Справа № 821/4027/13-а
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" січня 2014 р. 12 год.28 хв.Справа №
821/4027/13-а

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Рябчич А.М.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Попелишко Є.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Цюрупинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

встановив:

У березні 2011 року ОСОБА_3 (далі - позивач)
звернулась до Херсонського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Білозерському районі Херсонської
області (далі - відповідач, ДПІ), в якому
просила визнати нечинним податкове
повідомлення-рішення від 03.02.2011р.
№/0 про визначення податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб від продажу рухомого
майна на суму 6 402,67 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 07.10.2013 року скасовано
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 28.04.2011 року
та постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11.09.2012 року
та направлено на новий розгляд
адміністративну справу № 2а-1341/11/2170 за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Білозерському районі Херсонської
області про визнання нечинним
податкового повідомлення - рішення від
03.02.2011 року № /0.

Ухвалою суду від 23.10.2013 року відкрито
провадження по адміністративній
справі № 821/4027/13-а.

Вказані вимоги позивач обґрунтовує
тим, що відповідачем неправомірно
прийнято за об'єкт оподаткування ПДФО
при продажі автомобіля його вартість,
визначена у звіті про незалежну
експертну оцінку від 16.06.2009 р. за №759,
оскільки вважає, що транспортні засоби
не є об'єктами нерухомості, і тому не є
обов'язковими вимоги щодо визначення
доходу від продажу такого
транспортного засобу виходячи з ціни,
зазначеної договори, але не нижче його
оціночної вартості, що є наслідком
необґрунтованого нарахування податку
з доходів фізичних осіб за
оскаржуваним податковим повідомленням
- рішенням.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити.

В судовому засіданні судом протокольно
ухвалено щодо процесуального
правонаступництва шляхом заміни
відповідача - Державної податкової
інспекції у Білозерському районі
Херсонської області на її
правонаступника - Цюрупинську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області (далі - ОДПІ)
відповідно до ст. 55 КАС України.

В судовому засіданні представник
відповідача усно заперечив проти
адміністративного позову, вказавши, що
в ході невиїзної документальної
перевірки ОСОБА_3 було встановлено
продаж автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT за
договірною ціною 1000,00 грн., що є нижчою
за звичайну ціну 43684,46 грн., яка складає
оціночну вартість транспортних
засобів, розрахованої згідно Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
дорожніх транспортних засобів.
Представник відповідача зазначив, що у
випадку відчуження позивачем
автомобіля за довіреністю, яка
передбачає його право на продаж
автомобіля у майбутньому, позивач мав
би сплатити податок, виходячи із
звичайної вартості автомобіля, проте
сплата позивачем податку в сумі 150,00
грн., виходячи з договірної ціни
автомобіля 1000,00 грн., стало підставою
для визначення позивачу суми грошового
зобов'язання по податку на доходи з
фізичних осіб згідно оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав заперечення та
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши фактичні обставини
справи, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення сторін, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ДПІ
на підставі інформації МРЕВ ДАІ УМВС
України у Херсонській області,
відповідно до п. 1 ст. 11 Закону України
"Про державну податкову службу в
Україні", ст. 79 Податкового кодексу
України було проведено документальну
невиїзну перевірку фізичної особи
ОСОБА_3 з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.01.2009 року по 31.12.2010 року, за
результатами якої складено акт від
21.01.11р. №26/17/НОМЕР_1 (далі - акт
перевірки).

Висновком даного акту перевірки є
встановлені порушення п.п. 4.2.6. п. 4.2. ст.
4, п. 12.1 ст. 12, пп. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб" від 22.05.2003 р. за № 889-ІУ.

Вказаний висновок ґрунтується на тому,
що за даними відділу реєстраційно -
екзаменаційної роботи УДАІ УМВС
України фізична особа ОСОБА_3 16.06.2009 р.
зняла з обліку транспортний засіб для
його реалізації, а саме автомобіль
марки VOLKSWAGEN PASSAT, який згідно облікової
картки обласного МРЕО ДАІ
перереєстровано на покупця ОСОБА_4

В акті перевірки ревізор-інспектор
вказує, що ОСОБА_3 на виконання пп. 8.2.1 п.
8.2 ст.8 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" подано річну
декларацію № 2247 від 29.03.2010 року з
оподатковуваним доходом від
реалізації автомобіля в сумі 1 000,00 грн.,
сума сплати податку з доходів фізичних
осіб становить 150,00 грн. Проте,
ревізор-інспектор вказує, що згідно
звіту про незалежну експертну оцінку
вказаного автомобіля № 759 від 16.06.2009 р.
ринкова вартість складає 43 684,46 грн.,
тому доходом платника податку ОСОБА_3
слід вважати дохід від продажу такого
транспортного засобу в сумі 43 684,46 гри,
який розрахований виходячи з оціночної
вартості транспортного засобу,
визначеної згідно Методики, яка
застосовується, зокрема, для
встановлення розміру обов'язкових
платежів до бюджету.

Отже, при визначенні доходу, отриманого
позивачем від продажу автомобіля,
контролюючий орган виходив з того, що
відповідно до пп.4.2.9 п.4.2 ст.4 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб" до складу загального місячного
оподатковуваного доходу платника
податку включається вартість
безоплатно отриманих товарів (робіт,
послуг), а також суми знижки ціни
(вартості) товарів (послуг), що
перевищує звичайну, розраховану за
правилами визначення звичайних цін (у
розмірі такої знижки).

На підставі вказаного висновку ДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 03.02.2011р.
№/0 про визначення податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб від продажу рухомого
майна на суму 6 402,67 грн.

Визначившись з правовою позицією
сторін, суд встановив, що суть спірних
правовідносин у цій справі полягає у
відмінності ціни продажу рухомого
майна від звичайних цін, що стало
підставою для визначення позивачу
податкових зобов'язань.

Порядок оподаткування операції з
продажу або обміну об'єктів рухомого
майна на час виникнення спірних
правовідносин був врегульований
Законом України від 22.05.2003 року №889-IV
"Про податок з доходів фізичних осіб",
який втратив чинність з 01.01.2011 року
(далі - Закон України №889-IV).

Відповідно до вимог п. 12.1 ст. 12 Закону
України № 889-ІУ дохід платника податку
від продажу об'єкта рухомого майна
протягом звітного податкового року
оподатковується за ставкою,
встановленою пунктом 7.1 статті 7 цього
Закону.

Згідно п. 12.2 ст. 12 Закону України №889-ІУ
як виняток із пункту 12.1 цієї статті при
продажу одного з об'єктів рухомого
майна у вигляді легкового автомобіля,
мотоцикла, моторолера або моторного
(парусного) човна не частіше одного
разу протягом звітного податкового
року доходи продавця від зазначених
операцій оподатковуються за ставкою в
розмірі 1 відсотка від вартості такого
об'єкта рухомого майна за умови сплати
(перерахування) ним суми державного
мита до бюджету або суми плати
нотаріусу за нотаріальне посвідчення
відповідного договору до такого
посвідчення.

Дохід, отриманий платником податку від
продажу протягом звітного податкового
року більш ніж одного із зазначених
об'єктів, підлягає оподаткуванню за
ставкою, визначеною пунктом 7.1 статті 7
цього Закону.

Пунктом 12.3 ст. 12 Закону України №889-ІУ
передбачено, що якщо об'єкт рухомого
майна продається за посередництвом
юридичної особи (її філії, відділення,
іншого відокремленого підрозділу) або
представництва нерезидента, то така
особа вважається податковим агентом
платника податку стосовно
оподаткування доходів, отриманих таким
платником податку від такого продажу.

Згідно п. 12.4 ст. 12 Закону України №889-ІУ
податковим агентом при здійсненні
операцій з відчуження об'єктів
рухомого майна в порядку,
передбаченому в статті 12 цього Закону,
є нотаріус, який посвідчує відповідний
договір або дійсність підписів сторін
угоди за наявності документа про
сплату податку сторонами договору. Для
оформлення договору платник податку
зобов'язаний здійснити дії щодо сплати
податку з доходу від операцій з
відчуження об'єктів рухомого майна, а
нотаріус - дії щодо подання інформації
податковому органу в порядку,
передбаченому в пункті 11.3 статті 11
цього Закону.

Підпунктом 8.2.1 п. 8.2 ст. 8 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
передбачено, що платник податку, що
отримує доходи, нараховані особою, яка
не є податковим агентом, зобов'язаний
включити суму таких доходів до складу
річного оподаткованого доходу та
подати річну декларацію з цього
податку.

Відповідно до вимог п. 1.2 ст. 1 Закону
України №889-IV, дохід - це сума будь-яких
коштів, вартість матеріального і
нематеріального майна, інших активів,
що мають вартість, у тому числі цінних
паперів або деривативів, одержаних
платником податку у власність або
нарахованих на його користь, чи набутих
незаконним шляхом у випадках,
визначених підпунктом 4.2.16 пункту 4.2
статті 4 цього Закону, протягом
відповідного звітного податкового
періоду з різних джерел як на території
України, так і за її межами.

З метою оподаткування до доходів
платника податку також включаються:
звичайна вартість майна, яке
передається платником податку за
довіреністю іншій особі, якщо умови
такої довіреності передбачають право
такої іншої особи продати таке майно
або відчужити його в інший спосіб, крім
такої передачі між членами подружжя у
межах спільної часткової або спільної
сумісної власності.

Якщо повірений повертає кошти,
отримані внаслідок такого продажу
(відчуження) довірителю у майбутньому,
то: сума таких коштів не включається до
складу загального місячного або
річного оподатковуваного доходу
повіреного; позитивна різниця між
сумою таких коштів та звичайною
вартістю майна, переданого за
довіреністю, включається до складу
загального оподатковуваного доходу
довірителя відповідного звітного
податкового періоду; сума коштів або
вартість майна, у тому числі цінних
паперів, які надходять у власність
юридичної особи, якщо згідно з
довіреністю, наданою такою юридичною
особою або її засновниками платнику
податку, будь-які активні (видаткові)
операції з такими коштами або майном
здійснюються виключно за рішенням
такого платника податку чи за його
передорученням (окремою довіреністю) -
третьою особою.

Статтею 15 Закону України «Про товарну
біржу» передбачено, що при проведенні
біржової операції з купівлі-продажу
рухомого майна одна зі сторін угоди
(покупець) набуває права власності на
рухоме майно, яке придбаває, а друга
сторона угоди (продавець) одержує дохід
від такого продажу тільки з моменту
реєстрації угоди на біржі.

Як встановлено судом, 27.05.2009 року на
товарній біржі «Ізумруд» позивач уклав
з гр. ОСОБА_4 договір купівлі-продажу
автомобіля VOLKSWAGEN PASSAT, за умовами якого
вартість вказаного автомобіля за
домовленістю сторін є договірною.

На підставі вищевикладеного, суд
вважає, що оскільки ст. 691 Цивільного
кодексу України встановлено, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу, тому і розмір доходу,
отриманого платником податку від
продажу рухомого майна, повинен
визначатися саме з ціни товару,
визначеною умовами такого договору
купівлі-продажу.

Щодо доводів відповідача про отримання
позивачем доходу від продажу
транспортного засобу в сумі 43684,46 грн.,
яка розраховано з оціночної вартості
транспортних засобів, визначеної
згідно Методики товарознавчої
експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобів, то суд вказує на
наступне.

Відповідно до п. 2 Методики визначення
податкових зобов'язань за непрямими
методами, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України від 27.05.2002
року № 697, під непрямими методами
визначення сум податкових зобов'язань
платників податків розуміється
визначення сум їх податкових
зобов'язань за оцінкою витрат платника
податків, приросту його активів,
кількості осіб, які перебувають з ним у
відносинах найму, а також оцінкою інших
елементів податкових баз, які
приймаються для розрахунку
податкового зобов'язання щодо
конкретного податку, збору
(обов'язкового платежу) відповідно до
закону. При цьому оцінка елементів
податкових баз здійснюється за
допомогою інформації, одержаної з
джерел інших, ніж звітність або
первинні документи

Водночас, застосування непрямих
методів до платників податків в
Україні виключається, оскільки вказана
постанова Кабінету Міністрів України
втратила чинність у 2005 році, крім того,
вона поширювалася лише на оцінку
об'єкту оподаткування юридичних осіб
та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» проведення оцінки майна є
обов'язковим у разі оподаткування
майна згідно із законом, проте суд
вважає, що в даному Законі чи інших
законах, які регулюють податкові
відносини, не зазначено, що при
оподаткуванні операцій з продажу
рухомого майна потрібно керуватись
саме оціночною вартістю.

Закон про оцінку майна не є законом про
оподаткування і не може змінювати
норми Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», в якому
говориться лише про обов'язковість
проведення оцінки, а не про
обов'язковість її використання при
визначенні бази оподаткування.

Додатково суд відмічає, що лише з
набранням чинності Податкового
кодексу України (01.01.2011 р.) визначення
оподатковуваного доходу від продажу
рухомого майна за звичайними цінами
було врегульовано нормою абз. 3,4 п.173.1
ст. 173 Податкового кодексу України, якою
законодавець визначив, що дохід від
продажу (обміну) легкового автомобіля,
мотоцикла, мопеда визначається
виходячи з ціни, зазначеної у договорі
купівлі-продажу (міни), але не нижче
середньоринкової вартості
відповідного транспортного засобу або
не нижче його оціночної вартості,
визначеної згідно із законом (за
вибором платника податку).

Середньоринкова вартість легкових
автомобілів, мотоциклів, мопедів
визначається щокварталу центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері економічного
розвитку, у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України (для
кожної марки, моделі таких
транспортних засобів з урахуванням
року випуску та пробігу, на підставі
аналізу фактичних цін продажу
відповідних транспортних засобів), і
оприлюднюється на офіційному веб-сайті
цього органу в режимі вільного доступу
до 10 числа місяця, наступного за
звітним кварталом.

Крім того, суд зауважує, що в
обґрунтування висновку про отримання
позивачем доходу від продажу
автомобіля в сумі 43 684,,46 грн.,
відповідачем було надано до суду лише
акт перевірки від 21.01.2011 р., проте звіт
про незалежну оцінку автомобіля № 759
від 16.06.2009 року, на який посилався
відповідач, до суду не було надано, що
свідчить про відсутність у відповідача
належних та допустимих доказів.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не доведено правомірність
прийнятого податкового повідомлення -
рішення від 03.02.2011р. №/0, а тому суд
приходить до висновку про задоволення
позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 11 суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб.

Приймаючи до уваги, що позивач невірно
зазначив позовні вимоги про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення, а не про визнання
його незаконним та скасування, як це
передбачено для актів індивідуальної
дії, суд вважає можливим в цій частини
вийти за межі позовних вимог, оскільки
це необхідно для повного захисту прав
та інтересів сторін по справі.

Керуючись ст.ст. 2-14, 71, 159-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
03.02.2011 року №/0 про збільшення суми
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб від продажу
рухомого майна у розмірі 6402,67 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) судові витрати зі сплати
судового збору в сумі 3,40 грн. (три
гривні 40 коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 17 січня 2014 р.

Суддя
Дубровна
В.А.

кат. 8.3.2