Справа № 2а-1140/11
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
Справа №
148446/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та
Савицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м.Львові апеляційні
скарги Управління Пенсійного фонду
України в Галицькому районі м.Львова та
Сихівського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради на
постанову Сихівського районного суду
м.Львова від 06.09.2011р. в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м.Львова та Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про визнання дій
протиправними, зобов'язання провести
перерахунок та виплату пенсії і
щорічної допомоги на оздоровлення, -

В С Т А Н О В И Л А:

20.06.2011р. позивач ОСОБА_3 звернулася до
суду із адміністративним позовом, у
якому просила визнати протиправними
дії відповідачів Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м.Львова та Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради щодо проведення
неналежним чином нарахування та
здійснення перерахунку раніше
призначеної, додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю та
нарахуванні й виплаті в заниженому
розмірі щорічної допомоги на
оздоровлення, як особі, котра
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зобов'язати відповідача
Управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м.Львова, починаючи з
2007 року, провести перерахунок та
виплату державної пенсії відповідно до
ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 8 (вісім)
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до ст.50 цього
Закону в розмірі 75 (сімдесят п'ять)
відсотків від мінімальної пенсії за
віком, встановленої абз.1 ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» в
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, в
порядку, передбаченому ч.3 ст.67
зазначеного Закону; зобов'язати
відповідача Сихівський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради провести нарахування та
виплату їй щорічної грошової допомоги
на оздоровлення, виходячи з розміру 5
(п'ять) мінімальних заробітних плат,
відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали в наслідок
Чорнобильської катастрофи» з моменту
виникнення права на таку допомогу,
стягнути відповідно до ст.ст.90, 94 КАС
України витрати на правову допомогу в
розмірі 500 грн. (а.с.2-11, 33-34).

Ухвалою суду від 23.06.2011р. заявлений
позов в частині вимог за період з
01.01.2007р. по 20.12.2010р. залишено без
розгляду через пропуск строку
звернення до суду (а.с.28).

Постановою Сихівського районного суду
м.Львова від 06.09.2011р. заявлений позов
задоволено частково; визнано дії
Управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м.Львова в частині
відмови у здійсненні перерахунку та
виплати пенсії ОСОБА_3 відповідно до
ст.50, ч.4 ст.54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком,
визначеної абз.1 ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» за період з
20.12.2010р. по 22.07.2011р. протиправними;
визнано дії Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради щодо відмови ОСОБА_3 у
проведенні перерахунку та виплати
недоплаченої щорічної допомоги на
оздоровлення за 2011 рік у відповідності
до ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали в наслідок Чорнобильської
катастрофи» протиправними; зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м.Львова здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_3 пенсії
відповідно до ст.50, ч.4 ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» -
державної пенсії в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком,
визначеної абз.1 ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», починаючи з
20.12.2010р., і до 22.07.2011р. включно, з
врахуванням виплачених сум;
зобов'язано Сихівський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради провести ОСОБА_3
перерахунок та виплату щорічної
допомоги на оздоровлення за 2011 рік
відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати,
визначеного на день виплати допомоги, в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат, з врахуванням виплачених сум;
стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 витрати на правову
допомогу у розмірі 500 гривень; у
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено (а.с.46-50).

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржили відповідачі.

У поданій апеляційній скарзі
Управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м.Львова,
покликаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить постанову
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні заявленого позову
відмовити (а.с.55-56).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що положення ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» щодо
мінімального розміру пенсії за віком
не застосовуються при призначенні
пенсії за Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; також фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
здійснюється за рахунок державного
бюджету, а не ПФ України.

Окрім цього, відповідно до ст.54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
порядок обчислення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
визначається КМ України; питання
обчислення розміру пенсій по
інвалідності учасникам ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, у
відповідності до закону, регулюються
постановами уряду.

Також законодавцем не вносилися
відповідні зміни до Закону України про
Державний бюджет на 2010 рік, через що
нарахування і виплата пенсії позивачу
правомірно здійснювалися із
врахуванням вимог, передбачених
постановами КМ України № 530 від 28.05.2008р.,
№ 654 від 16.07.2008р.

У своїй апеляційній скарзі Сихівський
відділ соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради, покликаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні заявленого
позову відмовити (а.с.57-58).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим,
що при винесенні рішення судом не
враховані вимоги ст.62 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
постанови КМ України № 562 від 12.07.2005р.
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», при цьому
останньою визначені конкретні суми
щорічної допомоги на оздоровлення.

Окрім цього, положеннями Закону
України про Державний бюджет на 2011 рік
було надано право КМ України
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах в межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

При цьому, судом не було з'ясовано, чи
перераховувалися бюджетні кошти на
рахунок відповідача як розпорядника
коштів для виплати особам, потерпілим
від Чорнобильської катастрофи, для
здійснення виплати допомоги у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної
плати та не повністю визначено
правосуб'єктність відповідача, його
права та обов'язки у даній сфері
публічних правовідносин.

Заслухавши суддю-доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та
апеляційні скарги в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційні скарги не
підлягають до задоволення, з наступних
підстав.

Як достовірно встановлено судом першої
інстанції, позивач віднесений до
першої категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
являється інвалідом ІІ групи (а.с.13-16).

Позивач отримує пенсію відповідно до
ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» по ІІ групі інвалідності;
також за охоплений заявленим позовом
період позивач отримувала додаткову
пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю.

З урахуванням наведеного, позивачу в
лютому 2011 року виплачена сума щорічної
допомоги на оздоровлення за 2011 рік в
загальному розмірі 120 грн. (а.с.35).

16.05.2011р. позивач звернулася до
пенсійного органу із заявою про
проведення перерахунку пенсії
відповідно до вимог ст.ст.50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
на яку останній надав відповідь № 325/К
від 27.05.2011р. про відсутність підстав для
перерахунку пенсії в розмірах,
зазначених у зверненні позивача (а.с.18).

Також у матеріалах справи наявне
звернення позивача до органу
соціального захисту населення з
приводу перерахунку щорічної допомоги
на оздоровлення (а.с.20).

Статтею 49 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» пенсії особам, віднесеним
до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч.4 ст.54 цього Закону (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), яка визначає
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1 та у зв'язку з втратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсії для інвалідів ІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими восьми мінімальних пенсій
за віком.

Згідно зі ст.50 цього Закону особам,
віднесеним до категорії 1, зокрема
інвалідам ІІ групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.
Виплата додаткової пенсії відповідно
до ст.53 зазначеного Закону
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм
обрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком
згідно до ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Будучи інвалідом ІІ групи, учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС і віднесеним до 1
категорії осіб, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи;
позивач одержує пенсію по інвалідності
на підставі ч.4 ст.54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю, на підставі ст.50 цього Закону.

Розрахунок пенсії позивачу проведено
пенсійним органом на підставі постанов
КМ України № 530 від 28.05.2008р. та № 654 від
16.07.2008р.

Колегія суддів вважає, що при
розрахунку державної та додаткової
пенсій, передбачених ст.ст.50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, встановлений
в законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, із якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Порядок обчислення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
затверджено постановою КМ України № 523
від 30.05.1997р. Ця Постанова є чинною і її
положення стосовно критеріїв
обчислення розмірів пенсій
відповідають положенням ст.ст.50, 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Пунктом 2 постанови КМ
України № 01 від 03.01.2002р. «Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету», а
також постановами КМ України № 530 від
28.05.2008р. та № 654 від 16.07.2008р. всупереч
положень ст.ст.50, 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» КМ України
установив розміри сум, з яких
проводиться розрахунок пенсій, при
тому що ці суми не відповідають
розмірам мінімальної пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами, вирішуючи даний
спір колегія суддів, враховуючи вимоги
Законів України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», прийшла до
обґрунтованого висновку, що при
розрахунку державної та додаткової
пенсій, передбачених ст.ст.50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, встановлений
в законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, із якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) до обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого ч.1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

З урахуванням наведеного, позивач
має право на призначення пенсії в
розмірі, не нижчому восьми мінімальних
пенсій за віком, та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

На переконання колегії суддів, новий
мінімальний розмір пенсії за віком
залежить від нового розміру
прожиткового мінімуму; оскільки
позивачеві слід визначати пенсію,
виходячи з мінімальної пенсії за віком,
яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії
позивачеві повинен проводитися,
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Наведені висновки відповідають
вимогам ч.3 ст.67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», яка
передбачає, що у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до ст.54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

За таких обставин відмова пенсійного
органу у проведенні наведеного
перерахунку у разі встановлення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, є протиправною.

Таким чином, пенсійний орган
зобов'язаний був виплатити позивачу
державну пенсію та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно
до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи із розміру
мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Водночас, нормами п.7 ч.1 Закону
України від 14.06.2011р. «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» Прикінцеві
положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
доповнено пунктом 4, яким установлено,
що у 2011 році норми і положення ст.ст.39, 50,
51, 52, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених КМ України,
виходячи з наявного фінансового
ресурсу бюджету Пенсійного фонду
України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано КМ України.

Вирішуючи питання про те, яка з
однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню для
вирішення спорів зазначеної категорії,
судам необхідно надавати перевагу тій
із них, що прийнята пізніше. У цих
правовідносинах така норма міститься у
Законі України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік».

На виконання вимог цього Закону КМ
України прийнято постанову № 745 від
06.07.2011р. «Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету», яка
набрала чинності 23.07.2011р.

Таким чином, до набрання чинності
зазначеною постановою КМ України,
тобто до 23.07.2011р., застосуванню
підлягають норми ст.ст.39, 50, 51, 52, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Таким чином, відповідач
Управління Пенсійного фонду України в
Галицькому районі м.Львова
зобов'язаний був виплатити позивачу
державну пенсію та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно
до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», починаючи з 20.12.2010р. (із
врахуванням шестимісячного строку
звернення до суду, передбаченого ст.99
КАС України), по 22.07.2011р., виходячи із
розміру мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до абзацу другого ч.4 ст.48
Закону України № 796-ХІІ від 28.02.1991р. «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали від Чорнобильської
катастрофи» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) щорічна допомога на
оздоровлення виплачується інвалідам І
та ІІ групи в розмірі п'яти мінімальних
заробітних плат.

Згідно ст.71 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» дія положень цього Закону
не може призупинятися іншими законами,
крім законів про внесення змін до цього
Закону.

Також чинним законодавством в 2011 році
(на момент проведення виплати вказаної
допомоги) не встановлювались обмеження
щодо застосування розмірів заробітної
плати, зокрема, для реалізації положень
ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»

Додатково колегія суддів враховує, що
ст.3 Конституції України встановлено,
що людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Постановою КМ України № 836 від 26.07.1996р.,
якою керувався відповідач при виплаті
позивачу допомоги, встановлені
конкретні розміри виплат у визначеній
сумі, що суперечить вимогам Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Цим Законом встановлено розмір таких
виплат як кратну величину стосовно
розміру мінімальної заробітної плати
на час виплати.

З моменту прийняття вказаної постанови
КМ України встановлені нею розміри
виплат залишились незмінними, в той час
як Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір
мінімальної заробітної плати.

Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначено вказані виплати
в кратному розмірі від мінімальної
заробітної плати в Україні. Даним
Законом (ст.ст.62 та 67) КМ України надано
право проводити лише роз'яснення
порядку застосування цього Закону,
яким, зокрема, є постанова КМ України №
987 від 20.06.2000р. «Про затвердження
Порядку використання коштів Фонду для
здійснення заходів щодо ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи
та соціального захисту населення», та
підвищувати розміри доплат, пенсій і
компенсацій, передбачених цим Законом,
відповідно до зміни індексу вартості
життя і зростання мінімальної
заробітної плати, але не зменшувати їх
та встановлювати у твердій сумі, що не
відповідає Закону.

Іншими законами в 2011 році (на момент
проведення виплати спірної допомоги)
КМ України також не надавалось право на
зменшення гарантованих державою
виплат, а лише надано право здійснювати
застосування норм, в яких для
розрахунків застосовується мінімальна
заробітна плата, виходячи з реальних
можливостей видаткової частини
державного бюджету.

Слід зазначити, що згідно із ст.8 КАС
України суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого, зокрема,
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

Таким чином, заявлені вимоги в частині
зобов'язання провести перерахунок та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення за 2011 рік є підставними і
підлягають задоволенню.

Доводи апелянтів в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до переконливого висновку
про те, що заявлений позов підлягає до
часткового задоволення з
вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційні скарги на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в Галицькому
районі м.Львова та Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову Сихівського
районного суду м.Львова від 06.09.2011р. в
адміністративній справі № 2а-1140/11/1319
залишити без задоволення, а згадану
постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В.Костів

Н.В.Савицька