Справа № К/9991/28201/11-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/28201/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівГончар Л.Я. Мороз Л.Л.
провівши у касаційному порядку
попередній розгляд адміністративної
справи за позовом Тернопільського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
Тернопільське ОВФСЗІ)до Повного
товариства "Максима" (далі - ПТ "Максима")
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за касаційною скаргою Тернопільського
ОВФСЗІ на постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22 березня 2011 року

в с т а н о в и л а :

У червні 2009 року Тернопільське ОВФСЗІ у
Тернопільському окружному
адміністративному суді пред'явило
позов до ПТ "Максима" про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій.

В обґрунтування позовних вимог
зазначило, що підприємством ПТ
"Максима" у 2008 році не виконано
встановлених чинним законодавством
вимог щодо нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів, зокрема,
із створення 1 робочого місця з
працевлаштування інваліда, внаслідок
чого йому були нараховані
адміністративно-господарські санкції
за не створення робочого місця для
забезпечення працевлаштування
інваліда у 2008 році у сумі 6692,00 грн. В
добровільному порядку сума
заборгованості відповідачем не
сплачена.

Просило стягнути з відповідача
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2008 році в
сумі 6692,00 грн. та пеню за порушення
встановлених законодавством термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій у розмірі 187,38 грн.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 03 серпня 2009
року позов задоволено.

Стягнуто з ПТ "Максима" на користь
Тернопільського ОВФСЗІ 6692,00 грн.
адміністративно-господарських санкцій
та 187, 38 грн. пені.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 22 березня
2011 року апеляційну скаргу ПТ "Максима"
задоволено.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 03 серпня 2009
року скасовано.

Прийнято нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, Тернопільське
ОВФСЗІ подало касаційну скаргу.
Посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення апеляційної інстанції
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
Тернопільського ОВФСЗІ не підлягає
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що незважаючи на те, що
кількість працюючих у відповідача
інвалідів не відповідала нормативу,
встановленому статтею 19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні", ПТ "Максима" були
здійснені всі необхідні дії для
працевлаштування інвалідів, а саме,
створені місця для працевлаштування
інвалідів. Крім того, до центру
зайнятості щомісячно подавалися звіти
форми 3-ПН про наявність вільних
робочих місць для інвалідів.

Колегія суддів вважає, що така правова
позиція суду апеляційної інстанції є
правильною з огляду на таке.

Згідно із статтею 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" (у редакції до 18
березня 2006 року) працевлаштування
інвалідів здійснюється центральним
органом виконавчої влади з питань
праці та соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом України від 23 лютого 2006 року №
3483-ІV зазначену статтю було викладено в
іншій редакції, а Закон України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" доповнено статтею
18-1, за змістом якої пошук підходящої
роботи для інваліда здійснює державна
служба зайнятості.

Відповідно до статті 19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" для підприємств,
установ і організацій, незалежно від
форми власності і господарювання
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі 4-ох відсотків від
загальної чисельності працюючих, а
якщо працює від 8 до 25 чоловік - у
кількості 1 робочого місця.

Частинами першою, другою, третьою
статті 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" передбачено, що підприємства
(об'єднання), установи і організації,
крім тих, що повністю утримуються за
рахунок коштів державного або
місцевого бюджетів, незалежно від
форми власності і господарювання, де
кількість працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим частиною першою статті 19
цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
відповідному підприємстві (в
об'єднані), в установі, організації за
кожне робоче місце, незайняте
інвалідом.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється, виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України.

Відповідно до частини першої статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

У частині другій наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема за
порушення правил господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Отже, до обов'язків роботодавців
стосовно забезпечення прав інвалідів
на працевлаштування, крім створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, відноситься також надання
державній службі зайнятості
інформації, необхідної для організації
працевлаштування інвалідів.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що відповідачем за кожний
місяць 2008 року до Тернопільського
ОВФСЗІ подавалися звіти за формою №
3-ПН про наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів. Також про
наявність вакантних посад
підприємство постійно інформувало й
центр зайнятості, але останнім
інваліди для працевлаштування на
підприємство відповідача не
направлялися.

За таких обставин, у зв'язку з
відсутністю складу правопорушення на
нього не може бути покладена
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування та відсутність в
населеному пункті за місцем його
знаходження інвалідів, які бажають
працевлаштуватися.

Судове рішення є законним і
обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги не містять у
собі посилань на наявність порушень
чинного законодавства, які є
підставами для висновку про те, що
судом неправильно застосовані норми
матеріального чи процесуального права
і що призвело або могло призвести до
ухвалення незаконного та
необґрунтованого судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
зміни, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Оскільки судом апеляційної інстанції
не допущено порушень норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні оскаржуваного судового
рішення, підстав для його скасування чи
зміни немає.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 220-1, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Тернопільського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 22 березня 2011 року в
адміністративній справі за позовом
Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Повного товариства "Максима" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
- без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Гончар Л.Я.

Мороз Л.Л.