Справа № 2033/2а-4159/11
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 р. Справа № 2033/2а-4159/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бартош Н.С., Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
справу за апеляційною скаргою
управління Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м.Харкова на
постанову Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 30 червня 2011 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м.Харкова про
визнання дій незаконними та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії, -

В с т а н о в и л а:

24.05.2011 року ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернувся до суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м.Харкова (далі -
УПФУ), яким просив:

- визнати дії відповідача щодо відмови
у проведенні виплати компенсації
втрати частини доходів у зв'язку із
несвоєчасною їх виплатою та відмови в
проведенні перерахунку та виплати
державної пенсії позивачу згідно
постанов Кабінету Міністрів України
від 13 липня 2004 року №894 «Про підвищення
розміру пенсій відповідно до частини 4
статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та від 27.12.2005 року №1293 «Про
збільшення розмірів пенсії деяким
категоріям громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
незаконними;

- зобов'язати УПФУ здійснити
перерахунок та забезпечити виплату
державної пенсії позивача з
урахуванням раніше сплачених сум,
призначену відповідно до ч. 4 ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи із
розрахункового мінімуму,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», із збільшенням
її на 12% відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 13 липня
2004 року №894 «Про підвищення розміру
пенсій відповідно до частини 4 статті 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та у 2,5 рази відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 27.12.2005 року №1293 «Про збільшення
розмірів пенсії деяким категоріям
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
послідуючим її перерахунком та
виплатою відповідно до змін діючого
законодавства та встановленням нових
розмірів прожиткових мінімумів для
непрацездатних осіб починаючи з 12.01.2005
року щодо постанови Кабінету Міністрів
України №894 та з 01.01.2006 року щодо
постанови Кабінету Міністрів України
№1293 постійно на весь час виплати
пенсії, без обмеження кінцевою датою;

- зобов'язати УПФУ провести нарахування
та забезпечити виплату компенсації
втрати частини доходів у зв'язку із
порушенням строків виплати основної та
додаткової пенсії позивача відповідно
до ч. 4 ст. 54 та ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи
із мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», у
розмірі обчисленому відповідно до
Порядку проведення компенсації
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 21.02.2001
року №159 з 12.01.2005 року.

Позивач зазначав, що він як інвалід 3
групи внаслідок захворювання,
пов'язаного з участю в ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, отримує державну пенсію,
передбачену ч.4 ст. 54 та ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Посилаючись на те, що відповідачем по
справі при проведенні перерахунку
згідно рішень суду розміру державної
пенсії позивача відповідно до вимог ч. 4
ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не були виконані вимоги
постанов Кабінету Міністрів України №
894 та 1293 і на відмову УПФУ привести його
у відповідність із вимогами вказаних
Постанов Кабінету Міністрів позивач
просив суд визнати дії відповідача
неправомірними та зобов'язати його
усунути це порушення, провівши вказані
перерахунки. Крім того, вважаючи, що
відповідач своєчасно не виконавши
грошове зобов'язання щодо виплати
державної та додаткової пенсії в
розмірах, передбачених ч. 4 ст. 54 та ст. 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», повинен відшкодувати йому
компенсацію втрати частини доходів, у
розмірі обчисленому відповідно до
Порядку проведення компенсації
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням термінів їх
виплати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 21.02.2001
року №159 з 12.01.2005 року.

Постановою Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 30 червня 2011 року
позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду, УПФУ
в апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши надані письмові докази в
їх сукупності, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, враховуючи межі
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга УПФУ підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Згідно положень ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, звернення до суду є строковим.

Строк звернення до адміністративного
суду - це проміжок часу після
виникнення спору у публічно правових
відносинах, протягом якого особа має
право звернутися до адміністративного
суду із її заявою за вирішенням цього
спору і захистом своїх прав, свобод чи
інтересів.

Встановлення процесуальних строків
законом та судом передбачено з метою
дисциплінування учасників
адміністративного судочинства та
своєчасного виконання ними,
передбачених КАС України, певних
процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному
процесі сприяє досягненню юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах, а також стимулює учасників
адміністративного процесу
добросовісно ставитися до виконання
своїх обов'язків. Ці строки обмежують
час, протягом якого такі
правовідносини можуть вважатися
спірними; після їх завершення, якщо
ніхто не звернувся до суду за
вирішенням спору, відносини стають
стабільними.

Положеннями ч. 2 ст. 99 КАС України
визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до суду за захистом
своїх, як він вважає, порушених прав
щодо визнання неправомірними дій УПФУ
та зобов'язання його здійснити
перерахунок та забезпечити виплату
державної пенсії позивача, призначеної
відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» починаючи
з 12.01.2005 року щодо постанови Кабінету
Міністрів України №894 та з 01.01.2006 року
щодо постанови Кабінету Міністрів
України №1293 - 24.05.2011 року, тобто, з
урахуванням вищенаведених положень, з
порушенням (шестимісячного) строку
звернення до адміністративного суду,
передбаченого ст. 99 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України зі змінами
відповідно до Закону N 4054-VI від 17
листопада 2011 року адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

Колегія суддів зазначає, що позивач
щомісяця отримував основну пенсію та
додаткову пенсію за шкоджу заподіяну
здоров'ю в конкретному розмірі, таким
чином, мав реальну можливість
звернутися до суду за захистом
порушених, як він вважає, прав в межах
строку позовної давності, встановлених
законом.

Доказів в обґрунтування поважності
причин пропуску процесуального строку
звернення до адміністративного суду
позивачем судам першої та апеляційної
інстанції не надано.

При цьому, колегія суддів зазначає, що
правовідносини по даній категорії
справ розглядаються, в першу чергу,
виходячи з правомірності або
неправомірності дій органу владних
повноважень, строк оскарження яких
передбачений КАС України, а тому
положення статті 76 Закону України «Про
використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку» від 08.02.1995 року,
яким встановлено що право на подання
позову про відшкодування ядерної
шкоди, заподіяної життю і здоров'ю
особи, строком давності не обмежується,
та статті 268 Цивільного Кодексу України
до даних правовідносин не
застосовується.

Таким чином, виходячи із зазначених
обставин справи, колегія суддів дійшла
висновку про необхідність залишення
частини позовних вимог за період з
12.01.2005 року по 23.11.2010 року без розгляду.

Судом встановлено, що позивач є
інвалідом 3 групи, учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, віднесений до категорії 1 осіб, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, одержує пенсію по
інвалідності на підставі ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач не виконав вимоги постанов
Кабінету Міністрів України від 13 липня
2004 року №894 та від 27 грудня 2005 року № 1293
при проведенні перерахунку державної
пенсії позивачу виходячи з 6
мінімальних пенсій за віком, не
збільшив йому пенсію по інвалідності 3
групи як учаснику ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року 1
категорії на 12 % та у 2,5 рази.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції з
таких підстав.

Як вбачаться з матеріалів справи на
підставі рішень Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 20.05.2010
року (справа № 2а-2084/10) та від 30.09.2010 року
(справа № 2-3446/10) позивачу зроблено
перерахунок пенсії відповідно до ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та додаткової пенсії за
шкоду заподіяну здоров'ю відповідно до
ст. 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи із мінімального
розміру пенсії за віком, встановленого
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (а.с. 11-12).

Розмір пенсії позивача на січень 2011
року становить 5.150,00 грн., на квітень 2011
року - 5.245,20 грн. (а.с. 10).

Постановою Кабінету Міністрів України
від 13.07.2004 року № 894 з метою здійснення
заходів щодо соціального захисту
пенсіонерів збільшено з 1 вересня 2004
року на 12 відсотків пенсії (без
урахування надбавок, підвищень,
додаткових пенсій, державної допомоги
та сум індексацій), призначені
відповідно до частини четвертої статті
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2005 року № 1293, з метою
здійснення подальших заходів щодо
диференціації розмірів пенсій було
прийнято рішення про збільшення
розміру пенсії, призначеної відповідно
до статті 54 Закону № 796: у 3,5 рази -
пенсію по інвалідності учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році та пенсію
у зв'язку із втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
членам їх сімей; у 2,5 рази - пенсію по
інвалідності учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1987-1990 роках, громадянам, евакуйованим
у 1986 році із зони відчуження, та пенсію
у зв'язку із втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
членам їх сімей.

Пунктом 2 цієї Постанови встановлено,
що мінімальний розмір пенсії,
передбачений частиною четвертою
статті 54 Закону, не може бути нижчим:
для інвалідів з числа учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з Чорнобильською
катастрофою, I групи - 540 гривень, II групи
- 500 гривень, III групи - 467 гривень; для
інших інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, I групи - 440
гривень, II групи - 400 гривень, III групи - 370
гривень.

Згідно п. 4 Постанови № 1293 вона набрала
чинності з 1 січня 2006 року.

Постанови № 894 та № 1293 передбачали
збільшення пенсій, які були призначені
та виплачувались станом відповідно на 1
вересня 2004 року та на 1 січня 2006 року, за
своїм правовим змістом щодо
застосування мають одноразовий
характер.

За конституційними нормами, виходячи
із пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсії позивачеві
застосуванню підлягає ч.4 ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а не Постанова Кабінету Міністрів
України «Про збільшення розмірів
пенсії деяким категоріям громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 27 грудня 2005р. № 1293.

Згідно з частиною четвертою статті 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в усіх випадках розмір
пенсій для інвалідів 3 групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 6
мінімальних пенсій за віком. Отже,
підстав для застосування до цього
розміру пенсії положень Постанов № 894
та № 1293 немає, оскільки це суперечить
положенням як п. 6 статті 92 Конституції
України, так і статті 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Застосування в теперішній час
Постанови № 1293 є безпідставним,
оскільки вказаним нормативним актом
фактично передбачено збільшення
пенсії, призначеної на підставі
попередніх постанов Уряду, постановою
визначені розміри мінімальної пенсії,
які свідчать про їх визначення не у
відповідності до розмірів
передбачених ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», та не
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком визначеної на підставі ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Крім того, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно правомірності
вимоги ОСОБА_1 щодо виплатити
компенсації втрати частини грошових
доходів у зв'язку із порушенням
термінів їх виплати відповідно до
положень Порядку проведення
компенсацій громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням термінів
їх виплати, затвердженого постановою
Кабінету міністрів України від 21.02.2001
року № 159 та прийнятого з метою
реалізації Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку із порушенням строків
їх виплати».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку із порушенням строків
їх виплати» підприємства, установи і
організації всіх форм власності та
господарювання здійснюють компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених
строків їх виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним органу
(особи).

Стаття 2 цього ж Закону встановлює, що
компенсація громадянам втрати частини
доходів у зв'язку із порушенням строків
їх виплати (далі - компенсація)
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
доходів, нарахованих громадянам за
період починаючи з дня набрання
чинності цим Законом.

Таким чином, за відсутності підстав для
визнання неправомірними дій
відповідача щодо відмови в проведенні
перерахунку та виплати державної
пенсії позивачу згідно постанов
Кабінету Міністрів України №894 та №1293,
у суду відсутні підстави зобов'язання
відповідача провести нарахування та
забезпечити виплату компенсаційних
виплат втрати частини грошових доходів
ОСОБА_1

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
оскаржувана постанова суду першої
інстанції прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, у зв'язку з чим, відповідно до
приписів ч. п. 4 ст. 202 КАС України
підлягає скасуванню з прийняттям
нового судового рішення.

Апеляційний розгляд справи в порядку
письмового провадження відбувся з
підстав визначених п. 3 ч.1 ст. 197 КАС
України.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 41 КАС
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

На підставі наведеного та керуючись ч. 1
ст. 41, ст.ст. 183-2, 185, 195, 197, 198 ч. 1 п. 3,4, 202 ч.1
п.4, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова -
задовольнити частково.

Постанову Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 30 червня 2011 року по
справі № 2033/2а-4159/11 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовну
заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного
фонду України в Фрунзенському районі м.
Харкова про визнання дій незаконними
та зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії за період з 12.01.2005 року по 23.11.2010
року - залишити без розгляду.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Постанова Харківського апеляційного
адміністративного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, є остаточною та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
(підпис) Л.В. Мельнікова

Судді
(підпис) Н.С. Баротош

(підпис) Л.О. Донець