Справа № 826/8886/13-а
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2013-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/8886/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Амельохін В.
Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2013 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Беспалова О. О.

суддів:
Грибан І. О., Парінова А. Б.

при секретарі:
Тур В. В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Києві
апеляційні скарги публічного
акціонерного товариства "Діамантбанк",
Національного банку України на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 серпня 2013 р. у
справі за адміністративним позовом
публічного акціонерного товариства
"Діамантбанк" до Національного банку
України про визнання незаконними та
скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ "Діамантбанк" звернулося до
Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовом до Національного
банку України про визнання
протиправними та скасування постанов
від 07.05.2013р. про притягнення до
відповідальності за порушення
валютного законодавства №158БТ, 159БТ,
160БТ, 161БТ, 162БТ, 163БТ, 164БТ, 165БТ, 166БТ, 167БТ,
168БТ, 169БТ, 170БТ, 171БТ, 172БТ, 173БТ, 174БТ.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30 вересня 2013 р. позов задоволено
частково.

Визнано протиправними та
скасовано постанови Національного
банку України в особі Головного
управління Національного банку
України по м. Києву і Київській області
від 07.05.2013р. про притягнення публічного
акціонерного товариства "Діамантбанк"
до відповідальності за порушення
валютного законодавства №158БТ, 159БТ,
160БТ, 161БТ, 162БТ, 163БТ, 164БТ, 165БТ, 166БТ, 167БТ,
168БТ, 169БТ, 170БТ, 171БТ.

Не погоджуючись з прийнятим судовим
рішенням, позивач та відповідач подали
апеляційні скарги, в яких просять
скасувати оскаржувану постанову і
прийняти нове рішення, яким заявлені
вимоги задовольнити та відмовити у їх
задоволенні відповідно до поданих
апеляційних скарг, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутністю представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
відповідача підлягає залишенню без
змін, а апеляційна скарга позивача
підлягає задоволенню, оскаржувана
постанова суду - частковому скасуванню
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
було вірно встановлено судом першої
інстанції, Головним управлінням
Національного банку України по м. Києву
і Київській області здійснено
перевірку ПАТ "Діамантбанк" щодо
виконання вимог Декрету Кабінету
Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93 "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю", під час якої
встановлено недотримання позивачем п.
2.2, 2.6 глави 2 Інструкції про порядок
відкриття, використання і закриття
рахунків у національній та іноземних
валютах, затвердженої постановою
Правління НБУ від 12.11.2003р. №492, в частині
ідентифікації ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
паспорти громадянина Німеччини:
НОМЕР_2, виданий STAND KULMBACH 11.08.2003р. без
української візи та відмітки про
наявність дозволу на постійне
проживання в Україні, РD CG4T1KJLX, виданий
20.07.2009р. STAND KULMBACH IM AUFTRAG, який містить
відмітку від 29.04.2011р. "Дозволено
постійне проживання в Україні",
тимчасова посвідка на постійне місце
проживання серія НОМЕР_4, видана ВГІРФО
Деснянського РУ ГУ МВС України в м.
Києві 14.05.2011р., безстрокова, місце
реєстрації - АДРЕСА_1) як фізичної особи
- нерезидента.

Під час перевірки встановлено, що
позивачем за дорученням фізичної особи
- резидента ОСОБА_2 здійснено 06.06.2012р.
купівлю на міжбанківському валютному
ринку України іноземної валюти в сумі
8000євро, 06.08.2012р. на суму 4000 євро, 07.08.2012р.
на суму 2370 євро, 05.09.2012р. на суму 4000 євро,
18.09.2012р. на суму 27000 євро, 04.10.2012р. на суму
4000 євро, 08.10.2012р. на суму 6000 євро.

Також, позивачем не виконано функцію
агента валютного контролю в частині
здійснення перерахування за
дорученням фізичної особи - резидента
ОСОБА_2 іноземної валюти за межі
України без наявності у клієнта
індивідуальної ліцензії НБУ на
розміщення валютних цінностей на
рахунках за межами України.

Так 08.05.2012р. на виконання платіжного
доручення в іноземній валюті ОСОБА_2
від 07.05.2012р. №9 позивачем перераховано з
поточного рахунку клієнта НОМЕР_5 кошти
в сумі 8000 євро на його власний рахунок
№ DE 479827040, відкритий в банку "MLP
FINANZDIESTLEISTUNGEN AG" (Німеччина). 7 червня 2012
року на виконання платіжного доручення
в іноземній валюті ОСОБА_2 від 06.06.2012р.
№10 позивачем перераховано з поточного
рахунку клієнта НОМЕР_5 кошти в сумі 8000
євро. 5 липня 2012 року перераховано кошти
в сумі 8000 євро, 8 серпня 2012 року на
виконання платіжних доручень
позивачем перераховано з поточного
рахунку клієнта кошти на суму 6370 євро
на рахунки фізичних осіб -
нерезидентів. 6 вересня 2012 року
позивачем перераховані кошти в сумі
4000євро з поточного рахунку ОСОБА_2 на
рахунки фізичних осіб - нерезидентів.
ОСОБА_2 не надано позивачеві
документів, що підтверджують наявність
підстав для здійснення переказу (в один
операційний день) за межі України
коштів у сумі, що в еквіваленті
перевищує 15000 грн. 18 вересня 2012 року
позивачем з поточного рахунку ОСОБА_2
перераховані кошти в розмірі 27000 євро
на рахунки фізичних осіб -
нерезидентів. 5 жовтня 2012 року
позивачем з рахунку ОСОБА_2
перераховано фізичним особам -
нерезидентам кошти в сумі 4000 євро. 8
жовтня 2012 року перераховано в сумі 6000
євро.

4 травня 2012 року на поточний рахунок
НОМЕР_6 фізичної особи - резидента -
ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3,
паспорт НОМЕР_8, виданий Печерським РУ
ГУ МВС України в м. Києві 05.12.2006р.)
надійшли кошти в сумі 8570 доларів США
від ОСОБА_4 Останнім не надано
позивачеві індивідуальну ліцензію НБУ
на розміщення валютний цінностей на
рахунках за межами України. 6 червня 2012
року та 25 липня 2012 року на поточний
рахунок ОСОБА_4 надійшли кошти в сумі
23965 доларів США та 25065 доларів США від
останнього, в полі "Банк відправника" -
"CREDICORP BANK S.A." (Республіка Панама) і при
здійсненні операції останнім не надано
до позивача індивідуальну ліцензію НБУ
на розміщення валютних цінностей на
рахунках за межами України.

На підставі встановлених
порушень, відповідачем 07.05.2013р.
прийняті оскаржувані постанови,
відповідно до яких позивача притягнуто
до відповідальності у вигляді
накладення штрафу всього у розмірі 569
014,88грн.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до статті 56 Закону України
"Про Національний банк України" від
20.05.1999 р. № 679-XIV видані Національним
банком України нормативно - правові
акти у формі постанов та інструкцій, з
питань, віднесених до його повноважень,
є обов'язковими для органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, банків, підприємств,
організацій та установ незалежно від
форм власності, а також для фізичних
осіб.

Згідно з п.2.2 Інструкції про порядок
відкриття, використання і закриття
рахунків у національній та іноземних
валютах, затвердженої Національним
банком України від 12.11.2003 р. №492 (в
редакції, що діяла на дату відкриття
рахунку) ідентифікація іноземних
громадян проводилась виключно на
підставі паспортного документа
іноземця. Якщо в паспортному документі
іноземця була проставлена відмітка про
наявність дозволу на постійне місце
проживання в Україні, банк був
зобов'язаний ідентифікувати клієнта як
резидента.

Відповідно до п. 4 глави 2 розділу 2
Положення про порядок та умови
торгівлі іноземною валютою,
затвердженого постановою Правління
НБУ від 10.08.2005р. №281 клієнти - фізичні
особи - резиденти купують, обмінюють
іноземну валюту з поточних рахунків з
метою переказу за межі України
відповідно до нормативно-правового
акта Національного банку, який регулює
порядок здійснення переказів за
поточними валютними неторговельними
операціями (далі - Правила переказу), на
підставі таких документів:

а) заяви про купівлю іноземної
валюти;

б) документів, передбачених Правилами
переказу, що свідчать про наявність у
фізичних осіб підстав для здійснення
переказів іноземної валюти за межі
України, або виписки (довідки)
уповноваженого банку про зарахування
гривні, отриманої в результаті
обов'язкового продажу помилково
(надмірно) отриманих надходжень в
іноземній валюті із-за меж України.

Частиною першою статті 6 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
систему валютного регулювання та
валютного контролю" від 19.02.1993 р. № 15-93
передбачено, що торгівля іноземною
валютою на території України
резидентами і нерезидентами -
юридичними особами здійснюється через
уповноважені банки та інші фінансові
установи, що одержали ліцензію на
торгівлю іноземною валютою
Національного банку України, виключно
на міжбанківському валютному ринку
України. Структура міжбанківського
валютного ринку, а також порядок та
умови торгівлі іноземною валютою на
міжбанківському валютному ринку
визначаються Національним банком
України.

Відповідно до п.п. "д" ч. 4 статті 5
вказаного Декрету індивідуальні
ліцензії видаються резидентам і
нерезидентам на здійснення разової
валютної операції на період,
необхідний для здійснення такої
операції. Індивідуальної ліцензії
потребують такі операції: розміщення
валютних цінностей на рахунках і у
вкладах за межами України, за винятком:

відкриття фізичними особами -
резидентами рахунків у іноземній
валюті на час їх перебування за
кордоном;

відкриття кореспондентських
рахунків уповноваженими банками;

відкриття рахунків у іноземній валюті
резидентами, зазначеними в абзаці
четвертому пункту 5 статті 1 цього
Декрету;

відкриття рахунків у іноземній
валюті інвесторами - учасниками угод
про розподіл продукції, в тому числі
представництвами іноземних інвесторів
за угодами про розподіл продукції.

Частиною другою статті 13 Декрету
передбачено, що уповноважені банки,
фінансові установи та національний
оператор поштового зв'язку, які
отримали від Національного банку
України генеральні ліцензії на
здійснення валютних операцій,
здійснюють контроль за валютними
операціями, що проводяться резидентами
і нерезидентами через ці установи.

Відповідно до п. 1.14 Положення про
порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
розміщення резидентами (юридичними та
фізичними особами) валютних цінностей
на рахунках за межами України,
затвердженого постановою Правління
НБУ від 14.10.2004 р. № 485 перерахування
валютних цінностей з України (в
Україну) на рахунок (з рахунку), право на
розміщення валютних цінностей на якому
надається ліцензією, дозволяється лише
з власного рахунку (на власний рахунок)
власника ліцензії, що відкритий в
уповноваженому банку, який зазначений
у ліцензії.

Згідно з п.п. "б" п. 2.1 глави 2 Правил
здійснення за межі України та в Україні
переказів фізичних осіб за поточними
валютними неторговельними операціями
та їх виплати в Україні та внесення
змін до деяких нормативно - правових
актів, затверджених постановою
Правління НБУ від 29.12.2007 р. № 496
відповідно до вимог цих Правил фізичні
особи - резиденти можуть здійснювати за
межі України перекази іноземної
валюти: у сумі, що в еквіваленті
перевищує 15000 гривень в один
операційний день, - виключно з
поточного рахунку в іноземній валюті
на підставі підтвердних документів.

З огляду на вищезазначені норми,
колегія суддів зазначає, що в
матеріалах справи наявний лист
відповідача про відсутність підстав
для притягнення позивача до
відповідальності на підставі
протоколів від 18.04.2013 р. № № 175 ПР-БТ, 177
ПР-БТ, 178 ПР-БТ, 182 ПР-БТ, 188 ПР-БТ в частині
здійснення операцій за дорученням
фізичної особи ОСОБА_2

Аргументуючи відсутність
правопорушень з боку позивача в цій
частині, відповідач в листі від 02.07.2013 р.
№ 28-211/2085/7829/БТ зазначив, що
встановлення статусу іммігранта як
резидента можливе за умови наявності в
такої особи посвідки на постійне місце
проживання і відмітки в паспорті,
встановленого зразка, про наявність
дозволу на постійне місце проживання,
крім випадків проставлення такої
відмітки у вкладному талоні.

А тому, оскільки діючим законодавством
для даної категорії осіб на час
вчинення валютних операцій не було
передбачено вимоги щодо наявності
імміграційної візи у паспортному
документі, то суд першої інстанції
дійшов правомірного висновку стосовно
неправомірності винесення постанов
про притягнення до відповідальності
позивача шляхом винесення постанов №
№ 158 БТ, 159 БТ, 160 БТ, 161 БТ, 162 БТ, 163 БТ, 164
БТ, 165 БТ, 166 БТ, 167 БТ, 168 БТ, 169 БТ, 170 БТ, 171
БТ з аналогічних підстав, зазначених у
листі відповідача.

Колегія суддів зазначає також з цього
приводу, що на суб'єктів банківської
системи України не покладено функції
перевірки достовірності паспортних
даних, наявних у паспортному документі,
пред'явленого на вимогу банку.

Співставляючи протоколи, на підставі
яких відповідачем буди винесені
постанови про притягнення позивача до
відповідальності в частині валютних
операцій, здійснених ОСОБА_2, та
протоколи, залишені без задоволення,
колегія суддів прийшла до висновку про
наявність у них одного і того ж виду
правопорушення - неправильної
ідентифікація фізичної особи -
резидента.

В судове засідання, призначене на 28.11.2013
р, перенесене на 12.12.2013 р. та 19.12.2013 р. ( де
явка відповідача була визнана
обов'язковою) представник відповідача
не з'явився, позбавивши тим самим
колегію суддів можливості з'ясувати
обставини, при яких відповідачем в
однотипних ситуаціях були винесені
стосовно позивача протилежні рішення.

Зважаючи на це та ту обставину, що
вказані докази та пояснення,
враховуючи їх природу, можуть бути
відомі виключно відповідачу, колегія
суддів вважає, що згідно приписів ч. 2
ст. 71 КАС України винесення
відповідачем спірних постанов
колегією суддів вважається
необґрунтованим та таким, що не
відповідає діючому законодавству, а
тому в цій частині рішення суду першої
інстанції підлягає залишенню без змін.

Натомість, щодо постанов від 07.05.2013 р.
№172БТ - №174БТ, суд першої інстанції
зазначив, що оскільки частиною другою
статті 13 Декрету передбачено, що
уповноважені банки, фінансові установи
та національний оператор поштового
зв'язку, які отримали від Національного
банку України генеральні ліцензії на
здійснення валютних операцій,
здійснюють контроль за валютними
операціями, що проводяться резидентами
і нерезидентами через ці установи, то
позивач повинен був перевірити
наявність у клієнта індивідуальної
ліцензії на операцію по розміщенню
грошових цінностей на власному рахунку
за межами України.

Однак, досліджуючи дану норму, якою суд
першої інстанції керувався,
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, колегія суддів встановила, що
законодавець пов'язав функцію агента
по здійсненню валютних операцій
виключно з тими операціями, які
здійснюються через конкретну
банківську установу. При цьому,
перевірка правомірності здійснення
валютних операцій через інші
банківські установи при переведенні
валютних цінностей з рахунків, на яких
такі валютні цінності вже були
розміщенні з залученням інших банків,
які в даному випадку не стосуються
діяльності позивача, діючим
законодавством стосовно позивача не
передбачені.

Крім того, п. п. 2.1 п. 2 Положення № 485
передбачено, що для отримання
ліцензії або зміни умов раніше
отриманої ліцензії заявник має подати
документи (копії документів), перелік
яких визначений у відповідному пункті
глави 3 цього Положення:
територіальному управлінню
Національного банку за
місцезнаходженням (місцем проживання)
резидента (далі - Управління) - для
фізичних осіб, які не є підприємцями.

Відповідно до п. п. 6.1 п. 6 Положення № 485
Управління здійснює контроль за
виконанням власником ліцензії її умов
та вимог цього Положення.

Управління контролює відповідність
джерел надходження коштів на рахунки
та порядку використання коштів з
рахунків умовам ліцензії.

З огляду на вищенаведену норму, колегія
суддів зазначає, що функцію контролю за
розміщенням валютних цінностей на
рахунках за межами України, крім банку,
через який ці операції здійснювались,
має здійснювати також відповідне
територіальне управління
Національного банку.

Також, з суті даної норми випливає
обов'язок виключно територіального
управління відповідача по здійсненню
контролю за вчиненням валютних
операцій по переведенню валютних
цінностей на рахунки клієнта в межах
України тією чи іншою банківською
установою до закінчення дії
індивідуальної ліцензії.

Докази проведення операцій по
розміщенню валютних цінностей на
рахунках фізичної особи - резидента
через установу позивача в матеріалах
справи відсутні.

З огляду на вищенаведені норми, у
колегії суддів відсутні правові
підстави для визнання постанов
відповідача від 07.05.2013 р. №172БТ - №174БТ
правомірними, а тому такі постанови
підлягають скасування, а апеляційна
скарга позивача - задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню в частині відмови у
задоволенні позовних вимог, а позовні
вимоги в цій частині - задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
позивача спростовують позицію суду
першої інстанції, а тому підлягають
задоволенню. Доводи апеляційної скарги
відповідача позиції суду першої
інстанції не спростовують, отже,
підлягають залишенню без задоволення.

У відповідності до статті 202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є: неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення частково
не у відповідності до норм
матеріального та процесуального права,
а тому наявні підстави для його
часткового скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національного банку
України на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 серпня 2013 р. у справі за
адміністративним позовом публічного
акціонерного товариства "Діамантбанк"
до Національного банку України про
визнання незаконними та скасування
постанов залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Діамантбанк"
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 серпня 2013 р. у справі за
адміністративним позовом публічного
акціонерного товариства "Діамантбанк"
до Національного банку України про
визнання незаконними та скасування
постанов задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 19 серпня 2013 р. в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог скасувати, в цій частині прийняти
нову постанову, якою позовні вимоги
публічного акціонерного товариства
"Діамантбанк" задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
постанови Національного банку України
№№ 172 БТ, 173 БТ, 174 БТ від 07.05.2013 року.

В іншій частині постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
19 серпня 2013 р. залишити без мін.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь публічного акціонерного
товариства "Діамантбанк" ()
судовий збір у розмірі 2311 грн. 20 коп.
(дві тисячі триста одинадцять гривень 20
копійок).

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя

О. О. БеспаловСуддя І.
О. ГрибанСуддя А. Б.
Парінов (Повний текст постанови
виготовлено 24.12.2013 року)

Головуючий суддя

Беспалов О.О.

Судді:

Грибан І.О.

Парінов А.Б.