Справа № 826/13156/13-а
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2013-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Шрамко Ю.Т. розглянувши у письмовому
провадженні адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "КММ-Будхолдинг" до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Головного управління Міндоходів у м.
Києві про скасування податкових
Товариство з обмеженою
відповідальністю "КММ-Будхолдинг",
(далі - позивач), звернулось до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві,
(далі - відповідач), про скасування
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
відповідач помилково дійшов висновку
про порушення позивачем вимог
податкового законодавства, оскільки
останнім не було допущено за
результатами фінансово-господарських
взаємовідносин з ПП "Рембуд Груп" за
період, що перевірявся, порушень вимог
законодавства при здійсненні
господарської діяльності. Позивач
звертав увагу суду на те, що відповідач
неправомірно самостійно (без рішення
суду) визнав недійсними договори між
позивачем та зазначеним контрагентом,
в силу чого, оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є протиправними
та підлягають скасуванню.
Відповідач позовні вимоги не визнав,
просив у задоволенні позову відмовити
повністю, оскільки висновки акту
перевірки та оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є законними та
обґрунтованими, прийнятими на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, визначений законодавством
В судове засідання 26.09.2013 р. не прибув
належним чином повідомлений про дату,
час та місце розгляду справи
представник відповідача.
Необхідність у заслуховуванні свідка
чи експерта у справі відсутня, так
само, як і відсутні перешкоди для
розгляду справи у судовому засіданні.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час та
місце розгляду справи, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Приймаючи до уваги викладене, розгляд
справи здійснюється у письмовому
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
Відповідачем була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового та іншого
законодавства у частині правильності
нарахування та своєчасності сплати до
бюджету податку на додану вартість при
здійсненні фінансово-господарських
взаємостосунків із ПП "Рембуд Груп" за
період з 01.01.2011 р. 30.09.2012 р., за
результатами якої, відповідачем було
складено Акт про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю "КММ-Будхолдинг" (код
вимог податкового та іншого
законодавства у частині правильності
нарахування та своєчасності сплати до
бюджету податку на додану вартість при
здійсненні фінансово-господарських
взаємостосунків із ПП "Рембуд Груп" (код
30.09.2012 р. від 27.03.2013 р. №29/16-20/36691879 (надалі
- Акт перевірки №29/16-20/36691879).
Згідно висновків, викладених в Акті
перевірки №29/16-20/36691879, позивачем
порушено вимоги п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1
ст.200 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 380793,30
грн., у т.ч.: у лютому 2011 р. - 1325,13 грн.; у
березні 2011 р. - 4305,00 грн.; у квітні 2011 р. -
червні 2011 р. - 7050,00 грн.; у липні 2011 р. -
128367,22 грн.; у лютому 2012 р. - 8798,29 грн.; у
На підставі вказаного Акту перевірки
№29/16-20/36691879 відповідачем було прийняте
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 469088,33 грн., з
яких 380793,30 грн. - за основним платежем, а
З матеріалів справи вбачається, що
позивач звертався зі скаргою на ППР
Міндоходів у м. Києві, за наслідками
розгляду якого останнім прийнято
Рішення про результати розгляду
первинної скарги №1275/10/12-1-03 від 20.06.2013
р., яким скасовано ППР № в частині
застосованих штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 286,60 грн., в іншій
частині - залишено без змін.

Позивач звертався зі скаргою на ППР
№ до Міністерства доходів і
зборів України, за наслідками розгляду
якого останнім прийнято Рішення про
результати розгляду скарги
№7799/6/99-99-10-01-15 від 29.07.2013 р., яким ППР
№ з урахуванням Рішення ГУ
Міндоходів у м. Києві №1275/10/12-1-03 від
20.06.2013 р. залишено без змін, а скаргу -
без задоволення.

На підставі Акту перевірки №29/16-20/36691879
та Рішення Головного управління
Міндоходів у м. Києві про результати
розгляду первинної скарги №1275/10/12-1-03
від 20.06.2013 р. відповідачем було прийняте
податкове повідомлення-рішення №
від 11.07.2013 р. (надалі - ППР №), яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 468801,73 грн., з
яких 380793,30 грн. - за основним платежем, а
88008,43 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "КММ-Будхолдинг"
зареєстровано Шевченківською районною
у м. Києві державною адміністрацією
12.10.2009 р., взято на податковий облік
14.10.2009 р., станом на час розгляду справи
перебуває на обліку в ДПІ у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві,
зареєстровано як платник податку на
додану вартість 28.10.2009 р.

Судом встановлено, що між ТОВ
"КММ-Будхолдинг", як покупцем, та ПП
"Рембуд Груп", як продавцем, був
укладений Договір №01/03/11-01 від 01.03.2011 р.
(надалі - Договір №01/03/11-01), відповідно
до умов якого продавець зобов'язується
продати та передати у власність
покупця металопродукцію, а покупець
зобов'язується прийняти товар від
продавця та оплати її загальну
вартість на умовах даного договору.
Номенклатура, асортимент, загальна
кількість товару, розмір партій, ціна
за одиницю, сумарна вартість партії,
умови та строки поставки
передбачаються в рахунках-фактурах,
накладних або специфікаціях, що є
невід'ємними частинами цього договору.

Відповідно до Додаткової угоди №1 від
01.12.2011 р. до Договору №01/03/11-01 ПП "Рембуд
Груп" зобов'язувалось виконувати для
ТОВ "КММ-Будхолдинг" наступні види
робіт, а останній зобов'язувався вчасно
та в повному обсязі оплатити дані
послуги: послуги по порізці металевого
прокату, оцинкованих та емальованих
виробів (труб); послуги по згинанню
металевих, оцинкованих, емальованих
виробів; послуги по збірці запірної
арматури; зварювальні роботи; інші види
послуг, пов'язаних з металевим
прокатом, металевими виробами та
запірною арматурою.

Відповідно до Додаткової угоди №2 від
13.12.2011 р. до Договору №01/03/11-01 ПП "Рембуд
Груп" зобов'язувалось виконати для ТОВ
"КММ-Будхолдинг" наступні види робіт, а
останній зобов'язувався вчасно та в
повному обсязі оплатити дані послуги
(демонтажні роботи, підлога,
електропроводка, стіни, дах, ворота) на
загальну суму 23735,56 грн., в т.ч. ПДВ 3955,93
грн.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов Договору №01/03/11-01 ПП
"Рембуд Груп" виставило позивачу
рахунки-фактури на загальну суму 2284759,80
грн., в т.ч. ПДВ 380793,30 грн. (т. 1 а.с. 41-146).

На виконання умов Договору №01/03/11-01 ПП
"Рембуд Груп" поставило позивачу
металопродукцію та надало відповідні
послуги (експедиційно-транспортні
послуги; послуги по порізці, згинанню,
та ін.) на загальну суму 2284759,80 грн., в т.ч.
ПДВ 380793,30 грн., що підтверджується,
належним чином оформленими
видатковими накладними (т. 1 а.с. 148-171) та
актами виконаних робіт (т. 1 а.с. 172-250; т. 2
а.с. 1-30).

Судом встановлено, що ПП "Рембуд Груп"
були оформлені на користь позивача
податкові накладні на загальну суму
2284759,80 грн., в т.ч. ПДВ 380793,30 грн. (т. 2 а.с.
32-142).

Зазначені податкові накладні
оформлені у відповідності до вимог
ст.201 Податкового кодексу України та
містять всі реквізити, передбачені
зазначеною нормою закону для первинних
документів.

Також судом встановлено, що між ТОВ
"КММ-Будхолдинг", як покупцем, та ПП
"Рембуд Груп", як продавцем, був
укладений усний договір, згідно з яким
ПП "Рембуд Груп" зобов'язувалось
передати у власність позивача товар, а
позивач - прийняти його та оплатити.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов усного договору ПП
"Рембуд Груп" виставило позивачу
рахунок-фактуру №27 від 02.02.2011 р. на
загальну суму 7950,80 грн., в т.ч. ПДВ 1325,13
грн.

На виконання умов зазначеного вище
усного договору ПП "Рембуд Груп"
поставило позивачу товар (арматура,
кутник) на загальну суму 7950,80 грн., в т.ч.
ПДВ 1325,13 грн., що підтверджується,
належним чином оформленою видатковою
накладною №27 від 02.02.2011 р. на загальну
суму 7950,80 грн., в т.ч. ПДВ 1325,13 грн.

Судом встановлено, що ПП "Рембуд Груп"
була оформлена на користь позивача
податкова накладна №3 від 02.02.2011 р. на
загальну суму 7950,80 грн., в т.ч. ПДВ 1325,13
грн., що оформлена у відповідності до
вимог ст.201 Податкового кодексу України
та містить всі реквізити, передбачені
зазначеною нормою закону для первинних
документів.

Факт оплати позивачем товарів та
послуг, поставлених (наданих) ПП "Рембуд
Груп" згідно Договору №01/03/11-01 та усного
договору підтверджується,
дослідженими судом, належним чином
засвідченими банківськими виписками.

Судом також встановлено, що на час
існування спірних правовідносин,
контрагент позивача, - ПП "Рембуд Груп"
було належним чином зареєстроване як
юридична особа та як платник податку на
додану вартість, відтак мало належний
обсяг правосуб'єктності для здійснення
господарських операцій.

Згідно з дослідженими судом, наданими
позивачем податковими деклараціями з
ПДВ з додатками, зокрема, в розрізі
контрагентів за лютий 2011 р. - березень
2012 р., всі господарсько-фінансові
операції позивача з ПП "Рембуд Груп" та
третіми особами знайшли відображення в
податковому обліку в повному обсязі.
Зауважень по наданій декларації,
порядку її оформлення представник
відповідача не заявив.

Суд констатує, що згідно вимог чинного
законодавства України, обов'язок
контролювати звітність контрагентів
на суб'єктів підприємницької
діяльності не покладено, також, суб'єкт
підприємницької діяльності не має
права контролювати звітність або
своєчасність сплати податків іншими
особами. Якщо віднесення сум до складу
податкового кредиту відбувається на
підставі належним чином оформлених
розрахункових, платіжних та інших
документів, обов'язковість ведення
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку, дії платника
податку є правомірними.

Суд критично відноситься до посилання
відповідача на пояснення директора та
засновника ПП "Рембуд Груп" ОСОБА_1,
отримані ГВПМ Криворізької південної
МДПІ Дніпропетровської області ДПС
22.12.2012 р., як на докази недійсності чи
нікчемності зазначених вище
правочинів, оскільки відповідно до ч.4
ст.70 Кодексу адміністративного
судочинства України обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору. Крім того, суд звертає
увагу, що зазначених пояснень ОСОБА_1
відповідачем не було надано суду.
Також, суд звертає увагу, що відповідач
не звертався до суду з позовом про
визнання Договору №01/03/11-01 та усного
договору недійсними та станом на час
розгляду справи суду не надані будь-які
докази про притягнення до
відповідальності посадових осіб ПП
"Рембуд Груп" чи позивача.

Відповідно до ст. 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.
Законодавством України не передбачена
відповідальність юридичної особи за
зобов'язаннями іншої юридичної особи, в
тому числі за податковими
зобов'язаннями.

Вирішуючи питання реальності
виконання договору з метою
використання отриманого за вказаним
договором у власній господарській
діяльності, суд звертає увагу на
наступне.

Відповідно до визначення ч. 1 ст. 3
Господарського кодексу України, під
господарською діяльністю у цьому
Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
встановлено, що правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст.207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Суд не приймає до уваги доводи
представника відповідача про
нікчемність Договору №01/03/11-01 та усного
договору, укладених між позивачем та ПП
"Рембуд Груп", оскільки ці доводи
ґрунтуються на припущеннях, не
підтверджуються належними доказами та
спростовуються доказами, наданими
представником позивача.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203
Цивільного кодексу України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частина друга ст. 215 Цивільного кодексу
України передбачає, що недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

За правилами ч. 1 ст. 216 Цивільного
кодексу України недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу
України, правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Частиною третьою цієї статті
Цивільного кодексу України визначено,
що у разі недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише
у однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

Для застосування санкцій, передбачених
ст. 228 Цивільного кодексу України,
необхідними є наявність умислу на
укладення угоди з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, наприклад, вчинення
удаваного правочину з метою приховання
ухилення від сплати податків чи з метою
неправомірного одержання з державного
бюджету коштів шляхом відшкодування
податку на додану вартість у разі його
несплати контрагентом до бюджету.

Доказами в адміністративному
судочинстві, за визначенням частини
першої ст. 69 Кодексу адміністративного
судочинства України, є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення осіб, які беруть участь у
справі, та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи. Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, третіх осіб
та їхніх представників, показань
свідків, письмових і речових доказів,
висновків експертів.

У відповідності до частини першої та
четвертої ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Відповідачем не наведено, а судом не
встановлено, підстав, що дозволяли б
дійти висновку про нікчемність чи
недійсність вище вказаних правочинів,
укладених між позивачем та ПП "Рембуд
Груп", а також не надано доказів, які б
свідчили, що правочини в межах спірних
правовідносин, є такими, що порушують
публічний порядок чи спрямовані на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна держави.

Суд також звертає увагу, що, в силу
положень ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу
України, питання недійсності правочину
у разі недодержання вимоги щодо його
відповідності інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам
вирішується виключно судом.

Відповідно до п. 201.8., 201,9 та п.201.10. ст.201
Податкового кодексу України, право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Не дає права на віднесення сум податку
до податкового кредиту податкова
накладна, складена платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду. Податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п.184.1 ст.184 ПК України,
реєстрація платника податку на додану
вартість діє до дати анулювання
реєстрації платника податку.

Зі змісту наведених положень
Податкового кодексу України випливає,
що у податковому обліку податкова
накладна є тим документом, який
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань і визначається
як розрахунковий документ, що
підтверджує вчинення певної
господарської операції, за якою
виникають податкові зобов'язання,
породжує у платника податку обов'язки
та права щодо нарахування та сплати
податку на додану вартість, характер
яких залежить від статусу платника
(продавець чи покупець), в тому числі
підтверджує право покупця на
нарахування податкового кредиту.
Податкова накладна має силу
податкового і одночасно
розрахункового документа за умови її
складання особою, зареєстрованою як
платник податку у порядку,
передбаченому статтею 201 Податкового
кодексу України.

Відповідно до п.198.1 та п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає, зокрема, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. Податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України встановлено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Судом встановлено, що придбаний за
Договором №01/03/11-01 та вище вказаним
усним договором товар придбавався з
метою використання у власній
господарській діяльності (реалізації
іншим контрагентам; виконання своїх
обов'язків переді іншими
контрагентами), що підтверджується
дослідженими судом, наявними в
матеріалах справи, договорами,
рахунками-фактури, видатковими та
податковими накладними, банківськими
виписками.

З огляду на те, що судом було
встановлено наявність усіх
обов'язкових підстав для формування
позивачем податкового кредиту за
результатами господарських відносин
із вказаним контрагентом за спірний
період, суд дійшов висновку про
відсутність у відповідача підстав для
донарахування позивачу суми податку на
додану вартість та застосування
штрафних (фінансових) санкцій
оскаржуваними податковими
повідомленнями-рішеннями.

Із зазначеного вище вбачається, що
відповідач помилково вважав, що
первинні документи були складені ПП
"Рембуд Груп" з порушенням вимог Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність" та Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. №88, не несуть доказовості
відносно змісту здійсненної операції,
та не є документами, які можуть бути
підставою для відображення в облікових
регістрах бухгалтерського та
податкового обліку.

Приймаючи до уваги викладене, суд
приходить до висновку, що позивачем не
було допущено порушень вимог
податкового законодавства, що
спричинило заниження податку на додану
вартість на загальну суму 380793,30 грн., у
т.ч.: у лютому 2011 р. - 1325,13 грн.; у березні
2011 р. - 4305,00 грн.; у квітні 2011 р. - 3706,67 грн.;
у травні 2011 р. - 12376,68 грн.; у червні 2011 р. -
7050,00 грн.; у липні 2011 р. - 4286,05 грн.; у
серпні 2011 р. - 18232,95 грн.; у вересні 2011 р. -
17338,87 грн.; у жовтні 2011 р. -31942,1 грн.; у
листопаді 2011 р. - 7236,67 грн.; у грудні 2011 р.
- 65305,40 грн.; у січні 2012 р. - 128367,22 грн.; у
лютому 2012 р. - 8798,29 грн.; у березні 2012 р. -
70522,27 грн.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч.2 ст.71
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Відповідачем не було доведено
правомірність та обґрунтованість
прийнятих податкових
повідомлень-рішень № від 11.04.2013 р.
та № від 11.07.2013 р.

Позивачем надано суду достатні докази
в обґрунтування позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Приймаючи до уваги викладене в
сукупності, керуючись вимогами ст. ст.
69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "КММ-Будхолдинг"
задовольнити повністю.

2. Скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби №
від 11.04.2013 р. та № від 11.07.2013 р.

3. Судові витрати в сумі 2294,00 грн. (дві
тисячі двісті дев'яносто чотири гривні)
присудити на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"КММ-Будхолдинг" (ідентифікаційний
номер 36691879) за рахунок Державного
бюджету України.

Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Ю.Т. Шрамко