Справа № 826/867/13-а
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2013-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/867/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Житняк Л.О.
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2013 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді:
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
судової адміністрації України на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 лютого 2013 року по
справі за адміністративним позовом
Державної судової адміністрації
України до Державної виконавчої служби
України про визнання незаконною та
скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державна судова
адміністрація України звернувся до
Окружного адміністративного суду
міста Києва із адміністративним
позовом до Державної виконавчої служби
України, в якому просив визнати
незаконною та скасувати постанову
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 20.12.2012 року ВП № 537780 про стягнення
виконавчого збору.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 лютого 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Позивач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким задовольнити його позов в
повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції - скасуванню, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, на
виконання рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 20 липня 2007 року №
2-2138/07 в частині стягнення з Державної
судової адміністрації України на
користь ОСОБА_2 страхових сум у розмірі
81 703,20 грн., Відділом примусового
виконання рішень Департаменту
державної виконавчої служби було
відкрито виконавче провадження ВП №
537780, про що головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України 23 жовтня 2007 року було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження.

Пунктом 2 резолютивної частини
постанови боржнику було запропоновано
добровільно виконати рішення суду у
семиденний термін з дня отримання
постанови про відкриття виконавчого
провадження.

В пункті 3 згаданої постанови
повідомлялося, що у випадку
невиконання рішення суду в наданий для
добровільного виконання строк вказане
рішення буде виконано в примусовому
порядку разом із стягненням з боржника
виконавчого збору та витрат, пов'язаних
з провадженням виконавчих дій.

На виконання вимог статті 28 Закону
України «Про виконавче провадження»
старшим державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
20.12.2012 року було винесено постанову ВП
№ 537780 про стягнення з боржника -
Державної судової адміністрації
України на користь держави виконавчого
збору в сумі 817,03 грн.

Позивач заперечує правомірність
вказаної постанови про стягнення
виконавчого збору, у зв'язку з чим
просить визнати її незаконною та
скасувати.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначаються Законом України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 року N 606-XIV.

Відповідно до частини 1, 2 статті 25
вказаного Закону, державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Згідно статті 28 Закону України «Про
виконавче провадження», у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 4.16.1 Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України 15 грудня
1999 року № 74/5 (далі - Інструкція № 74/5), у
разі невиконання рішення у строк,
встановлений для добровільного його
виконання, з боржника постановою
державного виконавця, яка
затверджується начальником
відповідного органу державної
виконавчої служби, стягується
виконавчий збір у розмірі десяти
відсотків від фактично стягненої суми
або вартості майна боржника, яке
передане стягувачу за виконавчим
документом, а за невиконання рішення
немайнового характеру у строк,
установлений для добровільного його
виконання, з боржника після повного
виконання рішення у тому самому
порядку стягується виконавчий збір - у
розмірі двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян із
боржника-громадянина і в розмірі
п'ятдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян - з боржника
- юридичної особи.

Виконавчий збір не стягується із
страховиків, які здійснюють державне
обов'язкове особисте страхування, при
виконанні державними виконавцями
рішень про стягнення коштів за
державним обов'язковим особистим
страхуванням, та з осіб, звільнених від
його сплати згідно з законодавством, а
також за виконавчими документами про
конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, стягнення
виконавчого збору, накладення арешту
на майно для забезпечення позовних
вимог.

Відповідно до п. 4.16.2 Інструкції № 74/5 (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин), постанова про
стягнення виконавчого збору
виноситься при першому надходженні
виконавчого документа державному
виконавцю після завершення строку,
наданого для добровільного виконання,
та встановлення, що рішення боржником у
добровільному порядку не виконано.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені
норми чинного законодавства, колегія
суддів приходить до висновку, що
постанова про стягнення виконавчого
збору виноситься державним виконавцем
органу державної виконавчої служби при
першому надходженні виконавчого
документа державному виконавцю, після
завершення строку, наданого для
добровільного виконання.

При дослідженні матеріалів справи
колегією суддів було встановлено, що 23
жовтня 2007 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України було винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
ВП № 537780 з виконання виконавчого листа
№ 2-2138/07, виданого Печерським районним
судом міста Києва 20.07.2007 р. та
зобов'язано боржника, в особі ДСА
України, самостійно виконати рішення
суду в строк до семи днів з моменту
винесення даної постанови. У зв'язку з
невиконанням рішення суду у
встановлений для цього строк, старшим
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
20.12.2012 року було винесено постанову про
стягнення виконавчого, яка є предметом
оскарження по даній справі.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що ДСА
України рішення суду у встановлений
для добровільного виконання строк не
виконала, тому державний виконавець
обґрунтовано прийняв постанову про
стягнення виконавчого збору.

Колегія суддів не погоджується з
даними висновком суду першої інстанції
з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 31
Закону України «Про виконавче
провадження», копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження, що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Боржник вважається повідомленим про
відкриття виконавчого провадження,
якщо йому надіслано постанову про
відкриття виконавчого провадження за
адресою, зазначеною у виконавчому
документі.

Згідно пункту 4.1.1. Інструкції № 74/5 (в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин), державний
виконавець, починаючи виконувати
рішення, повинен пересвідчитися, чи
отримана боржником копія постанови про
відкриття виконавчого провадження і чи
здійснені ним дії, спрямовані на
добровільне виконання рішення у
встановлений постановою строк.

В матеріалах даної справи не міститься
доказів отримання боржником постанови
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 23 жовтня 2007 року ВП № 5375780 про
відкриття виконавчого провадження, а
тому відповідач не мав жодних підстав
для винесення спірної постанови про
стягнення виконавчого збору, оскільки
своєчасно не пересвідчився в отриманні
ДСА України постанови про відкриття
виконавчого провадження.

Зважаючи на те, що відповідачем було
порушено порядок вчинення
процесуальних дій по направленню
боржнику постанови про відкриття
виконавчого провадження, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність правових підстав для
стягнення з позивача виконавчого боргу
по причині не підтвердження факту
обізнаності боржника щодо наявності
(існування) боргу.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 31 жовтня 2013 року у справі №
К/800/25567/13.

За таких обставин, заявлені позивачем
вимоги колегія суддів знаходить
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що постанова суду першої
інстанції ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги повністю
спростовують висновки суду першої
інстанції, а тому вбачаються підстави
для скасування постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 лютого 2013 року та ухвалення нового
рішення, яким адміністративний позов
Державної судової адміністрації
України до Державної виконавчої служби
України про визнання незаконною та
скасування постанови, слід
задовольнити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 лютого 2013 року -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов Державної
судової адміністрації України до
Державної виконавчої служби України
про визнання незаконною та скасування
постанови - задовольнити.

Визнати нечинною та скасувати
постанову старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 20.12.2012 року ВП №
5375780 про стягнення виконавчого збору.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання в повному обсязі, шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя
суддя Я.М. Собків Л.П.
Борисюк І.Й. Петрик

Головуючий суддя

Собків Я.М.

Судді:

Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.