Справа № 2а-10049/11/2670
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2013-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2013 р. м. Київ
К/9991/25984/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М., розглянувши у
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державного
підприємства «Енергоринок»

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
04.10.2011

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.03.2012

у справі № 2а-10049/11/2670

за позовом Державного
підприємства «Енергоринок»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції у м. Києві по
роботі з великими платниками податків

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Державне підприємство «Енергоринок»
(надалі - позивач, ДП «Енергоринок»)
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції у м. Києві по роботі з
великими платниками податків (надалі -
відповідач, СДПІ у м. Києві по роботі з
ВПП), у якому просило суд визнати
недійсним (нечинним) податкове
повідомлення-рішення від 04.07.2011 №
.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
04.10.2011, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.03.2012, у
задоволенні адміністративного позову
ДП «Енергоринок» відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судові рішення та
ухвалити нове, яким позов задовольнити
в повному обсязі.

Відповідач письмових заперечень на
касаційну скаргу позивача до суду не
надав.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, представниками податкового
органу проведено планову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2008 по
31.12.2010.

Під час проведення перевірки
відповідач встановив заниження
товариством податку на додану вартість
за період з 01.10.2008 по 31.12.2010 на суму 14021
грн. та завищення від'ємного значення з
податку на додану вартість на суму 1658
грн.

За результатами перевірки, 04.07.2011
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № , яким
зменшено позивачу суму бюджетного
відшкодування на 250,00 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 63,00 грн.

На підтвердження законності прийняття,
оскаржуваного податкового рішення,
податковий орган зазначив, що з
листопада 2008 року по лютий 2009 року
позивач відніс до складу податкового
кредиту вартість послуг з проживання в
готелі «Шахтар» згідно касових чеків,
виданих ТОВ «Атлант».

У березні 2010 року, травні 2010 року, липні
- грудні 2010 року позивач відніс до
складу податкового кредиту вартість
проживання у готелі «Дніпро», згідно
касових чеків, виданих ВАТ «Готель
«Дніпро».

Однак, постановою Господарського суду
Донецької області від 27.01.2011 ТОВ
«Атлант» визнано банкрутом. Рішення №
44 про анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість прийнято
10.03.2011.

Рішенням Господарського суду
Запорізької області від 25.01.2011 № 21/281/10
ВАТ «Готель «Дніпро» визнано банкрутом
та відкрито ліквідаційну процедуру.
Свідоцтво платника податків
анульовано 13.05.2010 за власним бажанням.

Відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем правомірно зменшено суму
бюджетного відшкодування позивачу.

Суд апеляційної інстанції погодився із
таким висновком суду першої інстанції,
посилаючись на те, що останній
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав. .

Відповідно до пп. 7.7.1 п. 7.1 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», чинного на час виникнення
спірних правовідносин, сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 цього
Закону, якщо у наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, має
від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту кожного
наступного податкового періоду лише в
частині суми податку фактично
сплаченої отримувачем постачальникам
товарів (послуг) та при імпорті і
включається до розрахунку бюджетного
відшкодування наступного звітного
періоду.

Згідно з пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
платник податку, який має право на
одержання бюджетного відшкодування та
прийняв рішення про повернення повної
суми бюджетного відшкодування, подає
відповідному податковому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації. При цьому платник податку в
п'ятиденний термін після подання
декларації податковому органу подає
органу Державного казначейства
України копію декларації, з відміткою
податкового органу про її прийняття,
для ведення реєстру податкових
декларацій у розрізі платників.

Підпунктом 7.7.5 п. 7.7 ст. 7 цього Закону
визначено, що протягом 30 днів,
наступних за днем отримання податкової
декларації, податковий орган проводить
документальну невиїзну перевірку
(камеральну) заявлених у ній даних. За
наявності достатніх підстав вважати,
що розрахунок суми бюджетного
відшкодування було зроблено з
порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право протягом такого ж строку
провести позапланову виїзну перевірку
(документальну) платника для
визначення достовірності нарахування
такого бюджетного відшкодування.

Відповідно до пп. 7.7.7 п. 7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» якщо за наслідками
документальної невиїзної (камеральної)
або позапланової виїзної перевірки
(документальної) податковий орган
виявляє невідповідність суми
бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, то
такий податковий орган:

б) у разі перевищення заявленої
платником податку суми бюджетного
відшкодування над сумою, визначеною
податковим органом внаслідок
проведення таких перевірок, податковий
орган надсилає платнику податку
податкове повідомлення, в якому
зазначаються сума такого перевищення
та підстави для її вирахування;

в) у разі з'ясування внаслідок
проведення таких перевірок факту, за
яким платник податку не має права на
отримання бюджетного відшкодування,
надсилає платнику податку податкове
повідомлення, в якому зазначаються
підстави відмови у наданні бюджетного
відшкодування.

При цьому, як правильно зазначили суди
попередніх інстанцій право на бюджетне
відшкодування взаємопов'язане з правом
на податковий кредит з ПДВ, оскільки
сума бюджетного відшкодування
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» підставою для нарахування
податкового кредиту без отримання
податкової накладної також є: касові
чеки, які містять суму поставлених
товарів (послуг), загальну суму
нарахованого податку (з визначенням
фіскального номера, але без визначення
податкового номера постачальника). З
метою такого нарахування загальна сума
поставлених товарів (послуг) не може
перевищувати 200 гривень за день (без
урахування податку на додану вартість).

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, первинним документом, який
підтверджує факт проживання
працівника позивача у готелі «Дніпро»
у місті Донецьку та сплати за надані
послуги є касовий чек № 0681 на загальну
суму 1500,00 грн.

Враховуючи те, що вартість проживання,
яка зазначена у касовому чеку
перевищує, визначений чинним
законодавством ліміт в 200,00 грн.,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що суди попередніх інстанцій законно
прийняли податкове
повідомлення-рішення, яким було
зменшено позивачу суму бюджетного
відшкодування на 250,00 грн. та
застосовано штрафні санкції у розмірі
63,00 грн.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
під час розгляду справи повно і
правильно встановили обставини справи,
та при ухваленні судових рішень не
допустили порушень норм матеріального
та процесуального права. Зазначена
обставина, відповідно до частини
першої статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для залишення
касаційної скарги без задоволення, а
судових рішень - без змін.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

1. Касаційну скаргу Державного
підприємства «Енергоринок» залишити
без задоволення.

2. Постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
04.10.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21.03.2012 у справі № 2а-10049/11/2670 залишити
без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)А.М. Лосєв
Судді(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна