Справа № 826/18672/13-а
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства "Родовід-Банк" до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволіна
Михайла Юрійовича про визнання
протиправним та скасування рішення
№7732722 від 08.11.2013, зобов'язання вчинити
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
«Родовід Банк» (далі по тексту -
позивач) звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволін
М.Ю. (далі по тексту - відповідач) в якому
просить суд:
- визнати протиправним та
скасувати рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень державного реєстратора прав
на нерухоме майно Сіволіна Михайла
Юрійовича, Державна реєстраційна
служба України, № 7732722 від 08 листопада
- зобов'язати державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Сіволіна Михайла Юрійовича, Державна
реєстраційна служба України,
розглянути заяву ПАТ «Родовід Банк»
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень для проведення державної
реєстрації права власності від 21
- зобов'язати державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Сіволіна Михайла Юрійовича, Державна
реєстраційна служба України,
зареєструвати у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно право
власності ПАТ «Родовід Банк» на
земельну ділянку площею 113,5298 га, яка
знаходиться за адресою: вул. Озерна
(вул. Богатирська, вул. Північна) в
Оболонському районі м. Києва,
адміністративного суду міста Києва від
09 грудня 2013 року відкрито провадження в
адміністративній справі та призначено
до розгляду у судовому засіданні на 16
У судовому засіданні 16 грудня 2013
року представник позивача
адміністративний позов підтримав,
просив суд задовольнити його в повному
Відповідач у судове засідання не
з'явився, хоча про дату, час та місце
судового розгляду справи був
повідомлений належним чином. Згідно
письмових заперечень, останній позовні
вимоги не визнає, просить суд відмовити
Враховуючи неявку представника
відповідача, суд, керуючись приписами
частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
21 жовтня 2013 року позивач звернувся до
Державної реєстраційної служби
України із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень для
проведення державної реєстрації права
власності, форма власності приватна,
розмір частки 1/1, на земельну ділянку з
Рішенням Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволін
М.Ю. від 08 листопада 2013 року № 7732722
позивачу відмовлено у державній
реєстрації права власності на земельну
ділянку з кадастровим номером №
:78:139:0055.

Як підставу для відмови у державній
реєстрації зазначено статтю 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяження» та пункти 16, 23 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року № 703, а саме: заяву
про державну реєстрацію подано після
державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо майна.

Позивач не погоджується із таким
рішенням та зазначає, що 05 листопада 2009
року згідно умов мирової угоди,
затвердженої ухвалою Господарського
суду міста Києва від 06 листопада 2009
року у справі № 44/149-б, ТОВ «Бакси Плюс
2004 рік» у власність АТ «Родовід Банк»
передано земельну ділянку площею 113,5298
га, яка знаходиться за адресою: вул.
Озерна (вул. Богатирська, вул. Північна)
в Оболонському районі міста Києва,
кадастровий номер :78:139:0055.

21 січня 2011 року Головним управлінням
земельних ресурсів виконавчого органу
Київради позивачу видано державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯЖ № 015508 (копія міститься в
матеріалах справи), який зареєстровано
у Книзі записів про державну
реєстрацію державних актів на право
власності на земельну ділянку та на
право постійного користування
земельною ділянкою, договорів оренди
землі за № 04-8-00127.

Таким чином, позивач стверджує, що
право власності на земельну ділянку
виникло у Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк» саме 21 січня
2011 року, відтак, на думку останнього,
перешкоди для реєстрації права
власності на земельну ділянку
відсутні.

Заслухавши пояснення представника
позивача та розглянувши заперечення
відповідача, дослідивши встановлені
обставини справи, Окружний
адміністративний суд міста Києва
зазначає наступне.

Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» визначає правові,
економічні, організаційні засади
проведення державної реєстрації
речових та інших прав, які підлягають
реєстрації за цим Законом, та їх
обтяжень і спрямований на забезпечення
визнання та захисту державою цих прав,
створення умов для функціонування
ринку нерухомого майна.

Порядок проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень
визначений статтею 15 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
зокрема, державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації.

Враховуючи характер спірних
правовідносин, суд зазначає, що
відповідно до статті 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо: заявлене право, обтяження не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; об'єкт
нерухомого майна розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав; із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
звернулася неналежна особа; подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують; заяву про державну
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону; заяву
про державну реєстрацію обтяжень
речових прав на нерухоме майно щодо
попереднього правонабувача подано
після державної реєстрації права
власності на таке майно за новим
правонабувачем; заяву про державну
реєстрацію речових прав, похідних від
права власності, подано за відсутності
державної реєстрації права власності,
крім випадків, установлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону; під час
подання заяви про державну реєстрацію
права власності на підприємство як
єдиний майновий комплекс, житловий
будинок, будівлю, споруду (їх окремі
частини), що виникло на підставі
документа, за яким правонабувач
набуває також право власності на
земельну ділянку, не подано заяву про
державну реєстрацію права власності на
земельну ділянку; після завершення
п'ятиденного строку з дня отримання
заявником письмового повідомлення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав не усунено обставин, що
були підставою для прийняття такого
рішення; заяву про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
подано не до нотаріуса, який вчинив
таку дію; заяву про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень в електронній формі
подано особою, яка не є державним
кадастровим реєстратором або
державним виконавцем; заявником подано
ті самі документи, на підставі яких
заявлене право та обтяження такого
права вже зареєстровано у Державному
реєстрі прав.

Аналіз вищезазначеної статті свідчить
про вичерпність підстав для відмови у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, серед яких законодавцем
встановлено право державного
реєстратора відрити у проведенні
реєстрації в разі подання заяви про
державну реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, після
державної реєстрації обтяжень.

Матеріали справи свідчать та не
спростовано позивачем, що 31 травня 2010
року було зареєстровано обтяження
земельної ділянки, зокрема, накладено
арешт нерухомого майна на підставі
постанови головного слідчого
управління СБ України Житовим О.В. про
визнання речовими доказами від 31
травня 2010 року.

Доказів скасування вищезазначеної
постанови суду не надано. Водночас,
матеріали справи свідчать, що
постанова про накладання арешту на
нерухоме майно винесена 31 травня 2010
року, а заява позивача про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень для
проведення державної реєстрації права
власності, форма власності приватна,
розмір частки 1/1, на земельну ділянку з
кадастровим номером № :78:139:0055
подана 21 жовтня 2013 року, тобто після
реєстрації державної реєстрації
обтяжень відповідне нерухоме майно.

Таким чином, відмовляючи у проведенні
державної реєстрації нерухомого майна,
відповідач діяв у межах повноважень та
відповідно до положень статті 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» та пунктів 16, 23 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року № 703.

При цьому, суд відхиляє посилання
позивача на накладання арешту шляхом
винесення постанови від 31 травня 2010
року про визнання речовими доказами
земельної ділянки з метою запобігання
відчуженню земельної ділянки у
позивача, оскільки порядок зняття
арешту визначений чинним
законодавством та встановлюється
спеціальними законами в кожному
окремому випадку. Суду не надано
доказів скасування зазначеної
постанови про арешт або зняття арешту,
а відтак твердження про накладання
арешту з метою запобігання порушень
прав саме позивача не можуть бути
належними доказами та достатніми
підставами для реєстрації прав на
земельну ділянку з кадастровим номером
№ :78:139:0055.

При цьому, посилання позивача на
порушення відповідачем форми рішення,
а саме: не зазначення у спірному
рішенні чіткої підстави для відмови у
проведенні державної реєстрації права
на нерухоме майно є, також,
необґрунтованими та спростовуються
матеріалами справи.

Згідно рішення Державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволін
М.Ю. від 08 листопада 2013 року № 7732722,
відповідачем зазначено підставою для
відмови у реєстрації статтю 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяження» та пункти 16, 23 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року № 703, а саме: заяву
про державну реєстрацію подано після
державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо майна.

За таких обставин, доводи позивача про
неправомірність спірного рішення
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволін
М.Ю. від 08 листопада 2013 року № 7732722 не
знайшли підтвердження матеріалами
справи, а тому адміністративний позов в
частині визнання протиправним та
скасування спірного рішення не
підлягає задоволенню.

Вирішуючи адміністративний позов в
частині інших вимог, Окружного
адміністративний суд міста Києва
звертає увагу на наступне.

За своєю правовою природою, відповідно
до норм чинного законодавства,
повноваження відповідача щодо
вирішення правових, економічних,
організаційних питань проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за
Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», та їх обтяжень і
спрямований на забезпечення визнання
та захисту державою цих прав, створення
умов для функціонування ринку
нерухомого майна є дискреційними
повноваженнями та виключною
компетенцією уповноваженого органу, в
даному випадку - Державної
реєстраційної служби України.

Як випливає зі змісту Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під
дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду - тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання прав та вимог
законодавства, інакше було б порушено
принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень, ключовим завданням якого
є здійснення правосуддя, а тому,
позовні вимоги про зобов'язання
державного реєстратора розглянути
заяву та зареєструвати право власності
на відповідне нерухоме майно
розцінюється Окружним
адміністративним судом м. Києва саме як
втручання в дискреційні повноваження
відповідача та виходить за межі
завдань адміністративного
судочинства, а тому, на думку суду,
задоволена бути не може.

При цьому, позивач не позбавлений права
повторного звернення до відповідача із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень для проведення державної
реєстрації права власності, форма
власності приватна, розмір частки 1/1, на
земельну ділянку з кадастровим номером
№ :78:139:0055 після усунення обставин,
що зумовили винесення спірного
рішення, зокрема, зняття арешту із
спірної земельної ділянки.

За таких обставин, оцінивши докази, які
є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
Окружний адміністративний суд міста
Києва, з урахуванням вимог
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, виходячи з системного аналізу
положень законодавства України та
доказів, наявних у матеріалах справи,
дійшов висновку, що адміністративний
позов Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк» не підлягає
задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 94, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні
адміністративний позову Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.І. Келеберда