу. Згідно ч.2 ст.1 Закону
підприємство є юридичною особою,
користується правами і виконує
обов'язки, пов'язані з його діяльністю,
володіє відособленою частиною
загальнонародної власності і має
самостійний баланс. Відповідно до ч.2
ст.2 Закону підприємство діє на
принципах повного господарського
розрахунку і самофінансування.
Виробнича, соціальна діяльність
підприємства і оплата праці
здійснюються за рахунок зароблених
трудовим колективом коштів.

Частиною 1 ст.5 Закону Про підприємство
передбачено, що у галузях народного
господарства відповідно до цілей і
завдань господарської діяльності,
особливостей структури та організації
управління діють різні види об'єднань і
самостійні підприємства. Основними
видами об'єднань є виробничі і
науково-виробничі. Об'єднання,
незалежно від територіального
розташування структурних одиниць і
самостійних підприємств, що входять до
його складу, функціонує як єдиний
виробничо-господарський комплекс,
забезпечує органічне поєднання
інтересів розвитку галузей і
територій. Відповідно до ч.5 ст.5 Закону
Про підприємство в об'єднанні його
структурні одиниці діють на
госпрозрахункових засадах і
відповідно до положень про них,
затверджуваних об'єднанням,
складаються з підрозділів. Структурна
одиниця може мати окремий баланс і
рахунки в установах банків, її
структура затверджується об'єднанням.
Об'єднання закріплює за структурною
одиницею необхідні основні фонди та
оборотні засоби, визначає порядок
здійснення внутрігосподарських
відносин і вирішення спорів між
структурними одиницями, а також
відповідальність за невиконання ними
своїх обов'язків. Структурна одиниця в
межах наданих їй законодавством і
об'єднанням прав розпоряджається
закріпленим за нею майном і укладає від
імені об'єднання господарські договори
з іншими організаціями.

З матеріалів справи встановлено, що
Запорізьке виробниче об'єднання
«Арматуробудування» створено на
підставі наказу Міністерства
хімічного та нафтового
машинобудування СРСР від 22.10.1975 р. №221.
До його складу увійшли три самостійних
підприємства ДП «Запорізький
арматурний завод», ДП
«Сімферопольський арматурний завод»
та ДП «Славгородський арматурний
завод».

Відповідно до ч.6 ст.5 Закону Про
підприємство в об'єднання поряд із
структурними одиницями можуть входити
самостійні підприємства, які
користуються правами відповідно до
цього Закону. Об'єднання керує такими
підприємствами, здійснюючи щодо них
функції вищестоящого органу, має право
централізувати повністю або частково
виконання їх окремих
виробничо-господарських функцій. При
цьому необхідні для виконання
зазначених функцій кошти підприємств
може бути централізовано за їх згодою.

Суд, дослідивши статут Запорізького
державного виробничого об'єднання
арматуробудування (ВО
«Запоріжпромарматура») встановив, що
відповідно до п. 1.7 статуту
підприємства, що входять до складу
об'єднання, користуються повною
господарською та юридичною
самостійністю. Пунктом 2.1 статуту
передбачено, що цілями галузевого
об'єднання підприємств є координація і
подальший розвиток виробничої
кооперації, що склалася за роки
сумісної діяльності, з метою
розширення номенклатури і підвищення
якості промислової арматури на базі
найвищих досягнень вітчизняної та
зарубіжної техніки і технології,
забезпечення прибутку.

З наведеного суд дійшов висновку, що до
складу Запорізького державного
виробничого об'єднання
арматуробудування входили три
самостійні підприємства, зокрема ДП
«Запорізький арматурний завод».
Об'єднання діяло відповідно до
власного статуту та з відповідною
метою - координація і подальший
розвиток виробничої кооперації,
фактичного об'єднання виробничих
потужностей чи передачі майна не
відбувалося. Отже, особи, які
приймалися до роботи на виробництво
(цех, дільниця, тощо) фактично працювали
на підприємстві, яке входило до складу
об'єднання. З наданої до матеріалів
справи копії трудової книжки ОСОБА_1
судом встановлено, що ОСОБА_1
працевлаштовано 02.12.1981 р. до ЗВО
«Арматуробудування» (цех кольорового
лиття).

Суд зазначає, що надалі у зв'язку з
проголошенням незалежності України
Верховною радою України прийнято Закон
України «Про підприємства, установи та
організації союзного підпорядкування,
розташовані на території України».
Відповідно до ст.1 Закону України «Про
підприємства, установи та організації
союзного підпорядкування, розташовані
на території України» встановлено, що
майно та фінансові ресурси
підприємств, установ, організацій та
інших об'єктів союзного
підпорядкування, розташованих на
території України, є державною
власністю України. На виконання Закону
України «Про підприємства, установи та
організації союзного підпорядкування,
розташовані на території України»
прийнято постанову Кабінету Міністрів
України №227 від 24.09.1991 р. про заходи щодо
виконання Закону України «Про
підприємства, установи та організації
союзного підпорядкування, що
розташовані на території України».

Розпорядженням виконавчого комітету
Запорізької міської ради народних
депутатів №92-р від 27.01.1992 р. «Про
перереєстрацію Запорізького
арматурного заводу Держоборонпроммаша
України», перереєстровано із союзного
підпорядкування в підпорядкування
Держоборонпроммаша України
Запорізький державний арматурний
завод. 25 листопада 1991 року головою
Держоборонпроммаша України
затверджено статут Запорізького
арматурного заводу Держоборонпроммашу
України.

Пунктом 1 Указу Президента України від
15.06.1993 р. «Про корпоратизацію
підприємств» (далі-Указ) встановлено,
що корпоратизацією є перетворення
державних підприємств, закритих
акціонерних товариств, більш як 75
відсотків статутного фонду яких
перебуває у державній власності, а
також виробничих і науково-виробничих
об'єднань, правовий статус яких раніше
не був приведений у відповідність з
чинним законодавством (далі -
підприємства), у відкриті акціонерні
товариства. Відповідно до пункту 2
Указу засновниками відкритих
акціонерних товариств, що створюються
відповідно до цього Указу на базі
загальнодержавної власності, з боку
держави є органи, уповноважені
управляти цим майном: центральні
органи державної виконавчої влади,
інші підвідомчі Кабінету Міністрів
України органи та обласні державні
адміністрації.

03.02.1994 р. відповідно до Указу Президента
України від 15.06.1993 р. «Про
корпоратизацію підприємств»
розпорядженням виконавчого комітету
Ленінської районної ради народних
депутатів №100-р «Про перереєстрацію
державного підприємства «Запорізький
арматурний завод» в відкрите
акціонерне товариство»
перереєстровано ДП «Запорізький
арматурний завод» в ВАТ «Запорізький
арматурний завод». І саме зі створенням
03.02.1994 року ВАТ «Запорізький арматурний
завод» відповідач ототожнює
виникнення у нього зобов'язань перед
Пенсійним фондом України.

Згідно до ч.1 ст.23 Закону Про
підприємство реорганізація (злиття,
приєднання, поділ, виділення,
перебудова) і припинення діяльності
підприємств провадяться у
встановленому порядку за рішенням
органу, який є правомочним створювати
відповідні підприємства. Відповідно до
п.4.2 статуту підприємства, які входять
до об'єднання, можуть вийти з його
складу із збереженням взаємних
зобов'язань та укладених договорів з
іншими підприємствами та
організаціями. Згідно п.4.3 вихід
структурних підрозділів і самостійних
підприємств із об'єднання здійснюється
за згодою власника майна та з участю
трудового колективу з наданням їм
права підприємства.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що при перереєстрації ДП
«Запорізький арматурний завод» в ВАТ
«Запорізький арматурний завод» ДП
«Запорізький арматурний завод»
фактично вийшло зі складу виробничого
об'єднання - ЗВО «Арматуробудування».
Водночас, відповідач, перебуваючи у
складі виробничого об'єднання ЗВО
«Арматуробудування», здійснював
господарську діяльність на засадах
самостійності, тобто ДП «Запорізький
арматурний завод» було самостійним
підприємством у складі об'єднання.
Наявність чи відсутність факту
передачі майна, а також
правонаступництва відповідачем прав
та обов'язків ЗВО «Арматуробудування»
не впливає на зобов'язання ПАТ
«Запорізький арматурний завод» перед
Пенсійним фондом, оскільки з аналізу
вище викладеного встановлено, що
змінилася лише організаційно - правова
форма підприємства відповідача, а
особи, що фактично працювали на
виробництві ДП «Запорізький
арматурний завод», продовжували там
працювати і надалі. Наведене також
відображається і в трудовій книжці
ОСОБА_1, яка була 02.12.1981 р. прийнята на
роботу до ЗВО «Арматуробудування» у
цех кольорового лиття, а звільнена
10.10.1994 року з роботи в цьому ж цеху з ВАТ
«Запорізький арматурний завод».

Крім того, суд не приймає посилання
відповідача на те, що ОСОБА_1 почала
працювати на підприємстві відповідача
лише 04.02.1994 р. з огляду на наступне.

Ухвалою суду від 09.10.2013 р., на підставі
ч.4 ст.11 КАС України, витребувано від
публічного акціонерного товариства
«Запорізький арматурний завод» докази
по справі, а саме документи на
підтвердження прийняття ОСОБА_1 на
роботу до ПАТ «Запорізький арматурний
завод» з 04.02.1994 р. Проте, станом на час
розгляду справи відповідачем вимоги
ухвали не виконано та доказів
прийняття ОСОБА_1 на роботу до ПАТ
«Запорізький арматурний завод» з 04.02.1994
р. до матеріалів справи не надано.
Також, те що ОСОБА_1 не приймалась на
роботу на підприємство відповідача
04.02.1994 р. підтверджується відсутністю
відповідно запису в трудовій книжці
ОСОБА_1

Отже, ОСОБА_1 працювала на одному і тому
ж підприємстві весь час (07 років 00
місяців), незважаючи на зміну
організаційно-правової форми
підприємства, та не була а ні
переведена з іншого підприємства, ані
прийнята на роботу до ВАТ «Запорізький
арматурний завод».

Крім того, з матеріалів справи
встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на
обліку в УПФУ в Вільнянському районі
Запорізької області та отримує пенсію
за віком на пільгових умовах за списком
№1 з грудня 2004 року на підставі довідки
про підтвердження пільгового стажу
виданої ПАТ «Запорізький арматурний
завод». На час розгляду справи в суді
вказана довідка підприємством не
відкликана, а факт призначення пенсії
ОСОБА_1 УПФУ в Вільнянському районі
Запорізької області відповідачем не
оскаржувався, доказів протилежного до
матеріалів справи не надано.

На момент розгляду справи в суді
заборгованість по відшкодуванню
витрат на виплату та доставку пенсій
призначених на пільгових умовах у
розмірі 20144,51 грн. відповідачем не
сплачено, заборгованість перед
Пенсійним фондом не погашена.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про наявність заборгованості
по відшкодуванню витрат на виплату та
доставку пенсій призначених на
пільгових умовах пенсіонерам у розмірі
20144,51 грн. та наявність підстав для
задоволення позовних вимог.

У відповідності до ст. 11 КАС України,
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а згідно ч. 1 ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідно до приписів п. 4 ст. 94 КАС
України, у справах, в яких позивачем є
суб'єкт владних повноважень, а
відповідачем - фізична чи юридична
особа, судові витрати, здійснені
позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158- 163, 254 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі
м.Запоріжжя до публічного акціонерного
товариства «Запорізький арматурний
завод» про відшкодування витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Запорізький арматурний
завод» на користь Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м.Запоріжжя заборгованість по
відшкодуванню витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах, відповідно до п. «а»
ст.13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» в розмірі 20144,51 грн. на р/р
1079, філія ЗОУ ВАТ «Державний
ощадний банк України»,МФО 313957, код
платежу 50020600.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
отримання такої постанови, апеляційної
скарги, з подачею її копії відповідно
до кількості осіб, які беруть участь у
справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
К.В. Мінаєва