Справа № 2а/0470/8499/12
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2013 р. Справа №2а/0470/8499/12 12 год. 00
хвил. Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді суддів Верба І.О.
Степаненка В.В., Юркова Е.О. при
секретарі судового засіданняЧмоні А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Комунального
підприємства «Транспортування
покупної теплової енергії
«Теплотранс» Дніпропетровської
міської ради до відповідача 1 Державної
інспекції з контролю за цінами у
Дніпропетровській області,
відповідача 2 Державної інспекції
України з контролю за цінами, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Дніпропетровська міська
рада, Управління регуляторної політики
та підприємництва департаменту
промисловості, енергетики та
підприємництва Дніпропетровської
міської ради, про визнання недійсним
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство із
транспортування покупної теплової
енергії «Теплотранс»
Дніпропетровської міської ради 23
квітня 2008 року звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із позовною
заявою до Державної інспекції з
контролю за цінами у Дніпропетровській
області про визнання недійсним рішення
№173 від 15 травня 2007 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 24 квітня 2008
року відкрито провадження у справі
№2-а-3641/08 та призначено справу до
судового розгляду.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 7
липня 2008 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 1 квітня 2010 року, позовні вимоги
задоволено повністю.

Вищий адміністративний суд України
ухвалою від 12 липня 2012 року частково
задовольнив касаційну скаргу
Державної інспекції з контролю за
цінами у Дніпропетровській області,
скасував постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 7
липня 2008 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 1 квітня 2010
року, та направив справу до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Адміністративна справа надійшла до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду 31 липня 2012 року,
та їй присвоєно №2а/0470/8499/12.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 1 серпня 2012
року справу прийнято до провадження, до
участі у справі в якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача
залучено Дніпропетровську міську раду
та Управління регуляторної політики та
підприємництва Дніпропетровської
міської ради.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 11 вересня
2012 року провадження в адміністративній
справі №2а/0470/8499/12 зупинено до
встановлення правонаступника
Державної інспекції з контролю за
цінами у Дніпропетровській області у
зв'язку із припиненням останньої.

11 вересня 2012 року судом було направлено
лист до Державної інспекції з контролю
за цінами, яку утворено відповідно до
пункту 1 Указу Президента України «Про
Держану інспекцію України з контролю
за цінами» від 19 січня 2012 року №19/2012, на
яку покладено функції реалізації
державної політики з контролю за
цінами.

У відповідь на вказаний лист від 5
листопада 2012 року №100-40-23/2000 суд
повідомлено, що здійснення планових і
позапланових перевірок щодо
дотримання суб'єктами господарювання
державної дисципліни цін (тарифів) та
прийняття рішень щодо застосування
економічних
(адміністративно-господарських)
санкцій не належить до завдань і
функцій Держінспекції, що в свою чергу
унеможливлює у належному
процесуальному статусі представляти
та захищати інтереси держави.

Суд дійшов висновку про наявність у
Держцінінспекції України
контрольно-наглядових функцій у сфері
ціноутворення відповідно до Закону
України «Про ціни і ціноутворення» та
ухвалою від 25 березня 2013 року поновив
провадження у справі.

Провадження у справі зупинялось
ухвалами від 18 квітня 2013 року до 20
травня 2013 року, від 21 травня 2013 року до 5
червня 2013 року у зв'язку із
необхідністю виклику до суду позивача.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 6 червня 2013
року до участі в адміністративній
справі №2а/0470/8499/12 як другого
відповідача залучено Державну
інспекцію України з контролю за цінами
().

Провадження у справі було зупинено
ухвалою суду від 6 червня 2013 року з
метою визначення складу колегії
суддів, яким здійснюватиметься розгляд
справи.

У зв'язку із поданням КП ТПТЕ
«Теплотранс» ДМР апеляційної скарги на
ухвалу Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 6 червня 2013
року про залучення відповідача, справу
№2а/0470/8499/12 супровідним листом від 20
червня 2013 року направлено до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду.

Справу повернуто до суду першої
інстанції 18 листопада 2013 року,
провадження у справі поновлено ухвалою
від 20 листопада 2013 року у зв'язку із
винесенням розпорядження від 20
листопада 2013 року про визначення
складу колегії суддів для розгляду
справи №2а/0470/8499/12.

Ухвалою від 19 грудня 2013 року
провадження у справі було зупинено до 25
грудня 2013 року за клопотанням позивача.
В поданому клопотанні позивач
зазначив, що оскаржив постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду у справі
№2а/0470/8499/12 в касаційному порядку,
проте, доказів на підтвердження таких
обставин не надав.

В судове засідання, призначене на 26
грудня 2013 року представник позивача не
прибув, надав суду клопотання про
відкладення розгляду справи у зв'язку
із відпусткою представника
підприємства.

Проте, суд дійшов висновку про
необхідність розгляду справи по суті,
оскільки Кодексом адміністративного
судочинства України встановлено
граничні строки розгляду справи,
зокрема, згідно статті 122 цього Кодексу
адміністративна справа має бути
розглянута і вирішена протягом
розумного строку, але не більше місяця
з дня відкриття провадження у справі.

Позов поданий 23 квітня 2008 року, справа
розглядається повторно. Судом
неодноразово зупинялось провадження у
справі, витребувано всі необхідні
докази, які мають значення для
вирішення спору та розгляду справи по
суті, позивачем письмово докладно
викладено власну правову позицію, у
зв'язку із чим суд дійшов висновку про
розгляд справи за наявними у ній
матеріалами та відсутність підстав для
відкладення судового засідання.

Відповідач - Державна інспекція
України з контролю за цінами направила
клопотання про розгляд справи без
участі представника, зазначив, що
Держцінінспекція України законодавчо
не визначена правонаступником
урядового органу - Державної інспекції
з контролю за цінами, що діяла у системі
Мінекономіки України, інших заперечень
на позовну заяву відповідачем не
надано. Раніше відповідач повідомив
суд, що згідно позиції Вищого
адміністративного суду України
Держінспекцію України в ряді судових
справ визнано процесуальним
правонаступником ліквідованої
Державної інспекції з контролю за
цінами, що діяла у системі Мінекономіки
України.

Представники третіх осіб, до суду не
прибули, про дату, час та місце
проведення якого повідомлені належним
чином.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено наступне:

- оскаржуване рішення від 15 травня 2007
року №173 не відповідає вимогам діючого
законодавства, оскільки в грудні 2006
року підприємство отримало рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
04.12.2006 року №4590 «Про внесення змін та
доповнень до рішення виконавчого
комітету міської ради від 16.10.2006 року
№3712» про застосування нових тарифів,
після чого підприємством, на виконання
вимог статті 7 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», статті 13
Закону України «Про теплопостачання»
та статей 17, 73 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» було
видано наказ по підприємству про
застосування нових тарифів для
населення за послуги теплопостачання,
у зв'язку із чим правомірно підвищено
тарифи;

- на думку позивача, порушень з боку
підприємства з питання впровадження
нових тарифів не було і виконання
рішення виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
04.12.2006 року №4590 є цілком правомірним;

- підприємство є комунальним, тому
зобов'язано виконувати рішення
Дніпропетровської міської ради.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач Державна інспекція з
контролю за цінами у Дніпропетровській
області при первинному розгляді справи
проти позову заперечував з тих підстав,
що рішення виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
04.12.2006 року №4590, яким було збільшено
тарифи, не було належним чином
оприлюднене, тому не вступило в законну
силу.

При первинному поданні позову
позивачем заявлено клопотання про
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, проте суд не встановив
пропуску позивачем строку звернення до
суду. Так, оскаржуване рішення винесено
15.05.2007 року, отримано позивачем 16.04.2008
року, позов поданий 23 квітня 2008 року в
межах річного строку звернення до суду,
якій був встановлений на час подання
позову статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Інший строк для оскарження
спірного рішення не був встановлений
законом, зокрема Законом України «Про
ціни та ціноутворення».

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов не
підлягає задоволенню, виходячи із
наступного.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що на вимогу прокуратури
Дніпропетровської області від 6 лютого
2007 року №07/1-148 Державною інспекцією з
контролю за цінами у Дніпропетровській
області проведено перевірку
Комунального підприємства із
транспортування покупної теплової
енергії «Теплотранс»
Дніпропетровської міської ради з
питання додержання державної
дисципліни цін на послуги з
теплопостачання за опалювальний
період 2006-2007 роки.

За результатами перевірки складено акт
перевірки порядку застосування цін,
тарифів від 20 квітня 2007 року №189, яким
встановлено наступне:

- перевіркою охоплені питання
відповідності застосування тарифів на
послуги з опалення та гарячого
водопостачання вимогам Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», Закону
України «Про теплопостачання»,
Постанови КМУ «Про затвердження Правил
надання послуг централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення та
типового договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення» від 21 липня 2005 року
№630;

- теплову енергію для постачання
споживачам міста підприємство отримує
від відомчих джерел теплової енергії
згідно укладених договорів з Державним
підприємством «Виробниче об'єднання
Південний машинобудівний завод ім. О.М.
Макарова» та ВАТ «Дніпрошина»;

- відповідно до статті 7 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
граничний тариф на теплову енергію, що
постачається КП ТПТЕ «Теплотранс»
затверджено рішенням виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради від 04.12.2006 року №4590 «Про внесення
змін та доповнень до рішення
виконавчого комітету міської ради від
16.10.2006 року №3712 «Про тарифи та
теплопостачання» на рівні: населення -
171 грн./Гкал з ПДВ; бюджет та інші - 251,77
грн./Гкал з ПДВ.

- при прийнятті вказаного рішення
органом місцевого самоврядування було
порушено вимоги Закону України «Про
засади державної та регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності». Так, виконкомом та
підприємством не був оприлюднений
регуляторний акт в порушення статті 12
вказаного Закону. Отже, відповідно до
вимог статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» у
зв'язку із відсутністю в рішенні дати
введення в дію цього рішення у
підприємства відсутні правові
підстави для введення тарифів в дію;

- не зважаючи на наведені порушення
чинного законодавства, підприємство
здійснювало нарахування споживачам за
теплову енергію з 4 грудня 2006 року у
розмірах: для населення - 171 грн./Гкал з
ПДВ; для бюджетних та інших організацій
- 251,77 грн./Гкал з ПДВ, внаслідок чого
підприємством отримана необґрунтована
виручка в сумі 3290935,10 грн., що призвело
до порушення підприємством рішень
Виконкому Дніпропетровської міської
ради від 16.10.2006 року №3712, від 19.10.2006 року
№2569, від 19.09.2002 року №2077, від 19.09.2002 року
№2057.

Згідно висновку акту перевірки
підприємством застосований тариф на
теплову енергію всупереч вимог рішення
виконкому Дніпропетровської міськради
від 16.10.2006 року №3712, що призвело до
порушення статті 20 Закону України «Про
теплопостачання» та до зайвого
нарахування (з ПДВ) 7974329,42 грн., з якої
порушення дисципліни цін по населенню
складає 4905074,16 грн., відшкодування
надання пільг по населенню 558115,54 грн.,
по бюджетним споживачам 1340355,77 грн., по
іншим споживачам 1170783,95 грн. Загальна
сума завищення, що була фактично
стягнута зі споживачів та підлягає
відрахуванню до бюджету 3290935,1 грн. без
ПДВ.

На підставі матеріалів перевірки
Державною інспекцією з контролю за
цінами у Дніпропетровській області
прийнято рішення від 15 травня 2007 року
№173 про застосування економічних
санкцій за порушення державної
дисципліни цін, яким встановлено
завищення тарифів на теплову енергію
та вирішено вилучити у КП із
транспортування покупної теплової
енергії «Теплотранс» 3290935,10 грн. та
застосовано штраф у сумі 6581870,20 грн.

Згідно вказаного рішення КП із
транспортування покупної теплової
енергії «Теплотранс»
Дніпропетровської міської ради було
порушено вимоги рішень виконкому
Дніпропетровської міської ради:

- від 16.10.2006 року №3712 «Про тарифи на
теплопостачання»;

- від 19.10.2000 року №2569 «Про встановлення
тарифів на комунальні послуги для
населення»;

- від 19.09.2002 року №2077 «Про затвердження
граничних тарифів на комунальні
послуги для населення»;

- від 19.09.2002 року №2057 «Про внесення змін
до рішення виконкому міської ради від
18.07.2002 року №1503».

Поданий на вирішення суду спір
точиться навколо того, чи є правомірним
використання позивачем рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
04.12.2006 року №4590, в результаті
використання якого позивачем були
підвищені тарифи на теплову енергію.

Вирішуючи заявлений спір по суті, суд
виходить із того, що відповідно до
статті 9 Закону України «Про ціни і
ціноутворення» від 03.12.1990 року №507-ХІІ
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
державні фіксовані та регульовані ціни
і тарифи встановлюються на ресурси, які
справляють визначальний вплив на
загальний рівень і динаміку цін, на
товари і послуги, що мають вирішальне
соціальне значення, а також на
продукцію, товари і послуги,
виробництво яких зосереджено на
підприємствах, що займають монопольне
(домінуюче) становище на ринку.

Згідно положень статті 7 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
статті 13 Закону України «Про
теплопостачання» до повноважень
органів місцевого самоврядування у
сфері житлово-комунальних послуг
належить встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги відповідно
до закону.

З матеріалів справи вбачається, що
04.12.2006 року виконавчий комітет
Дніпропетровської міської ради
прийняв рішення №4590, яким збільшив
граничні тарифи на теплову енергію, що
транспортується та постачається КП
ТПТЕ «Теплотранс» Дніпропетровської
міської ради.

Фактично рішенням від 04.12.2006 року №4509
внесено зміни до підпункту 1.1. пункту 1
рішення міської ради від 16.10.2006 року
№3712, а саме включено до переліку
підприємств, по яких встановлені
тарифи на теплову енергію, що
виробляється, транспортується та
постачається споживачам міста,
позивача - КП ТПТЕ «Теплотранс»
Дніпропетровської міської ради, та
складали для населення 171 грн./Гкал з
ПДВ, для бюджетних та інших організацій
251,77 грн./Гкал з ПДВ.

Раніше, пунктом 9 рішення виконкому
Дніпропетровської міської ради від
16.10.2006 року №3712, було визначено, що
рішення виконкому Дніпропетровської
міської ради від 19.10.2000 року №2569 «Про
встановлення тарифів на комунальні
послуги для населення» та від 19.09.2002
року №2077 «Про затвердження граничних
рівнів тарифів на послуги з
теплопостачання, які надаються
комунальними підприємствами міста»
втратили чинність для підприємств,
зазначених у цих рішеннях.

Рішенням виконкому Дніпропетровської
міської ради від 19.10.2000 року №2569 «Про
встановлення тарифів на комунальні
послуги для населення» було
встановлено тариф за 1 Гкал теплової
енергії в розмірі 65 грн. для населення.

Рішенням від 19.09.2002 року №2077 «Про
затвердження граничних рівнів тарифів
на послуги з теплопостачання, які
надаються комунальними підприємствами
міста» встановлювались тарифи для всіх
споживачів крім населення, введені в
дію з 15.10.2002 року, а саме для бюджетних
споживачів 80 грн./Гкал з ПДВ, для інших
споживачів 85 грн./Гкал з ПДВ.

Пунктом 11 рішення від 16.10.2006 року №3712
також встановлено, що рішення
виконкому від 19.09.2002 року №2057 «Про
внесення змін до рішення виконкому
міської ради від 18.07.2002 року №1503» також
втрачає чинність для підприємств,
зазначених в цьому рішенні.

Таким чином, граничний тариф на теплову
енергію, що був застосований КП ТПТЕ
«Теплотранс» з 4 грудня 2006 року складав
складали для населення 171 грн./Гкал з
ПДВ, для бюджетних та інших організацій
251,77 грн./Гкал з ПДВ., та був застосований
на підставі рішення виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради від 04.12.2006 року №4590 «Про внесення
змін та доповнень до рішення
виконавчого комітету міської ради від
16.10.2006 року №3712 «Про тарифи на
теплопостачання».

Аналізуючи зміст вказаного рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
04.12.2006 року №4590 колегія суддів вважає,
що рішення, яким затверджено граничний
тариф на теплову енергію та на підставі
якого здійснювалось нарахування
споживачам за теплову енергію,
відноситься до регуляторного акта,
тому при прийнятті такого рішення
встановлюється особлива процедура
його підготовки, прийняття та
оприлюднення відповідно до Закону
України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності».

Зазначене рішення визначає правове
регулювання господарських відносин,
яке застосовується неодноразово та
щодо невизначеного кола споживачів,
регулює господарську діяльність у
сфері встановлення тарифів на теплову
енергію, яка відпускається для
населення і населених пунктів.

Згідно статті 1 Закону України «Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності» від 11.09.2003 року №1160-IV
регуляторний акт це прийнятий
уповноваженим регуляторним органом
нормативно-правовий акт, який або
окремі положення якого спрямовані на
правове регулювання господарських
відносин, а також адміністративних
відносин між регуляторними органами
або іншими органами державної влади та
суб'єктами господарювання.

Статтею 36 цього Закону визначено, що
регуляторний акт не може бути
прийнятий або схвалений уповноваженим
на це органом чи посадовою особою
місцевого самоврядування, якщо наявна
хоча б одна з таких обставин: відсутній
аналіз регуляторного впливу; проект
регуляторного акта не був
оприлюднений.

Згідно статті 12 вказаного Закону
регуляторні акти, прийняті органами
місцевого самоврядування, офіційно
оприлюднюються в друкованих засобах
масової інформації відповідних рад, а у
разі їх відсутності - у місцевих
друкованих засобах масової інформації,
визначених цими органами та посадовими
особами, не пізніш як у десятиденний
строк після їх прийняття та підписання.

Пунктом 11 статті 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
встановлено, що акти органів місцевого
самоврядування доводяться до відома
населення.

Статтею 22 Закону України «Про порядок
висвітлення діяльності органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування в Україні засобами
масової інформації» встановлено
порядок оприлюднення рішень органів
місцевого самоврядування: вони мають
бути опубліковані в офіційних виданнях
та друкованих засобах масової
інформації органів державної влади та
місцевого самоврядування. Зазначений
закон є спеціальним щодо висвітлення
діяльності органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до статті 21 Закону України
«Про інформацію», законодавчі та інші
нормативні акти, що стосуються прав,
свобод і законних інтересів громадян,
не доведені до публічного відома, не
мають юридичної сили.

Судом неодноразово було витребувано
докази щодо оприлюднення рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
04.12.2006 року №4590, проте, такі докази суду
не надано, у зв'язку із чим колегія
суддів дійшла висновку про
недотримання вимог Закону України «Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності» при прийнятті такого
рішення.

Статтею 57 Конституції України
встановлено, що кожному гарантується
право знати свої права та обов'язки.
Закони та інші нормативно-правові акти,
що визначають права та обов'язки
громадян, не доведені до відома
населення у порядку, встановленому
законом, є нечинними.

Належить зазначити, що тільки з 13.01.2012
року дія Закону України «Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності» не
поширюється на здійснення
регуляторної діяльності, пов'язаної з
прийняттям актів, якими встановлюються
ціни/тарифи на житлово-комунальні
послуги відповідно до Закону України
від 22.12.2011 року №4231-VI.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення від 04.12.2006
року №4590 у спірних правовідносинах
застосуванню не підлягає, оскільки на
час його прийняття та застосування
визначалось законом регуляторним
актом, що потребувало додержання
особливої процедури його прийняття та
офіційного опублікування у друкованих
засобах масової інформації. Проте
додержання зазначених вимог закону
судом не встановлено.

Зазначений висновок адміністративного
суду відповідає правовій позиції
Вищого адміністративного суду України
висловленій, зокрема, в ухвалах
касаційного суду від 02.06.2009 року
головуючий суддя Леонтович К.Г., від
04.02.2010 року справа К-24829/08, від 15.12.2011 року
справа №К-32073/10-С.

Відповідно до статті 14 Закону України
«Про ціни і ціноутворення», в редакції
на час виникнення спірних
правовідносин, вся необґрунтовано
одержана підприємством, організацією
сума виручки в результаті порушення
державної дисципліни цін підлягає
вилученню в доход відповідного бюджету
залежно від підпорядкованості
підприємства, організації. Крім того, в
позабюджетні фонди місцевих Рад
стягується штраф у двократному розмірі
необґрунтовано одержаної суми виручки.

Згідно пункту 4.1 Інструкції про порядок
застосування економічних та
фінансових (штрафних) санкцій органами
державного контролю за цінами,
затвердженої наказом Міністерства
економіки та з питань європейської
інтеграції України, Міністерства
фінансів України від 03.12.2001 року №298/519,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 18.12.2001 року за №1047/6238, підставою
для застосування економічних санкцій
за порушення державної дисципліни цін
є одержання суб'єктами господарювання
необґрунтованої виручки в результаті
порушення ними чинного в періоді, що
перевіряється, порядку встановлення та
застосування цін і тарифів, які
регулюються уповноваженими органами
відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову, оскільки позивач
неправомірно застосував тарифи на
теплоенергію, визначені рішенням, яке
не оприлюднене в установленому законом
порядку.

Керуючись статтями 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову Комунального підприємства
«Транспортування покупної теплової
енергії «Теплотранс»
Дніпропетровської міської ради до
відповідача 1 Державної інспекції з
контролю за цінами у Дніпропетровській
області, відповідача 2 Державної
інспекції України з контролю за цінами,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача: Дніпропетровська
міська рада, Управління регуляторної
політики та підприємництва
департаменту промисловості,
енергетики та підприємництва
Дніпропетровської міської ради, про
визнання недійсним рішення від 15
травня 2007 року№173 - відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови складений 31
грудня 2013 року.

Головуючий суддя
Суддя Суддя
І.О. Верба В.В.
Степаненко Е.О. Юрков