Справа № 801/7924/13-а
Суддя: Іщенко Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

Справа № 801/7924/13-а

13.01.14 м. Севастополь

Севастопольський
апеляційний адміністративний суд у
складі колегії суддів:

головуючого судді Іщенко Г.М.,

суддів Цикуренка А.С. ,

Санакоєвої М.А.

секретар судового засідання
Бєлоглазова Ю.О.

за участю сторін:

представник позивача, Приватного
акціонерного товариства "Кримський
Титан"- Панасюк Олег Олександрович,
довіреність № 01-02-15/63 від 02.01.14

представник відповідача,
Красноперекопської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Автономній Республіці Крим- не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином та
своєчасно, про причину неявки суд не
повідомив,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу №
801/7924/13-а за апеляційною скаргою
Красноперекопської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Автономній Республіці Крим на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим (суддя
Петренко В.В.) від 22.10.2013

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Кримський Титан" (Північна
промзона, місто Армянськ,
Красноперекопський район, Автономна
Республіка Крим, 96012)

до Красноперекопської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Автономній Республіці Крим (вул.
Північна, буд.2, місто Красноперекопськ,
Автономна Республіка Крим, 96000)

про визнання рішення протиправним,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 22.10.2013
адміністративний позов задоволено:
визнано протиправною відмову
Красноперекопської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Автономній Республіці Крим у прийнятті
уточнюючого розрахунку збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за 1-й квартал 2010 року,
визнано поданий уточнюючий розрахунок
збору за забруднення навколишнього
природного середовища за 1-й квартал 2010
року податковою звітністю, зобов'язано
Красноперекопську об'єднану державну
податкову інспекцію Головного
управління Міндоходів в Автономній
Республіці Крим здійснити облікові
операції датою фактичного отримання
уточнюючого розрахунку збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за 1-й квартал 2010 року, а саме
07.05.2013, стягнуто на користь Приватного
акціонерного товариства «Кримський
Титан» () судовий збір у
розмірі 34,41грн. (тридцять чотири гривні
41 коп.) з Державного бюджету України
шляхом їх безспірного списання із
рахунка суб'єкта владних повноважень -
Красноперекопської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Автономній Республіці Крим.

Не погодившись з даним рішенням суду,
Красноперекопська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів в Автономній
Республіці Крим звернулася з
апеляційною скаргою, в якій просить
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
22.10.2013 скасувати та прийняти нове
рішення по справі, яким у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування Окружним
адміністративним судом Автономної
Республіки Крим норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
Приватне акціонерне товариство
"Кримський ТИТАН" (далі-позивач)
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Красноперекопської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Автономній Республіці Крим
Державної податкової служби
(далі-відповідач) про визнання
протиправним рішення від 13.05.2013
№5438/10/15.3 про відмову у прийнятті
уточнюючого розрахунку збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за 1-й квартал 2010 року;
визнання поданого уточнюючого
розрахунку збору за забруднення
навколишнього природного середовища
за 1-й квартал 2010 року податковою
звітністю та зобов'язання здійснити
всі необхідні облікові операції датою
фактичного отримання, а саме: 07.05.2013.

Позов мотивовано тим, що рішення
відповідача про відмову в прийнятті
уточнюючого розрахунку збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за 1-й квартал 2010 року
прийнято з порушенням вимог чинного
законодавства, що свідчить про його
неправомірність.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
дії відповідача щодо відмови у
прийнятті уточнюючого розрахунку
збору за забруднення навколишнього
природного середовища за 1-й квартал 2010
року та не визнання зазначеного
уточнюючого розрахунку збору
податковою звітністю, не ґрунтуються
на законі, тому є протиправними.

Із такими висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів,
оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи та вимогам
матеріального права, що регулює спірні
правовідносини.

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства України є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб, прав
та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних
суддів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Кожному гарантується право на захист
його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом
(стаття 6 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Отже, згідно з вищенаведеними нормами
права, позивач має право звернутися до
адміністративного суду з позовом, якщо
він вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю відповідача (суб'єкта
владних повноважень) порушено його
права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення прав, свобод чи інтересів
позивача має довести належними та
допустимими доказами саме відповідач.

Відповідно до частини першої статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Податкова декларація, розрахунок
(далі-податкова декларація) - документ,
що подається платником податків (у тому
числі відокремленим підрозділом у
випадках, визначених цим Кодексом)
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання, чи документ,
що свідчить про суми доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податків - фізичних осіб,
суми утриманого та/або сплаченого
податку (пункт 46.1 статті 46 Податкового
кодексу України).

Порядок подання податкової декларації
до органів державної податкової служби
регулюється статтею 49 Податкового
кодексу України.

Заявником апеляційної скарги не
враховано, що прийняття податкової
декларації є обов'язком органу
державної податкової служби, що
повністю відповідає приписам пункту 49.8
статті 49 Податкового кодексу України.

Процедура прийняття податкової
декларації полягає у вчиненні
посадовою особою податкового органу
фактичних дій із: 1) перевірки наявності
та достовірності заповнення
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 Податкового кодексу
України; 2) реєстрації податкової
декларації у день її отримання органом
державної податкової служби.

Слід зазначити, що пунктом 49.10 статті 49
Податкового кодексу України
встановлено, що відмова посадової
особи органу державної податкової
служби прийняти податкову декларацію з
будь-яких причин, не визначених цією
статтею, у тому числі висунення
будь-яких не визначених цією статтею
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
податкової декларації, зменшення або
скасування від'ємного значення
об'єктів оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо),
забороняється.

Порядком заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України №1492 від
25.11.2011, затверджено форми та порядок
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість.

Декларація подається платником у
визначений у пункті 5 розділу II Порядку
№1492 строк до підрозділу органу
державної податкової служби, яким
здійснюється приймання податкової
звітності, за формою, встановленою на
дату подання.

Відповідно до частин першої та
четвертої статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Як свідчать матеріали справи,
постановами окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 12.10.2009 по справі №
2а-6939/09/7/0170 та від 29.03.2012 по справі №
2а-7961/09/10/0170, які залишені без змін
ухвалами Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 06.07.2010 та 09.10.2012 відповідно, були
задоволені позови позивача до
відповідача про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень про
донарахування податкових зобов'язань
зі збору за забруднення навколишнього
природного середовища.

Отже суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
позивач не порушував норм чинного
законодавства, отже не було підстав
застосовувати коригуючий коефіцієнт 3
(таблиця 2.5 додатку № 2 до Порядку
встановлення нормативів збору за
забруднення навколишнього природного
середовища і стягнення цього збору,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01.03.1999 № 303) в
розрахунках збору за забруднення
навколишнього природного середовища.

Судом першої інстанції безперечно
встановлено, що позивач самостійно
виявив помилки у раніше поданому
податковому розрахунку збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за 1-й квартал 2010 року, а
саме: без належних підстав
застосовуваний коригуючий коефіцієнт
3, та надіслав уточнюючий розрахунок
(без урахування зазначеного
коефіцієнту) до такої податкової
звітності за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку. Мотиви
та підстави подання уточнюючого
розрахунку збору за забруднення
навколишнього природного середовища
за 1-й квартал 2010 року були викладені в
доповненні від 07.05.2013 №02-02-01/5550, що є
невід'ємною частиною такого
уточнюючого розрахунку, які були
подані до відповідача.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем 14.05.2013 за вх. №2254 було
отримано лист відповідача від 13.05.2013 за
вих.№5438/10/15.3, в якому зазначено, що
«уточнююча податкова декларація з
екологічного податку не може бути
надана до податкового розрахунку збору
за забруднення навколишнього
природного середовища», тому згідно
пункту 49.11 статті 49 Податкового кодексу
України, податковій декларації з
екологічного податку за 1-й квартал 2010
р. присвоєно статус «не вважається
податковою декларацією».

Відповідно до приписів пункту 6.2
розділу V Положення про реєстрацію
платників податку на додану вартість,
затвердженим наказом Державної
податкової адміністрації України від
01.03.2000 №79, підставою для внесення до
Реєстру запису про відміну анулювання
реєстрації, що відбулась за
ініціативою податкового органу, є
рішення суду, яке набрало законної
сили, або рішення податкового органу
про відміну анулювання реєстрації та
скасування свого рішення про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість. Рішення із
копіями відповідних документів
направляються до центрального органу
державної податкової служби для
розгляду та внесення відповідних змін
до Реєстру.

Тобто, обов'язок внесення до Реєстру
запису про відміну анулювання
реєстрації, що відбулась за
ініціативою податкового органу, на
підставі рішення суду, покладено саме
на Державну податкову адміністрацію
України.

Поза увагою заявника апеляційної
скарги залишився той факт, що
постановами Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 12.10.2009 по справі №
2а-6939/09/7/0170 та від 29.03.2012 по справі №
2а-7961/09/10/0170, які залишені без змін
ухвалами Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 06.07.2010 та 09.10.2012 відповідно, були
визнані протиправними та скасовані
податкові повідомлення-рішення про
донарахування податкових зобов'язань
зі збору за забруднення навколишнього
природного середовища, оскільки
позивачем не порушено норм чинного
законодавства, тобто не було підстав
застосовувати коригуючий коефіцієнт 3
в розрахунках збору за забруднення
навколишнього природного середовища,
через що обов'язком позивача стало
подання відповідачу уточнюючого
розрахунку (без урахування зазначеного
коефіцієнту).

Слід зазначити, що постанова або ухвала
суду, яка набрала законної сили, є
обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін, що
повністю відповідає приписам статті 255
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судом першої інстанції безперечно
встановлено, що поданий позивачем
уточнюючий розрахунок збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за 1-й квартал 2010 року
відповідає нормам та змісту цього
збору і містить всі необхідні
обов'язкові реквізити, які передбачені
пунктами 48.3, 48.4 статті 48 Податкового
кодексу України.

Більш того, підставами для неприйняття
податкової звітності є вичерпний
перелік підстав, який розширеному
тлумаченню не підлягає, а саме:
відповідач не може відмовити в прийомі
податкової звітності з будь-яких
причин, що не визначені статтею 49
Податкового кодексу України.

Заявником апеляційної скарги не
враховано, що позивачем у
відповідності до встановлених
податковим законодавством строк та
форми направлялися до податкового
органу уточнюючий розрахунок за 1
квартал 2010 року та додатки до нього, які
містили всі необхідні обов'язкові
реквізити, тому відмова відповідача в
прийнятті уточнюючого розрахунку
збору за забруднення навколишнього
природного середовища за 1-й квартал 2010
року є протиправною та суперечить
нормам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що у
разі, якщо в установленому
законодавством порядку буде
встановлено факт неправомірної
відмови органом державної податкової
служби (посадовою особою) у прийнятті
податкової декларації, остання
вважається прийнятою у день її
фактичного отримання органом
державної податкової служби (пункт 49.13
статті 49 Податкового кодексу України).

Таким чином, відповідач повинен
здійснити всі необхідні облікові
операції датою фактичного отримання
уточнюючого розрахунку збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за 1-й квартал 2010 року, а
саме: 07.05.2013.

Оцінюючи дії Красноперекопської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим щодо відмови у прийнятті
уточнюючого розрахунку збору за
забруднення навколишнього природного
середовища за 1-й квартал 2010 року та не
визнання зазначеного уточнюючого
розрахунку збору податковою звітністю,
суд повинен керуватися вимогами
частини третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
та перевіряти, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Стаття 19 Конституції України
зобов'язує орган влади діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, "на підставі"означає, що
суб'єкт владних повноважень повинний
бути утворений у порядку, визначеному
Конституцією та законами України та
зобов'язаний діяти на виконання закону,
за умов та обставин, визначених ним.

Отже, "у межах
повноважень"означає, що суб'єкт владних
повноважень повинен вчиняти дії, не
виходячи за межі прав та обов'язків,
встановлених законами.

Отже, "у спосіб"означає, що суб'єкт
владних повноважень зобов'язаний
дотримуватися встановленої законом
процедури вчинення дії, і повинен
обирати лише встановлені законом
способи правомірної поведінки при
реалізації своїх владних повноважень.

Судова колегія вважає обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про
неправомірність дій відповідача щодо
відмови у прийнятті уточнюючого
розрахунку збору за забруднення
навколишнього природного середовища
за 1-й квартал 2010 року та не визнання
зазначеного уточнюючого розрахунку
збору податковою звітністю.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які спростували б висновки суду першої
інстанції.

Суд першої інстанції повно та
правильно з'ясував характер спірних
правовідносин, правильно застосував
зазначені норми матеріального права,
що підлягають застосуванню, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими при розгляді
справи.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права
висновків суду першої інстанції не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні відповідачем
наведених правових норм.

Разом з тим, судова колегія вважає за
необхідне змінити постанову суду
першої інстанції в частині розподілу
судових витрат у відповідності із
положеннями статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки судом першої
інстанції помилково зазначено про
стягнення судових витрат шляхом їх
безспірного списання з рахунку
відповідача, у зв'язку з тим, що
відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 201 Кодексу адміністративного
судочинства України підставами для
зміни постанови суду першої інстанції
є правильно по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норми процесуального
права, тому оскаржуване рішення
підлягає зміні.

Керуючись частиною першою статті 195,
пунктом 2 частини першої статті 198,
статтею 201, частиною другою статті 205,
статтями 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Красноперекопської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
22.10.2013 у справі № 801/7924/13-а змінити.

Викласти пункт 5 резолютивної частини у
наступній редакції:

"5.Стягнути з Державного бюджету
України на користь Приватного
акціонерного товариства "Кримський
Титан" (; адреса
місцезнаходження: Північна промзона,
місто Армянськ, Красноперекопський
район, Автономна Республіка Крим, 96012)
судовий збір у розмірі 34,41 грн."

В іншій частині постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 22.10.2013 у справі №
801/7924/13-а залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, передбачені статтею
212 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст судового рішення
виготовлений 20 січня 2014 р.

Головуючий суддя підпис
Г.М. Іщенко

Судді підпис А.С.
Цикуренко

підпис М.А.Санакоєва

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
Г.М. Іщенко