Справа № 2а-1820/09/1970
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року м.
Київ К/9991/68493/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г., розглянувши у порядку
попереднього розгляду за наявними у
справі матеріалами касаційну скаргу
Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2012 року у справі за позовом
Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Аско"
про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,-

в с т а н о в и л а:

Тернопільське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулося в суд з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Аско"
про стягнення 109 576,32 грн.
адміністративно-господарських санкцій
та пені в розмірі 2 735,14 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідачем не виконано нормативу для
працевлаштування інвалідів, у зв'язку з
чим до нього підлягають застосуванню
адміністративно-господарські санкції.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 24 липня 2009
року позовні вимоги задоволено,
стягнуто з відповідача 109 576,32 грн.
адміністративно-господарських санкцій
та пеню в розмірі 2 735,14 грн.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2012 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, Тернопільське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій,
середньооблікова кількість штатних
працівників відповідача в 2008 році
складала 68 осіб.

При цьому на товаристві з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Аско"
працювало лише два інваліда, один з них
неповний рік, що є порушенням
встановленого законодавством
нормативу для працевлаштування
інвалідів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач не здійснив передбачених
чинним законодавством заходів щодо
створення умов для працевлаштування
двох осіб-інвалідів, а відтак
зобов'язаний сплатити
адміністративно-господарські санкції
та пеню за прострочення їх сплати.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що відповідач
не мав реальної можливості виконати
норматив працевлаштування інвалідів,
хоча і намагався виконати його, надаючи
до центру зайнятості відповідні звіти.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" для фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Виконанням нормативу робочих місць,
вважається працевлаштування фізичною
особою, яка використовує найману працю,
інвалідів, для яких це місце роботи є
основним.

Відповідно до статті 20 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати, за
кожне робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Разом з тим,
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця є
заходом впливу до правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення. Такі санкції
не можуть застосовуватися у разі
відсутності необхідної кількості
працевлаштованих інвалідів, якщо при
цьому суб'єкт господарювання вжив усіх
передбачених законом заходів для
працевлаштування останніх, тобто коли
у його діях відсутній склад
правопорушення.

Відповідно до статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає, зокрема за порушення
правил здійснення господарської
діяльності, якщо не доведе, що ним вжито
усіх залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що звітами, які щомісяця
подавались в Гусятинський районний
центр зайнятості підтверджується той
факт, що відповідач у встановленому
чинним законодавством порядку
інформував державні органи, які
займаються працевлаштуванням, про
створення робочих місць інвалідів і
можливість їх працевлаштування при
направленні таких.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції щодо
відсутності підстав для задоволення
позову.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом
апеляційної інстанцій винесене
законне і обґрунтоване рішення,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Тернопільського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
відхилити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-240 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
(підписи)