Справа № 816/6203/13-а
Суддя: К.І. Клочко
Дата ухвалення: 2014-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/6203/13-а

Полтавський окружний адміністративний
суд колегією у складі:

головуючого судді - Клочка К.І.,

суддів - Удовіченка С.О. , Бойка С.С. ,

за участю:

секретаря судового засідання - Іванюк
Є.В.,

представника відповідача Полтавської
міської ради - Дзюбла О.І.,

представника відповідача Київської
районної в м. Полтаві ради - Батрака Є.П.,

представника відповідача Головного
управління Держсанепідемслужби у
Полтавській області - Міщенко Т.О.,

прокурора - Деряги О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_7 до Полтавської міської
ради , Київської районної у місті
Полтава ради , Головного управління
Держсанепідемслужби у Полтавській
області , Полтавського міжрайонного
управління головного управління
Держсанепідемслужби у Полтавській
області , Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України , Українського державного
науково - дослідного інституту
проектування міст "Діпромісто" , Філії
ДП Державного підприємства
"Спеціалізована державна експертна
організація-Центральна служба
Української державної будівельної
експертизи" у Полтавській області, ДП
Державного підприємства
"Спеціалізована державна експертна
організація-Центральна служба
Української державної будівельної
експертизи" , Експертної комісії з
питань встановлення та зміни розмірів
санітарно-захисних зон при Головному
санітарному лікарі України , Інституту
гігієни та медичної екології ім.
О.М.Марзєєва Академії медичних наук
України, треті особи - прокуратура м.
Полтави, прокуратура Київського району
м. Полтави про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії, -

В С Т А Н О В И В:

29 жовтня 2013 року ОСОБА_7 звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Полтавської міської ради , Київської
районної у місті Полтава ради ,
Головного управління
Держсанепідемслужби у Полтавській
області , Полтавського міжрайонного
управління головного управління
Держсанепідемслужби у Полтавській
області , Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України , Українського державного
науково-дослідного інституту
проектування міст "Діпромісто" , Філії
ДП Державного підприємства
"Спеціалізована державна експертна
організація-Центральна служба
Української державної будівельної
експертизи" у Полтавській області ,
Експертної комісії з питань
встановлення та зміни розмірів
санітарно-захисних зон при Головному
санітарному лікарі України ,
Інституту гігієни та медичної екології
ім. О.М.Марзєєва Академії медичних наук
України, треті особи - прокуратура м.
Полтави, прокуратура Київського району
м. Полтави про визнання незаконними
дій та бездіяльності Полтавської
міської ради щодо невиконання
покладених на неї Законом України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
обов'язків, а саме, не здійснення в
установленому порядку державного
контролю за дотриманням законодавства
при затвердженні містобудівної
документації, затвердженої рішенням
двадцятої сесії шостого скликання
Полтавської міської ради від 16 березня
2012 року; визнання незаконною
бездіяльності Головного управління
Держсанепідемслужби у Полтавській
області, Полтавського міськрайонного
управління головного управління
Держсанепідемслужби у Полтавській
області в частині нездійснення
державного
санітарно-епідеміологічного контролю
за дотриманням вимог санітарного
законодавства органами виконавчої
влади і органами місцевого
самоврядування м. Полтави, та
підприємствами, установами,
організаціями, що розташовані в
Супрунівському промисловому вузлі м.
Полтава, та не застосування
передбачених законодавством заходів
для припинення порушення санітарного
законодавства; визнання незаконною
бездіяльності Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України в частині нездійснення
контролю за діяльністю територіальних
органів Держсанепідемслужби в м.
Полтава; зобов'язання Головного
управління Держсанепідслужби у
Полтавській області, Експертної
комісії з питань встановлення та зміни
розмірів санітарно-захисних зон при
Головному державному санітарному
лікарі України встановити
підприємство, санітарна зона якого
поширилась на житлову забудову та
здійснити заходи по зміні технологій
виробництва, що передбачає зниження
викидів шкідливих речовин в атмосферу,
його перепрофілювання або закриття та
провести передбачені чинним
законодавством заходи по зменшенню
санітарної зони до межі житлової
забудови, згідно чинного
законодавства; зобов'язання
Полтавської міської ради привести у
відповідність до вимог чинного
законодавства містобудівну
документацію та Генеральний план міста
Полтава; зобов'язання Українського
державного науково-дослідного
інституту проектування міст
"Діпромісто" усунути недоліки, допущені
при розробці та корекції містобудівної
документації Генерального плану м.
Полтава, та привести містобудівну
документацію у відповідність до вимог
чинного законодавства; визнання
незаконним та скасування рішення
двадцятої сесії шостого скликання
Полтавської міської ради від 16 березня
2012 року в частині затвердження
містобудівної документації;
зобов'язання Філії ДП Державного
підприємства "Спеціалізована державна
експертна організація-Центральна
служба Української державної
будівельної експертизи" у Полтавській
області після усунення недоліків,
допущених при розробці та корекції
містобудівної документації
Генерального плану м. Полтава
Українським державним
науково-дослідним інститутом
проектування міст "Діпромісто"
провести повторно експертизу
містобудівної документації на
відповідність її вимогам чинного
законодавства; зобов'язання Інституту
гігієни та медичної екології ім.
О.М.Марзєєва Академії медичних наук
України після усунення недоліків,
допущених при розробці та корекції
містобудівної документації
Генерального плану м. Полтава
Українським державним дослідним
інститутом проектування міст
"Діпромісто" перевірити на
відповідність чинному законодавству
містобудівну документацію
Генерального плану м. Полтава, якість
проведення експертизи містобудівної
документації філією ДП Державного
підприємства "Спеціалізована державна
експертна організація-Центральна
служба Української державної
будівельної експертизи" у Полтавській
області та видати відповідний звіт;
визнання незаконним та скасування
рішення тридцять восьмої сесії шостого
скликання Київської районної в м.
Полтаві ради від 25 квітня 2013 року щодо
відмови в виділенні ОСОБА_7 земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд;
зобов'язання Київської районної в м.
Полтаві ради прийняти рішення по
виділенню ОСОБА_7 земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і споруд згідно
наданої заяви (з урахуванням уточненої
позовної заяви /а.с. 24-33/).

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що рішенням тридцять
восьмої сесії шостого скликання
Київської районної у м. Полтаві ради
від 25 квітня 2013 року йому було
відмовлено у виділенні земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.
Позивач зауважує, що вказане рішення
було прийняте з урахуванням
містобудівної документації,
затвердженої рішенням двадцятої сесії
шостого скликання Полтавської міської
ради від 16 березня 2012 року. При цьому
від мешканців будинку по вул. Петра
Жданюка, 1 було приховано факт
розміщення житлових будинків у
санітарній зоні 1-3 класу шкідливості,
не вживалось жодних заходів по захисту
життя та здоров'я мешканців, у тому
числі неповнолітніх дітей, та
навколишнього природного середовища. З
огляду на викладене, позивач вважає, що
рішення про надання дозволу для
розміщення підприємства з шкідливими
умовами виробництва та встановлення
санітарної зони 1-3 класу шкідливості,
яка поширилась на житлову забудову,
були прийняті всупереч Конституції
України. На думку позивача, експертизу
містобудівної документації на
коригування генерального плану
відповідачами проведено неякісно,
всупереч вимогам Постанови Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
Порядку проведення експертизи
містобудівної документації" від 25
травня 2011 року №548. Звіт Державного
підприємства "Спеціалізована державна
експертна організація-Центральна
служба Української державної
будівельної експертизи" і, як наслідок,
Генеральний план м. Полтава не
відповідає вимогам Конституції
України. На думку позивача, відповідачі
порушили чинне законодавство, особисті
права позивача на безпечне для життя і
здоров'я довкілля та на отримання
земельної ділянки.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року залучено належних відповідачів -
Державне підприємство "Спеціалізована
державна експертна
організація-Центральна служба
Української державної будівельної
експертизи" та головного державного
санітарного лікаря України.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 10 січня 2014
року закрито провадження у частині
позовних вимог ОСОБА_7 до Українського
державного науково-дослідного
інституту проектування міст
"Діпромісто" про зобов'язання усунути
недоліки, допущені при розробці та
корекції містобудівної документації
Генерального плану м. Полтава, та
привести містобудівну документацію у
відповідність до вимог чинного
законодавства.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 10 січня 2014
року виділено у самостійне провадження
позовні вимоги ОСОБА_7 до Полтавської
міської ради, Київської районної у
місті Полтава ради, треті особи:
прокуратура м. Полтави, прокуратура
Київського району м. Полтави про
визнання незаконними дій та
бездіяльності Полтавської міської
ради невиконання покладених на неї
Законом України "Про місцеве
самоврядування в Україні" обов'язків, а
саме: не здійснення в установленому
порядку державного контролю за
дотриманням законодавства при
затвердженні містобудівної
документації, затвердженої рішенням
двадцятої сесії шостого скликання
Полтавської міської ради від 16 березня
2012 року; зобов'язання Полтавської
міської ради привести у відповідність
до вимог чинного законодавства
містобудівну документацію та
Генеральний план міста Полтава;
визнання незаконним та скасування
рішення двадцятої сесії шостого
скликання Полтавської міської ради від
16 березня 2012 року в частині
затвердження містобудівної
документації; визнання незаконним та
скасування рішення тридцять восьмої
сесії шостого скликання Київської
районної в м. Полтаві ради від 25 квітня
2013 року щодо відмови в виділенні ОСОБА_7
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд;
зобов'язання Київської районної в м.
Полтаві ради прийняти рішення по
виділенню ОСОБА_7 земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і споруд згідно
наданої заяви.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надіславши
клопотання про розгляд справи за його
відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Головного
управління Держсанепідемслужби у
Полтавській області у судовому
засіданні проти позову заперечувала,
просила суд відмовити у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на те, що у
1962 році вже існував Супрунівський
промвузол і була встановлена
санітарно-захисна зона підприємств 1-3
класу шкідливості. Чому позивач та його
родина, наражаючись на небезпеку,
використовували частину
санітарно-захисної зони як присадибну -
невідомо. При цьому ОСОБА_7 не звертався
ні до Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України, ні до Головного управління
Держсанепідслужби у Полтавській
області, ні до Полтавського
міськрайонного Управління Головного
управління Держсанепідслужби у
Полтавській області ані особисто, під
час прийому громадян, ані письмово -
листом. Відповідач звертав увагу суду
на те, що зміна розміру
санітарно-захисної зони для
підприємств I-III класу небезпеки,
можлива лише за рішенням Головного
державного санітарного лікаря після
експертизи відповідних матеріалів та
лише за заявою власника підприємства
чи уповноваженого ним органу. На думку
представника відповідача, Головним
управлінням Держсанепідслужби у
Полтавській області не порушувалася
жодна вимога санітарного
законодавства України.

Прокурор у судовому засіданні проти
позову заперечувала, просила суд
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Відповідачі Полтавське міськрайонне
управління головного управління
Держсанепідемслужби у Полтавській
області, Державна
санітарно-епідеміологічна служба
України, Державне підприємство
"Спеціалізована державна експертна
організація-Центральна служба
Української державної будівельної
експертизи" та його філія, Експертна
комісія з питань встановлення та зміни
розмірів санітарно-захисних зон при
Головному державному санітарному
лікарі України, Інститут гігієни та
медичної екології ім. О.М.Марзєєва
Академії медичних наук України,
головний державний санітарний лікар
України явку уповноважених
представників не забезпечили, про час
та місце судового засідання
повідомлялися належним чином.

У своїх письмових запереченнях
Державна санітарно-епідеміологічна
служба України посилалась на норми
пунктів 3-5 Постанови Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
Положення про державний
санітарно-епідеміологічний нагляд в
Україні" від 22 червня 1999 року №1109,
згідно з якими метою державного
санітарно-епідеміологічного нагляду є
запобігання, виявлення та припинення
порушень санітарного законодавства;
основними завданнями державного
санітарно-епідеміологічного нагляду є:
проведення державної
санітарно-епідеміологічної
експертизи; державний
санітарно-епідеміологічний нагляд
здійснюється головними державними
лікарями, їх заступниками, іншими
посадовими особами, а також установами
і закладами державної
санітарно-епідеміологічної служби у
порядку запобіжного та поточного
нагляду. Права ОСОБА_7 у сфері
санітарного законодавства України
Державною санітарно-епідеміологічної
службою України не порушувалися.

Згідно частини четвертої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

За таких обставин суд вважає за можливе
розглядати справу за даної явки на
підставі доказів, наявних у матеріалах
справи.

Суд, заслухавши пояснення
представників відповідачів, думку
прокурора, дослідивши матеріали
справи, встановив наступне.

Рішенням тридцять восьмої сесії
шостого скликання Київської районної у
м. Полтаві ради від 25 квітня 2013 року
ОСОБА_7 відмовлено у виділенні
земельної ділянки площею 800 кв.м. для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по вул. Петра Жданюка,
оскільки згідно з містобудівною
документацію, затвердженою рішенням
двадцятої сесії шостого скликання
Полтавської міської ради від 16 березня
2012 року, земельна ділянка по зазначеній
адресі знаходиться на території
садибної забудови у санітарно-захисній
зоні підприємства І-ІІІ класу
шкідливості /а.с. 13/.

Позивач не погодився із зазначеним
рішенням, а також із затвердженням
містобудівної документації та
діями/бездіяльністю відповідачів під
час здійснення їх повноважень, у
зв'язку з чим звернувся до суду з даним
позовом.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно ухвали Полтавського окружного
адміністративного суду від 10 січня 2014
року (з урахуванням протокольної
ухвали суду про залучення відповідачів
від 24 грудня 2013 року та ухвали суду від
10 січня 2013 року про закриття
провадження у справі в частині
позовних вимог) залишено у межах справи
№816/6203/13-а позовні вимоги ОСОБА_7 до
Головного управління
Держсанепідемслужби у Полтавській
області, Полтавського міськрайонного
управління головного управління
Держсанепідемслужби у Полтавській
області, Державної санітарно -
епідеміологічної служби України,
Державного підприємства
"Спеціалізована державна експертна
організація-Центральна служба
Української державної будівельної
експертизи" та його філії, Експертної
комісії з питань встановлення та зміни
розмірів санітарно-захисних зон при
Головному державному санітарному
лікарі України, Інституту гігієни та
медичної екології ім. О.М.Марзєєва
Академії медичних наук України,
державного санітарного лікаря України,
треті особи: прокуратура м. Полтави,
прокуратура Київського району м.
Полтави про: 1) визнання незаконною
бездіяльності Головного управління
Держсанепідемслужби у Полтавській
області, Полтавського міськрайонного
управління головного управління
Держсанепідемслужби у Полтавській
області в частині нездійснення
державного
санітарно-епідеміологічного контролю
за дотриманням вимог санітарного
законодавства органами виконавчої
влади і органами місцевого
самоврядування м. Полтава, та
підприємствами, установами,
організаціями, які розташовані в
Супрунівському промисловому вузлі м.
Полтава, та не застосування
передбачених законодавством заходів
для припинення порушення санітарного
законодавства; 2) визнання незаконною
бездіяльності Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України в частині нездійснення
контролю за діяльністю територіальних
органів Держсанепідемслужби в м.
Полтава; 3) зобов'язання Головного
управління Держсанепідслужби у
Полтавській області, Експертної
комісії з питань встановлення та зміни
розмірів санітарно-захисних зон при
Головному державному санітарному
лікарі України встановити
підприємство, санітарна зона якого
поширилась на житлову забудову та
здійснити заходи по зміні технологій
виробництва, що передбачає зниження
викидів шкідливих речовин в атмосферу,
його перепрофілювання або закриття та
провести передбачені чинним
законодавством заходи по зменшенню
санітарної зони до межі житлової
забудови, згідно чинного
законодавства; 4) зобов'язання
Державного підприємства
"Спеціалізована державна експертна
організація-Центральна служба
Української державної будівельної
експертизи" після усунення недоліків,
допущених при розробці та корекції
містобудівної документації
Генерального плану м. Полтава
Українським державним
науково-дослідним інститутом
проектування міст "Діпромісто"
провести повторно експертизу
містобудівної документації на
відповідність її вимогам чинного
законодавства; 5) зобов'язання
Інституту гігієни та медичної екології
ім. О.М.Марзєєва Академії медичних наук
України після усунення недоліків,
допущених при розробці та корекції
містобудівної документації
Генерального плану м. Полтава
Українським державним
науково-дослідним інститутом
проектування міст "Діпромісто"
перевірити на відповідність чинному
законодавству містобудівну
документацію Генерального плану м.
Полтава, якість проведення експертизи
містобудівної документації філією ДП
Державного підприємства
"Спеціалізована державна експертна
організація-Центральна служба
Української державної будівельної
експертизи" у Полтавській області та
видати відповідний звіт.

Надаючи оцінку 1-3 позовним вимогам суд
виходить з наступного.

Суспільні відносини, які виникають у
сфері забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя
урегульовані Законом України "Про
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення"
від 24 лютого 1994 року №4004-XII, який
визначає відповідні права і обов'язки
державних органів, підприємств,
установ, організацій та громадян,
встановлює порядок організації
державної санітарно-епідеміологічної
служби і здійснення державного
санітарно-епідеміологічного нагляду в
Україні.

Статтею 33 наведеного вище Закону
встановлено, що основними напрямами
діяльності державної
санітарно-епідеміологічної служби є:
здійснення державного
санітарно-епідеміологічного нагляду;
визначення пріоритетних заходів у
профілактиці захворювань, а також у
охороні здоров'я населення від
шкідливого впливу на нього факторів
навколишнього середовища; вивчення,
оцінка і прогнозування показників
здоров'я населення залежно від стану
середовища життєдіяльності людини,
встановлення факторів навколишнього
середовища, що шкідливо впливають на
здоров'я населення; підготовка
пропозицій щодо забезпечення
санітарного та епідемічного
благополуччя населення, запобігання
занесенню та поширенню особливо
небезпечних (у тому числі карантинних)
та небезпечних інфекційних хвороб;
контроль за усуненням причин і умов
виникнення і поширення інфекційних,
масових неінфекційних захворювань,
отруєнь та радіаційних уражень людей;
державний облік інфекційних і
професійних захворювань та отруєнь;
видача висновків державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
щодо об'єктів поводження з відходами;
встановлення санітарно-гігієнічних
вимог до продукції, що виробляється з
відходів, та видача гігієнічного
сертифіката на неї; методичне
забезпечення та здійснення контролю
під час визначення рівня небезпечності
відходів.

Як встановлено статтею 39
зазначеного Закону державний
санітарно-епідеміологічний нагляд - це
діяльність органів державної
санітарно-епідеміологічної служби по
контролю за дотриманням юридичними та
фізичними особами санітарного
законодавства з метою попередження,
виявлення, зменшення або усунення
шкідливого впливу небезпечних
факторів на здоров'я людей та по
застосуванню заходів правового
характеру щодо порушників.

Основними завданнями цієї
діяльності є: нагляд за організацією і
проведенням органами виконавчої влади,
місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями та громадянами
санітарних і протиепідемічних заходів;
нагляд за реалізацією державної
політики з питань профілактики
захворювань населення, участь у
розробці та контроль за виконанням
програм, що стосуються запобігання
шкідливому впливу факторів
навколишнього середовища на здоров'я
населення; нагляд за дотриманням
санітарного законодавства; проведення
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи, гігієнічної регламентації
небезпечних факторів і видача дозволів
на їх використання.

Державний
санітарно-епідеміологічний нагляд
здійснюється відповідно до Положення
про державний
санітарно-епідеміологічний нагляд в
Україні, що затверджується Кабінетом
Міністрів України, вибірковими
перевірками дотримання санітарного
законодавства за планами органів
державної санітарно-епідеміологічної
служби, а також позапланово залежно від
санітарної, епідемічної ситуації та за
заявами громадян.

Пунктом 5 Положення про державний
санітарно-епідеміологічний нагляд в
Україні, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України України від
22 червня 1999 року №1109 передбачено, що
державний санітарно-епідеміологічний
нагляд здійснюється головними
державними санітарними лікарями, їх
заступниками, іншими посадовими
особами, а також установами і закладами
державної санітарно-епідеміологічної
служби у порядку запобіжного та
поточного нагляду.

Згідно з пунктом 6 цього ж
Положення посадові особи державної
санітарно-епідеміологічної служби МОЗ
здійснюють нагляд у межах відповідних
адміністративних територій, на
транспорті та на інших об'єктах, а
посадові особи державної
санітарно-епідеміологічної служби
інших органів виконавчої влади - на
територіях, на які поширюється їх
діяльність, підпорядкованих їм
об'єктах, у підрозділах.

Відповідно до Державних санітарних
правил охорони атмосферного повітря
населених місць (від забруднення
хімічними та біологічними речовинами)
(ДСП-201-97), затверджених наказом
Міністерства охорони здоров'я України
від 09 липня 1997 року №201, майданчики, для
розміщення промислових підприємств,
окремих виробництв і інших об'єктів
повинні вибиратись з врахуванням
можливості створення
санітарно-захисних зон, розміри яких
визначаються класами виробництв у
відповідності з Державними
санітарними правилами планування та
забудови населених місць. Межі зони
повинні встановлюватись від крайнього
джерела викидів, шуму, вібрації,
ультразвуку, електромагнітних та
іонізуючих випромінювань, статичної
електрики на території проммайданчика
до межі найближчої існуючої чи
перспективної житлової забудови.
Достатність розмірів
санітарно-захисних зон перевіряється
за даними прогнозних розрахунків
очікуваного забруднення атмосферного
повітря, виконаних за діючими
методиками розрахунків розсіювання в
атмосфері шкідливих речовин, що
містяться у промислових викидах, а
також за результатами лабораторних
досліджень забруднення атмосферного
повітря в районах розміщення
аналогічних діючих об'єктів. Рівень
вмісту шкідливих домішок в
атмосферному повітрі за межами
санітарно-захисної, зони не повинен
перевищувати гігієнічних нормативів
(ГДК, ОБРД, ГДЗ), встановлених для
атмосферного повітря населених місць.
Концентрації забруднюючих речовин на
території промоб'єкта та території
його санітарно-захисної зони можуть
бути більшими ніж вказані нормативи,
але не повинні перевищувати значень,
які дорівнюють 30% від величини ГДК
(ОБРД) для повітря робочої зони. Вказані
концентрації також не повинні
негативно впливати на устаткування,
матеріали, готову продукцію інших
виробництв, розміщених на цій
території, та на сільськогосподарське
виробництво (у випадках використання
території санітарно-захисної зони з
цією метою).

Представник відповідача у судовому
засіданні наголошувала, що вже у 1962
році існував Супрунівський промвузол і
була встановлена санітарно-захисна
зона підприємств 1-3 класу шкідливості.

Незгода позивача із
діями/бездіяльністю відповідачів
пов'язана із відмовою у виділенні для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд земельної ділянки з
підстав, що дана земельна ділянка
знаходиться в межах санітарно-захисної
зони Супрунівського промвузла.

При цьому суд звертає увагу на те, що
Наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 19 червня 1996 року №173
затверджено "Державні санітарні
правила планування та забудови
населених пунктів", пункт 5.10 яких
передбачає, що у санітарно-захисних
зонах не можна допускати розміщення:

- житлових будинків з придомовими
територіями, гуртожитків, готелів,
будинків для приїжджих, аварійних
селищ;

- дитячих дошкільних закладів,
загальноосвітніх шкіл,
лікувально-профілактичних та
оздоровчих установ загального та
спеціального призначення зі
стаціонарами, наркологічних
диспансерів;

- спортивних споруд, садів, парків,
садівницьких товариств;

- охоронних зон джерел водопостачання,
водозабірних споруд та споруд
водопровідної розподільної мережі.

Не допускається використання для
вирощування сільськогосподарських
культур, пасовищ для худоби земель
санітарно-захисної зони підприємств,
що забруднюють навколишнє середовище
високотоксичними речовинами та
речовинами, що мають віддалену дію
(солі важких металів, канцерогенні
речовини, діоксини, радіоактивні
речовини та ін.). Можливість
сільськогосподарського використання
земель санітарно-захисних зон, що не
забруднюються вище переліченими
речовинами, необхідно визначати за
погодженням з територіальними
органами Мінсільгосппроду і
Міністерства охорони здоров'я України.

Промисловий вузол - групове розміщення
промислових підприємств.
Санітарно-захисна зона для
промислового вузла встановлюється із
врахуванням всіх санітарно-захисних
зон підприємств вузла та їх сумарного
впливу на навколишнє середовище.

Основою для встановлення
санітарно-захисних зон є санітарна
класифікація підприємств, виробництв
та об'єктів.

Ширина санітарно-захисної зони
залежить від характеру і потужності
виробництва, досконалості
технологічних процесів, рівня
несприятливих чинників, рози вітрів,
застосування газо- і пилоочисних
пристроїв, наявності протишумових,
проти вібраційних і інших захисних
заходів. Згідно з санітарними нормами
промислові підприємства, теплові й
атомні електростанції,
санітарно-технічні споруди й інші
об'єкти розділені на 5 класів: для
об'єктів 1 класу ширина
санітарно-захисної зони повинна бути
не менше 1000 м, II - 500 м, III - 300 м, IV - 100 м, V - 50
м. Санітарно-захисні зони шириною 1000 м
встановлені для підприємств із
видобутку руд свинцю, миш'яку, марганцю,
ртуті, природного газу;
санітарно-захисні зони 500 м - для
підприємств із видобутку кам'яного,
бурого і інш. вугілля, фосфоритів,
апатитів, колчеданів, залізних і
поліметалічних руд; санітарно-захисні
зони 300 м - для підприємств із видобутку
доломіту, магнетитів і інш., а також для
гідрошахт, збагачувальних і брикетних
фабрик. Санітарно-захисна зона 100 м
рекомендується для підприємств з
видобутку кам'яної солі, торфу
фрезерним способом і інш. Територія
санітарно-захисної зони повинна бути
озеленена, що сприяє зменшенню
атмосферного забруднень і зниженню
рівня шуму.

Санітарно-захисна зона для підприємств
та об'єктів, що проектуються з
впровадженням нової технології або
реконструюються, може бути збільшена
при необхідності та належному
техніко-економічному та гігієнічному
обґрунтуванні.

Розміри санітарно-захисної зони можуть
бути зменшені, коли в результаті
розрахунків та лабораторних
досліджень, проведених в районі
розташування підприємств або іншого
виробничого об'єкта, буде встановлено,
що на межі житлової забудови та
прирівняних до неї об'єктів
концентрації шкідливих речовин у
атмосферному повітрі, рівні шуму,
вібрації, ультразвуку,
електромагнітних та іонізуючих
випромінювань, статичної електрики не
перевищуватимуть гігієнічні
нормативи.

Розміри санітарно-захисних зон для
нових видів виробництв, підприємств та
інших виробничих об'єктів з новими
технологіями, а також зміна цих зон
(збільшення чи зменшення) для
підприємств і виробництв I-III класів
небезпеки затверджуються Головним
державним санітарним лікарем України.

При головному державному санітарному
лікарі України створено експертну
комісію з питань встановлення та зміни
розмірів санітарно-захисних зон.
Засідання Експертної комісії
проводяться на базі Державної установи
"Інститут гігієни та медичної екології
ім. О.М. Марзєєва Академії медичних наук
України" - Головної наукової установи
державної санітарно-епідеміологічної
служби України з питань гігієни.
Експертиза проводиться за зверненням
замовника до головного державного
санітарного лікаря України.

Основним завданням Експертної комісії
є комплексний розгляд проектної
документації з встановлення та зміни
розмірів санітарно-захисних зон
підприємств та виробництв І-ІІІ класу
небезпеки і прийняття узгоджених
рішень.

Експертна комісія за
результатами розгляду матеріалів
приймає рішення про результати робіт
для потреб державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
(погодження чи не погодження).
Підготовлені, за результатами звіту
Експертної комісії, проекти висновків
державної санітарно-епідеміологічної
експертизи, надаються головному
державному санітарному лікарю України
на затвердження.

Положенням про експертну комісію
з питань встановлення та зміни
розмірів санітарно-захисних зон при
Головному державному санітарному
лікарі України, затвердженого Наказом
Міністерства охорони здоров'я України
від 03 березня 2010 року №187 визначено, що
зміна розміру санітарно-захисних зон
для підприємств I-III класу небезпеки,
можливо лише за рішенням Головного
державного санітарного лікаря після
експертизи відповідних матеріалів та
лише за заявою власника підприємства
чи уповноваженого ним органу.

З огляду на викладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги до експертної комісії з питань
встановлення та зміни розмірів
санітарно-захисних зон про
зобов'язання провести передбачені
чинним законодавством заходи по
зменшенню санітарної зони до межі
житлової забудови, згідно чинного
законодавства, належним чином не
обґрунтовані.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення"
громадяни мають право на: участь у
розробці, обговоренні та громадській
експертизі проектів програм і планів
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення,
внесення пропозицій з цих питань до
відповідних органів; відшкодування
шкоди, завданої їх здоров'ю внаслідок
порушення підприємствами, установами,
організаціями, громадянами
санітарного законодавства; достовірну
і своєчасну інформацію про стан свого
здоров'я, здоров'я населення, а також
про наявні та можливі фактори ризику
для здоров'я та їх ступінь.

Законодавством України
громадянам можуть бути надані й інші
права щодо забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя.

Доказів відмови ОСОБА_7 приймати
участь у громадській експертизі
проектів програм і планів забезпечення
санітарного та епідемічного
благополуччя населення, внесення
пропозицій з цих питань до відповідних
органів позивачем не надано, як і не
надано доказів відмови відповідачів у
наданні інформацію про наявні та
можливі фактори ризику для здоров'я та
їх ступінь.

Згідно статті 24 Закону України
"Про охорону атмосферного повітря",
якщо внаслідок порушення встановлених
меж та режиму санітарно-захисних зон
виникає необхідність у відселенні
жителів, виведенні з цих зон об'єктів
соціального призначення або
здійсненні інших заходів,
підприємства, установи, організації та
громадяни - суб'єкти підприємницької
діяльності, місцеві органи виконавчої
влади, органи місцевого самоврядування
повинні вирішувати питання про
фінансування необхідних робіт і
заходів та строки їх реалізації.

Тобто, питання відселення жителів
з території санітарно-захисних зон
підприємств відноситься до
компетенції місцевих органів
виконавчої влади та органів місцевого
самоврядування та не поширюються на
повноваження відповідачів.

Крім того, з аналізу норм Закону
України "Про забезпечення санітарного
та епідемічного благополуччя
населення", Положення про Державну
санітарно-епідеміологічну службу
України, Положення про Головне
управління Держсанепідслужби у
Полтавській області суд приходить до
висновку, що встановлення
підприємства, санітарно-захисна зона
якого поширилась на житлову забудову
не відноситься до повноважень
Державної санітарно-епідеміологічної
служби України. Здійснення заходів по
зміні технології виробництва та
перепрофілювання підприємства може
носити лише рекомендаційний характер.

Згідно зі статтею 104 Кодексу
адміністративного судочинства України
до адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин.

Відповідно до Рішення
Конституційного Суду України від 25
листопада 1997 року №6-зп "Щодо
офіційного тлумачення частини другої
статті 55 Конституції України та статті
248-2 Цивільного процесуального кодексу
України" частину другу статті 55
Конституції України необхідно
розуміти так, що кожен громадянин
України, іноземець, особа без
громадянства має гарантоване державою
право оскаржити в суді загальної
юрисдикції рішення, дії чи
бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія
чи бездіяльність порушують їхні права
і свободи або перешкоджають здійсненню
цих прав і свобод, а тому потребують
правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції
Конституційного Суду України випливає,
що умовою для звернення особи до суду з
позовом щодо оскарження рішення, дії чи
бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб є наявність у позивача
переконання в порушенні його прав або
свобод чи в існуванні перешкод у
здійсненні цих прав.

Порушенням суб'єктивного права
особи є створення будь-яких перепон у
реалізації нею свого суб'єктивного
права, що унеможливлюють одержання
особою того, на що вона має право
розраховувати в разі належної
поведінки зобов'язаної особи.

Отже, неодмінною ознакою
порушення права особи є зміна стану
суб'єктивних прав та обов'язків особи,
тобто припинення чи неможливість
реалізації її права та/або виникнення
додаткового обов'язку.

Таким чином, якщо особа вважає, що
її суб'єктивне право у певних
правовідносинах не може бути
реалізованим належним чином, або на неї
протиправно поклали певний обов'язок,
така особа має право звернутися за
судовим захистом.

У разі відповідного звернення
особи суд повинен розглянути питання
щодо наявності порушення суб'єктивного
права заявника у конкретних
правовідносинах і на підставі цього
розв'язати спір.

Отже, судовому захисту в
адміністративних судах підлягають
порушені права, свободи та законні
інтереси особи в публічно-правових
відносинах. При цьому визначальним для
вирішення питання про обґрунтованість
вимог особи у розв'язанні
публічно-правового спору є
встановлення факту порушення
відповідних прав, свобод чи інтересів
такої особи.

У свою чергу, порушення прав,
свобод та інтересів особи наявне тоді,
коли сталися зміни стану суб'єктивних
прав та обов'язків особи, тобто
припинення чи неможливість реалізації
її права та/або виникнення додаткового
обов'язку в публічно-правових
відносинах.

Якщо відповідні рішення, дії чи
бездіяльність протиправно, на думку
особи, спричинили виникнення, зміни чи
припинення прав та обов'язків особи
(тобто є юридично значимими), особа може
порушити питання про визнання таких
рішень, дій чи бездіяльності в судовому
порядку протиправними.

При цьому позивач на власний
розсуд визначає, чи порушені його права
рішеннями, дією або бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень.

Водночас задоволення відповідних
вимог особи можливе лише в разі
об'єктивної наявності порушення, тобто
встановлення, що рішення, дія або
бездіяльність протиправно породжують,
змінюють або припиняють права та
обов'язки у сфері публічно-правових
відносин. Позивачем не надано суду
належних доказів, які б підтверджували
факт порушення його прав, свобод та
інтересів саме діями, рішеннями або
бездіяльністю безпосередньо
відповідачів.

З огляду на викладене,
відповідачі як суб'єкти владних
повноважень довели правомірність
вчинених ним дій, а тому, суд приходить
до висновку про необхідність відмови у
задоволенні позовних вимог про: 1)
визнання незаконною бездіяльності
Головного управління
Держсанепідемслужби у Полтавській
області, Полтавського міськрайонного
управління головного управління
Держсанепідемслужби у Полтавській
області в частині нездійснення
державного
санітарно-епідеміологічного контролю
за дотриманням вимог санітарного
законодавства органами виконавчої
влади і органами місцевого
самоврядування м. Полтава, та
підприємствами, установами,
організаціями, які розташовані в
Супрунівському промисловому вузлі м.
Полтава, та не застосування
передбачених законодавством заходів
для припинення порушення санітарного
законодавства; 2) визнання незаконною
бездіяльності Державної
санітарно-епідеміологічна служби
України в частині нездійснення
контролю за діяльністю територіальних
органів Держсанепідемслужби в м.
Полтава; 3) зобов'язання Головного
управління Держсанепідслужби у
Полтавській області, Експертної
комісії з питань встановлення та зміни
розмірів санітарно-захисних зон при
Головному державному санітарному
лікарі України встановити
підприємство, санітарна зона якого
поширилась на житлову забудову та
здійснити заходи по зміні технологій
виробництва, що передбачає зниження
викидів шкідливих речовин в атмосферу,
його перепрофілювання або закриття та
провести передбачені чинним
законодавством заходи по зменшенню
санітарної зони до межі житлової
забудови, згідно чинного
законодавства.

Щодо позовних вимог про: 4) зобов'язання
Державного підприємства
"Спеціалізована державна експертна
організація-Центральна служба
Української державної будівельної
експертизи" після усунення недоліків,
допущених при розробці та корекції
містобудівної документації
Генерального плану м. Полтава
Українським державним
науково-дослідним інститутом
проектування міст "Діпромісто"
провести повторно експертизу
містобудівної документації на
відповідність її вимогам чинного
законодавства; 5) зобов'язання
Інституту гігієни та медичної екології
ім. О.М.Марзєєва Академії медичних наук
України після усунення недоліків,
допущених при розробці та корекції
містобудівної документації
Генерального плану м. Полтава
Українським державним
науково-дослідним інститутом
проектування міст "Діпромісто"
перевірити на відповідність чинному
законодавству містобудівну
документацію Генерального плану м.
Полтава, якість проведення експертизи
містобудівної документації філією ДП
Державного підприємства
"Спеціалізована державна експертна
організація-Центральна служба
Української державної будівельної
експертизи" у Полтавській області та
видати відповідний звіт, суд зазначає
наступне.

Зазначені вимоги є похідними від
1-3 вимог, звернуті на майбутнє та
обумовлені настанням певних подій.

Судове рішення повинно бути
наслідком чинного правового
регулювання та спрямовано на
відновлення порушених прав, свобод та
інтересів. Виходячи із змісту
законодавства воно не може регулювати
суспільні відносини на майбутнє.

На момент розгляду даної справи у
суду відсутні підстави вважати, що
відповідачі будуть відмовлятись від
виконання своїх обов'язків у разі
виникнення необхідних підстав.

Отже, позовні вимоги у даній частині
задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень, закріплених
статтею 11 Кодексу адміністративного
судочинства України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частинами першою, другою
статті 71 цього Кодексу кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу /частина 1/; в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову /частина 2/.

Зважаючи на вищевикладене, позовні
вимоги є необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 94, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України.

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_7 відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 15.01.2014.

Головуючий суддя К.І. Клочко суддя
суддя С.О. Удовіченко С.С. Бойко