Справа № 0536/1094/2012
Суддя: Маслоід О.С.
Дата ухвалення: 2014-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2014 р.
Справа №0536/1094/2012

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 11 год. 25
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Маслоід О.С.

при секретарі судового засідання -
Вітязь Х. О.

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

( м. Новогродівка)

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Новогородівка Донецької
області, Головного управління
Пенсійного фонду України в Донецькій
області, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Донецькій області

про визнання рішень незаконними,
визнання дій неправомірними, стягнення
коштів, -

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: Лефтенфельд В. П.

від відповідача 3: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(надалі - позивач) звернувся до
Новогродівського міського суду
Донецької області із позовною заявою
до Управління Пенсійного фонду України
в м. Новогородівка Донецької області
(надалі - відповідач 1), Головного
управління Пенсійного фонду України в
Донецькій області (надалі - відповідач
2) про визнання незаконним рішення № 241
від 03 липня 2012 року про застосування
штрафних санкцій за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою звітності,
передбаченої Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», визнання дій
відповідача 1 щодо накладення штрафу у
розмірі 170,00 грн. за неподання звітності
неправомірними, визнання незаконним
рішення відповідача 2 від 02.08.2012 року №
8496/08 про результати розгляду скарги,
визнання дій відповідача 2 щодо
формального розгляду скарги на спірне
рішення неправомірними, стягнення з
відповідачів 1, 2 по 500 тис. грн. з
кожного, а всього - 1 млн. грн., за
допущені порушення.

Ухвалою Новогродівського міського
суду Донецької області від 31 серпня 2012
року відкрито провадження у справі за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Новогородівка Донецької області,
Головного управління Пенсійного фонду
України в Донецькій області про
визнання дій неправомірними щодо
накладення штрафу, визнання рішень
незаконними.

Ухвалою Новогродівського міського
суду Донецької області від 25 липня 2013
року адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Новогородівка Донецької області,
Головного управління Пенсійного фонду
України в Донецькій області про
визнання дій неправомірними щодо
накладення штрафу, визнання рішень
незаконними надіслано до Донецького
окружного адміністративного суду для
розгляду.

Системою автоматичного розподілу
справу № 0536/1094/2012 призначено на розгляд
судді Маслоід О. С.

Ухвалою від 09.08.2013 року справу №
0536/1094/2012 прийнято до свого провадження.

28.08.2013 року усною ухвалою залучено у
якості третього відповідача Головне
управління Державної казначейської
служби України у Донецькій області
(надалі відповідач 3).

Позивач у судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце судового
засідання повідомлений належним чином,
не надав суду заяв чи клопотань,
позовні вимоги обґрунтовує наступним.
Позивач отримав спірне рішення, яким до
нього застосовані штрафні санкції.
Вважає його протиправним та таким, що
порушує його права інваліда, винесене
без урахування його хворобливого
стану. Скориставшись правом на
оскарження спірного рішення він
звернувся до відповідача - 2, але йому
було відмовлено у скасуванні рішення.
Позивач дійшов висновку, що у зміст
його скарги відповідач 2 навіть не
вникав, що всім байдуже на права
інвалідів. Крім цього, просить суд
стягнути з відповідача 1 та відповідача
2 по 500 тис. грн. з кожного за всі
допущені по відношенню до нього
порушення.

Представник відповідача 1 у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового засідання повідомлений
належним чином, у матеріалах справі
наявні заперечення проти позову, в яких
він посилається на наступне. До
набрання чинності Закону України «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України» (надалі - Закон № 3609), тобто до
06.08.2011 року, позивач вважається
платником єдиного внеску і повинен
здавати звітність у строки та за
формою, встановленою Пенсійним фондом
України. Базовим звітним періодом для
позивача є календарний рік. Оскільки,
позивачем у встановлений строку не
надано звітність за 2011 рік відповідач 1
вважає накладення штрафу правомірним,
такі особи як позивач звільняються від
звітування з 06.08.2011 року.

Представник відповідача 2 у судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог,
посилаючись на наступне. Законом
України від 07.07.2011 року № 3609, що набрав
чинності 06.08.2011 року, ст.. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (надалі - Закон
№ 2464) було доповнено ч. 4, відповідно до
якої фізичні особи - підприємці, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є інвалідами
та отримують відповідно до закону
соціальну допомогу. Таким чином,
вищевказані особи звільнені від
обов'язку нарахування та сплати за себе
єдиного внеску з 06.08.2011 року, але
повинні нарахувати та сплатити єдиний
внесок до набрання чинності зазначеної
норми та відповідно, подати звіт до
органів Пенсійного фонду за цей період.
Позивачем не надано звіт про суми
нарахованого доходу застрахованих
осіб та сум нарахованого єдиного
внеску за 2011 рік (акт від 27.06.2012 року).
Таким чином, рішення від 03.07.2012 року
винесено правомірно.

Представник відповідача 3 у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового засідання повідомлений
належним чином, через канцелярію суду
надав клопотання про розгляд справи
без його участі та заперечення на
вимоги позивача щодо відшкодування
моральної шкоди, в яких посилається на
наступне. Необхідною умовою виникнення
відповідальності у вигляді обов'язку
відшкодувати заподіяну майнову і
немайнову шкоду є неправомірність дій
або бездіяльність особи, яка заподіяла
шкоду, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою особи і
шкодою, вини особи у заподіянні шкоди.
Відсутність хоча б однієї з
обов'язкових складових
відповідальності за заподіяння шкоди
взагалі виключає її наявність. Під
моральною шкодою слід розуміти витрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Отже, позивач не надав доказів, якими б
підтверджувався факт заподіяння йому
моральних чи фізичних страждань або
витрат немайнового характеру, а також
відсутні доказі, які б підтверджували
наявність причинного зв'язку між
шкодою та протиправним діянням
відповідачів та вини останнього в її
заподіянні. Позивач повинен був
обґрунтувати з чого він виходить при
оцінці заподіяної йому шкоди. З огляду
на вищезазначене, просить суд
відмовити в задоволенні позову в цій
частині.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази та заслухавши пояснення
представника відповідача 2, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог, з огляду на наступне.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований у
якості фізичної особи - підприємця
18.05.1998 року за номером 0000657, про що
свідчать відомості з єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців. Відповідно
до посвідчення № НОМЕР_1 позивач є
інвалідом І групи.

27 червня 2012 року відповідачем 1
складено акт про неподання
(несвоєчасне подання) звіту про суми
нарахованого доходу застрахованих
осіб та суми нарахованого єдиного
внеску, який встановлено факт
неподання позивачем звітності за 2011
рік. Граничний строк подання звіту
02.04.2012 року.

03 липня 2012 року відповідачем 1 винесено
рішення № 241 про застосування штрафних
санкцій за неподання, несвоєчасне
подання, подання не за встановленою
формою звітності, передбаченої Законом
№ 2464, яким до позивача застосовані
фінансові санкції у розмірі 170,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача 2 із
заявою від 12.07.2012 року, відповідно до
якого просив скасувати спірне рішення
та відсторонити його від подальших
незаконних дій відповідача 1.

02.08.2012 року відповідач 2 прийняв рішення
про результати розгляду скарги № 8496/08,
яким скаргу позивача залишено без
задоволення та спірне рішення без змін.
Вказане рішення позивач отримав 04.08.2012
року, про що свідчить його особистий
підпис на рекомендованому
повідомленні про вручення поштового
відправлення.

Позивачем було надано скаргу до
Пенсійного фонду України. 28.08.2012 року
Пенсійним фондом України прийняте
рішення про результати розгляду скарги
№ 19862/09-10, відповідно до якого спірне
рішення залишено без змін, а скаргу
позивача - без задоволення.

Закон № 2464, у редакції, яка діяла на
момент виникнення спірних
правовідносин, визначає правові та
організаційні засади забезпечення
збору та обліку єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2464
платниками єдиного внеску є, зокрема,
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності; особи, які
забезпечують себе роботою самостійно -
займаються незалежною професійною
діяльністю, а саме науковою,
літературною, артистичною, художньою,
освітньою або викладацькою, а також
медичною, юридичною практикою, в тому
числі адвокатською, нотаріальною
діяльністю, або особи, які провадять
релігійну (місіонерську) діяльність,
іншу подібну діяльність та отримують
дохід безпосередньо від цієї
діяльності, за умови, що такі особи не є
найманими працівниками чи
підприємцями.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону № 2464, платник
єдиного внеску зобов'язаний, зокрема,
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади у
галузі статистики.

Згідно із п. 4 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464
територіальний орган Пенсійного фонду
застосовує до платника єдиного внеску
такі штрафні санкції за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою звітності,
передбаченої цим Законом,
територіальним органом Пенсійного
фонду накладається штраф у розмірі
десяти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян.

П. 1 ч. 14 ст. 25 Закону №2464 передбачено, що
Про нарахування пені та застосування
штрафів, передбачених цим Законом,
посадова особа територіального органу
Пенсійного фонду в порядку,
встановленому Пенсійним фондом за
погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, приймає рішення,
яке протягом трьох робочих днів
надсилається платнику єдиного внеску.

Крім цього, у розділі ІІІ Порядку
формування та подання
страхувальниками звіту щодо сум
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженого
Постанова правління Пенсійного фонду
України 08.10.2010 № 22-2 (надалі - Порядок)
встановлені форми та строки подання
звіту страхувальниками.

Відповідно до п. 3.2. Порядку, у редакції
від 23.06.2011 року, фізичні особи
-підприємці, у тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, самі
за себе і за членів сім'ї, які беруть
участь у провадженні підприємницької
діяльності; особи, які забезпечують
себе роботою самостійно - займаються
незалежною професійною діяльністю, а
саме науковою, літературною,
артистичною, художньою, освітньою або
викладацькою, а також медичною,
юридичною практикою, в тому числі
адвокатською, нотаріальною діяльністю,
або особи, які провадять релігійну
(місіонерську) діяльність, іншу подібну
діяльність та отримують дохід
безпосередньо від цієї діяльності, за
умови, що такі особи не є найманими
працівниками чи підприємцями, самі за
себе формують та подають до органів
Пенсійного фонду звіт один раз на рік
до 1 квітня року, наступного за базовим
звітним періодом. Базовим звітним
періодом для них є календарний рік.
Звіт подається за формою згідно з
додатком 5 до цього Порядку.

Законом України від 07.07.2011 р. N 3609 «Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України» були внесені зміни до ст. 4
Закону № 2464, згідно яких особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Вказаний закон набрав чинності 06.08.2011
року.

П. 3.3. Порядку встановлено, що фізичні
особи - підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Звіт зазначеними особами не подається.

Аналіз наведеного доводить, що до 06.08.2011
року діючим законодавством не
передбачалися зазначені пільги для
інвалідів щодо звільнення від подання
звітності, відповідно такі особи
вважаються платниками єдиного внеску
та зобов'язані формувати та подавати
звіти у встановлений законодавством
строк.

Судом було встановлено, що за даними
Красноармійської ОДПІ позивач у період
з 01.01.2011 року по 31.12.2011 року здійснював
діяльність за спрощеною системою
оподаткування.

Таким чином, оскільки позивач до 06.08.2011
року вважався платником єдиного
внеску, він зобов'язаний був подавати
звітність, відповідно нести
відповідальність за невиконання цих
обов'язків.

За таких обставин, відповідачем спірне
рішення прийняте правомірно,
відповідно позовні вимоги в частині
його скасування є необґрунтованими та
не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання дій
неправомірними відповідача 1 по
накладенню на позивача штрафу та
відповідача 2 з формального розгляду
скарги на спірне рішення суд зазначає
наступне.

Вчинення дій суб'єктом владних
повноважень є способом реалізації
наданої суб'єкту владних повноважень
компетенції. Здійснення дії являє
собою процес реалізації наданих
законом функцій суб'єкту владних
повноважень. Самі по собі дії не
тягнуть за собою будь-яких правових
наслідків для особи. Правові наслідки
для позивача несуть акти
індивідуальної дії - спірне рішення
відповідача 1. Саме воно має вплив на
його права та інтереси.

Виходячи із завдань Кодексу
адміністративного судочинства
України, як то захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства,
судовий захист права може бути
здійснений лише за умови наявності
порушення прав.

Крім цього, оскільки спірне рішення вже
визнане судом правомірним та таким, що
не підлягає скасуванню, відповідно і
дії відповідачів 1, 2 є також
правомірними.

З огляду на вищевикладене, суд
зазначає, що вимоги позивача в цій
частині не підлягають задоволенню
через відсутність порушення прав діями
відповідача, а обраний позивачем
спосіб захисту в цій частині не
відповідає об'єкту порушеного права.

Щодо правомірності рішення
відповідача 2 № 8496/08 від 02.08.2012 року про
результати розгляду скарги суд,
зазначає наступне.

Процедуру подання та розгляду органами
Пенсійного фонду України скарг
страхувальників при, зокрема,
оскарженні рішень про накладення
фінансових санкцій, визначено Порядком
розгляду органами Пенсійного фонду
України скарг на рішення про
накладення штрафу, нарахування пені та
заяв страхувальників при узгодженні
ними вимоги про сплату недоїмки із
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, затвердженим постановою
Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №
21-2, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України від 20.01.2004 за № 81/8680.

У відповідності до розділу 5 Порядку,
яким регламентований розгляд скарг,
органи Пенсійного фонду України,
зобов'язані прийняти вмотивоване
рішення за результатами розгляду
скарг.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема, спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Обов'язковою ознакою
нормативно-правового акту чи правового
акту індивідуальної дії є створення
юридичних наслідків у формі прав,
обов'язків, їх зміни чи припинення.
Однак, зміст оскаржуваного рішення
полягає у викладенні результатів
перевірки правомірності порушень про
застосування фінансових санкцій, а
відтак не породжує будь-яких юридичних
наслідків для позивача. Відтак
оскаржуване рішення не є актом
реалізації контролюючим органом
повноважень у сфері управлінської
діяльності у тому розумінні, в якому
цей термін вжито у КАС України.

За таких обставин, у цій частині позов
також не підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог про
стягнення з відповідача 1 та
відповідача 2 по 500 тис. грн. з кожного, а
разом - 1 млн. грн., суд зазначає
наступне.

В обґрунтування заявленої суми позивач
посилається на те, що йому було
заподіяна шкода тим, що впродовж
тривалого часу відповідач 1 відмінив та
не сплачував щомісячні надбавки до
пенсії по інвалідності на 5-ох дітей -
утриманців; вимагав від нього сплати
єдиного внеску у більшому розмірі, ніж
його сплачують продавці на ринках; у
порушення ст. 8 Закону України «Про
підвищення престижності шахтарської
праці» не перераховує йому шахтарську
пенсію в частині її збільшення; порушує
його права як інваліда, потерпілого на
виробництві в умовах державного
гірничого підприємства.

У відповідності до Постанови
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" під моральною шкодою слід
розуміти витрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб; відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

П. 5 вказаної Постанови передбачено, що
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або витрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач, в обґрунтування заявленої
шкоди, посилається на обставини, які не
мають відношення до спірного рішення.
Крім цього, оскільки, спірні рішення та
дії відповідачів 1, 2 судом вже визнані
правомірними, відповідно відсутній
факт заподіяння позивачеві шкоди.

За таких обставин, позовні вимоги у цій
частині також є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та
керуючись Конституцією України,
Законами України «Про пенсійне
забезпечення», Законом України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», Порядком
формування та подання
страхувальниками звіту щодо сум
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженого
Постанова правління Пенсійного фонду
України 08.10.2010 № 22-, Порядком розгляду
органами Пенсійного фонду України
скарг на рішення про накладення штрафу,
нарахування пені та заяв
страхувальників при узгодженні ними
вимоги про сплату недоїмки із сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, затвердженим постановою
Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №
21-2, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України від 20.01.2004 за № 81/8680,
ст.ст. 128, 185-186, 254, 257, 263 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м.
Новогородівка Донецької області,
Головного управління Пенсійного фонду
України в Донецькій області, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Донецькій області про
про визнання незаконним рішення № 241
від 03 липня 2012 року про застосування
штрафних санкцій за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою звітності,
передбаченої Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», визнання дій
відповідача 1 щодо накладення штрафу у
розмірі 170,00 грн. за неподання звітності
неправомірними, визнання незаконним
рішення відповідача 2 від 02.08.2012 року №
8496/08 про результати розгляду скарги,
визнання дій відповідача 2 щодо
формального розгляду скарги на спірне
рішення неправомірними, стягнення з
відповідачів 1, 2 по 500 тис. грн. з
кожного, а всього - 1 млн. грн., за
допущені порушення.

Вступна та резолютивна частини
постанови проголошені у судовому
засіданні 09.01.2014 року у присутності
представника відповідача 2.

Зазначена постанова може бути
оскаржена до Донецького апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Скарга подається до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд.

Повний текст рішення виготовлено 14
січня 2014 року.

Суддя
Маслоід О.С.