Справа № К/9991/33653/12-С
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/33653/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області, Управління Служби безпеки
України в Харківській області про
перерахунок пенсії, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Головного
управління Пенсійного фонду України в
Харківській області на постанову
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02 червня 2008
року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2007 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Харківській області, Управління Служби
безпеки України в Харківській області
про перерахунок пенсії з розміру
грошового забезпечення за останньою
посадою перед звільненням з
урахуванням всіх надбавок.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 18 жовтня 2007
року, в задоволенні позову ОСОБА_3 було
відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02 червня 2008
року позовні вимоги ОСОБА_3 було
задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції у справі,
Головне управління Пенсійного фонду
України в Харківській області
звернулось з касаційною скаргою, в якій
просить рішення суду апеляційної
інстанції скасувати, а рішення суду
першої інстанції залишити в силі,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Позивач надав заперечення на касаційну
скаргу, в якому просив залишити
касаційну скаргу без задоволення, а
рішення суду апеляційної інстанції -
без змін, оскільки воно ухвалено
відповідно до норм матеріального права
та на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 159 КАС України
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно наказу
директора Інституту підготовки
слідчих кадрів для Служби безпеки
України у складі Національної
юридичної академії України імені
Ярослава Мудрого № 222-ос від 12
грудня 2006 року капітана ОСОБА_3,
викладача спеціальної кафедри № 3,
звільненого у відставку наказом ТВО
Голови Служби безпеки України № 1863-ос
від 04 грудня 2006 року за підпунктом «в»
п. 65 та підпунктом «б» пункту 67 (за
станом здоров'я), з урахуванням часу на
здачу справ, 12 грудня 2006 року виключено
зі списків особового складу. Вислуга
років на 12 грудня 2006 року складала 17
років 01 місяць 10 днів.

Згідно протоколу № 4464 від 13
лютого 2007 року капітану ОСОБА_3
призначена з 13 грудня 2006 року пенсія по
інвалідності першої групи з грошового
забезпечення за останні 24 місяці
військової служби.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи постанову про
задоволення позовних вимог, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що при призначенні пенсії були
порушені права позивача.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції з огляду на
наступне.

Відповідно до частини третьої статті 43
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» № 2262-ХІІ (у редакції від 1
січня 2005 року, яка діяла до 1 січня 2006
року) пенсії особам офіцерського
складу, прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам, які мають право на
пенсію за цим Законом, та членам їх
сімей обчислюються з розміру грошового
забезпечення за останньою штатною
посадою перед звільненням, враховуючи
відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
встановлених законодавством.

Пунктом 30 статті 77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» №
3235-ІУ дію вказаної норми зупинено на 2006
рік, а частинами першою та другою
статті 40 цього Закону установлено
інший порядок визначення заробітку
(грошового забезпечення) для
обчислення пенсій
військовослужбовцям.

Таким чином, на початку 2006 року
існувало дві законодавчі норми щодо
обчислення розміру пенсій при їх
призначенні колу осіб, на яких
поширюється дія Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб». Одна з цих норм містилася у
спеціальному законі, а інша - у законі
про Державний бюджет України.

Разом з тим, Законом України «Про
внесення змін до деяких законів
України з питань пенсійного
забезпечення та соціального захисту
військовослужбовців» № 3591-IV
від 4 квітня 2006 року (набрав чинності з 29
квітня 2006 року; далі - Закон № 3591-IV)
внесено зміни до Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», зокрема, змінено назву
цього Закону, зміст і редакцію окремих
статей та доповнено його новими
статтями. Так, статтю 43 викладено в
іншій редакції, хоча положення частини
третьої цієї статті залишились у тому
вигляді, що й на час звільнення
позивача з військової служби та
призначення йому пенсії.

Відповідно до статті 1-1 Закону України
«Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», яка набрала чинності 29
квітня 2005 року, законодавство про
пенсійне забезпечення осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом,
базується на Конституції України і
складається з цього Закону, Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
інших нормативно-правових актів
України, прийнятих відповідно до цих
законів; при цьому зміна умов і норм
пенсійного забезпечення названих осіб
здійснюється виключно шляхом внесення
змін до цього Закону та Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Прикінцеві положення Закону України
«Про внесення змін до деяких законів
України з питань пенсійного
забезпечення та соціального захисту
військовослужбовців» не містять
застережень щодо зупинення дії статті
1-1 та частини третьої статті 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» на 2006 рік, хоча набрання
чинності окремими його нормами,
зокрема і частиною дванадцятою статті
43, законодавець відтермінував.

Таким чином, за загальним правилом дії
норм права у часі, у зв'язку з набранням
чинності з 29 квітня 2006 року Законом
України «Про внесення змін до деяких
законів України з питань пенсійного
забезпечення та соціального захисту
військовослужбовців», яким
установлено порядок визначення
заробітку (грошового забезпечення) для
обчислення пенсій військовослужбовцям
та заборонено змінювати положення
Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» щодо умов і норм пенсійного
забезпечення зазначених у ньому осіб
іншими законами, положення пункту 30
статті 77 та частин першої, другої
статті 40 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік» втратили
чинність.

Враховуючи вищевикладене, а також
те, що постанова суду першої інстанції
скасована апеляційним судом, а в справі
ухвалено нове законне рішення, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а постанову
суду апеляційної інстанції залишити
без змін, оскільки вона прийнята з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана правильно, а
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись статтею 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області залишити без задоволення, а
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 02 червня 2008
року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: