Справа № 826/13360/13-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2013-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Маруліна Л.О.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2013 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційні
скарги Дніпровського РВ ГУ ДМС України
в м. Києві та ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 20 вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Дніпровського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві,
третя особа: ОСОБА_2 про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Дніпровського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві,
третя особа: ОСОБА_2 про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що відповідач
всупереч норм законодавства порушив
права позивача при знятті з
реєстраційного обліку та не перевірив
належним чином правові підстави зняття
з обліку, зокрема відсутність у
заявника ОСОБА_2 права на звернення для
зняття позивача з реєстраційного
обліку та відсутність судового
рішення про позбавлення права
користування житловим приміщенням на
підставі ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні». Крім того,
позивач звертає увагу, що у
Дніпровському районному суді міста
Києва триває розгляд цивільної справи
№ 2604/8282/2012 про оскарження договору
дарування квартири АДРЕСА_1.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
вересня 2013 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії відділу
паспортної, реєстраційної та
міграційної роботи Дніпровського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в місті Києві щодо
зняття з реєстраційного обліку в
квартирі АДРЕСА_1 - ОСОБА_3. Зобов'язано
відділ паспортної, реєстраційної та
міграційної роботи Дніпровського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в місті Києві внести
дані про реєстрацію ОСОБА_3 в
реєстраційну картку обліку в квартирі
АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням Дніпровський РВ ГУ ДМС
України в м. Києві подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про відмову
у задоволенні даного позову.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про
задоволення апеляційної скарги.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційних скарг,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3
подарували своєму синові ОСОБА_5
квартиру за номером АДРЕСА_1 відповідно
до договору дарування квартири від
29.04.2005 року.

Згодом, на підставі договору іпотеки
від 03 вересня 2007 року між ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, укладеного в якості гарантії
виконання зобов'язань за договором
позики, рішенням Голосіївського
районного суду міста Києва по справі №
2-2730/09 від 06.05.2009 року та акту державного
виконавця Дніпровського відділу
державної виконавчої служби районного
управління юстиції у м. Києві квартиру
передано ОСОБА_2 в рахунок погашення
боргу.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1
було зареєстровано за ОСОБА_2
відповідно до Витягу з Державного
реєстру права власності на нерухоме
майно від 08.07.2010 року.

За заявою власника квартири ОСОБА_2
відповідачем 09 липня 2013 року ОСОБА_3
знято з реєстраційного обліку, про що
внесено відповідну відмітку в
реєстраційну картку обліку в квартирі.

Не погоджуючись з зазначеними вище
діями відповідача, позивач звернулася
з даним позовом до суду.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Статтею 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» передбачено, що
зняття з реєстрації місця проживання
особи здійснюється на підставі:

заяви особи або її законного
представника;

судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою;

свідоцтва про смерть;

паспорта або паспортного документа, що
надійшов з органу державної реєстрації
актів цивільного стану, або документа
про смерть, виданого компетентним
органом іноземної держави,
легалізованого в установленому
порядку;

інших документів, які свідчать про
припинення:

підстав для перебування на території
України іноземців та осіб без
громадянства;

підстав для проживання або перебування
особи у спеціалізованій соціальній,
установі, закладі соціального
обслуговування та соціального захисту;

підстав на право користування житловим
приміщенням.

Зняття з реєстрації здійснюється в
день звернення особи. За заявою особи
зняття з реєстрації може бути
здійснено одночасно з реєстрацією
нового місця проживання.

Зняття з реєстрації місця проживання
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування, осіб,
стосовно яких встановлено опіку чи
піклування, здійснюється за
погодженням з органами опіки і
піклування.

Разом із заявою особа подає:

документ, до якого вносяться відомості
про зняття з реєстрації місця
проживання. Якщо дитина не досягла
16-річного віку, подається свідоцтво про
народження або свідоцтво про
належність до громадянства України;

військовий квиток або посвідчення про
приписку (для громадян, які підлягають
взяттю на військовий облік або
перебувають на військовому обліку).

У разі подачі заяви законним
представником особи додатково
подаються:

документ, що посвідчує особу законного
представника;

документ, що підтверджує повноваження
особи як законного представника, крім
випадків, коли законними
представниками є батьки (усиновлювачі).

Зняття з реєстрації місця проживання
особи за заявою законного представника
здійснюється за згодою інших законних
представників.

Реєстрація місця проживання та місця
перебування осіб здійснюється органом
реєстрації (стаття 11 цього Закону).

Рішення, дії чи бездіяльність органів
державної влади, посадових та
службових осіб з питань свободи
пересування, вільного вибору місця
проживання, реєстрації місця
проживання чи місця перебування особи
можуть бути оскаржені в установленому
законом порядку (стаття 14 Закону).

Відповідно до статті 150 Житлового
кодексу Української РСР громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Згідно ч. 2 ст. 325 Цивільного кодексу
України, фізичні та юридичні особи
можуть бути власниками будь-якого
майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного
кодексу України, правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу
України випливає зміст права
власності. Власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд (ч. 1 ст. 319 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до п. 3, 8, ч. 1 статті 346
Цивільного кодексу України підставою
припинення права власності є
припинення права власності на майно,
яке за законом не може належати цій
особі, а також право власності
припиняється у разі звернення
стягнення на майно за зобов'язаннями
власника.

Визначені ст. 383 Цивільного кодексу
України та ст. 150 ЖК Української РСР
права власника житлового будинку,
квартири передбачають використання
ним житла для власного проживання,
проживання членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджання своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання в право
власника можливо лише з підстав,
передбачених законом.

Судом першої інстанції було
встановлено, що громадянином ОСОБА_2
для зняття з реєстраційного обліку гр.
ОСОБА_3 було подано: заяву
встановленого зразка, свідоцтво про
придбання нерухомого майна, витяг про
державну реєстрацію права на нерухоме
майно, копію акту про передачу квартири
АДРЕСА_1 стягувачеві ОСОБА_2 в рахунок
погашення боргу.

При цьому колегія суддів погоджується
з критичним сприйняттям судом першої
інстанції твердження відповідача та
третьої особи про те, що реєстрація
права власності за новим власником є
документом, який свідчить про
припинення підстав на право
користування житловим приміщенням
позивачем в розумінні ч. 1 ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» з огляду на наступне.

Стаття 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» містить
виключний перелік підстав для зняття
особи з реєстрації місця проживання.

Таким чином, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює правовідносини, пов'язані
із зняттям з реєстрації місця
проживання, вбачається, що положення
ст. 7 цього Закону підлягають
застосуванню до усіх правовідносин,
виникнення, зміна чи припинення яких
пов'язані з юридичним фактом зняття з
реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема,
пред'явивши вимоги: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК
України; ст. 405 ЦК України).

Натомість, суду документів, які б
свідчили про настання вищезазначених
обставин, не подано.

Водночас, судом першої інстанції не
було встановлено, що третьою особою
надавались інші документи, що свідчать
про припинення права користування
жилим приміщенням позивачем, в
розумінні ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні».

Крім того, в провадженні Дніпровського
районного суду міста Києва перебуває
цивільна справа № 2604/8282/12 за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Київської
філії ДП «Укррезерв», відділу
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві, Київського міського
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна, ОСОБА_2, треті особи:
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
про визнання недійсним договору
дарування та застосування правових
наслідків недійсності та позовом
третьої особи з самостійними вимогами
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності та виселення ОСОБА_4, ОСОБА_3 з
квартири.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 23 серпня 2013 року
провадження у справі зупинено до
залучення до участі у справі
правонаступників ОСОБА_4

Таким чином, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що відповідачем було
неправомірно знято з реєстрації місця
проживання позивача, а відтак позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційних скарг
спростовуються вищевикладеним, а тому
вони задоволенню не підлягають.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Дніпровського РВ ГУ
ДМС України в м. Києві та ОСОБА_2 -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 20 вересня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.