Справа № 826/10946/13-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2013-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2013 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі:
Бойку А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс» на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 16 вересня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс» до
Київської міжрегіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України,
Головного управління Державної
казначейської служби України в м. Києві
про визнання протиправним та
скасування рішення, стягнення надміру
сплачених коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України, Головного
управління Державної казначейської
служби України в м. Києві про визнання
протиправним та скасування рішення,
стягнення надміру сплачених коштів.
Свої вимоги обгрунтовує тим, що спірне
рішення є необґрунтованим, прийнято
без належного правового обґрунтування,
а подані позивачем документи були
достатніми підставами для митного
оформлення товару за першим методом,
відтак рішення про коригування митної
вартості підлягає скасуванню, а
надміру сплачені кошти - стягненню на
користь позивача.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
вересня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням Товариство з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нову
постанову про задоволення даного
позову.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а постанова суду
- скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що в рамках
зовнішньоекономічного контракту № SEL 11
від 17.03.2011 року, укладеного між
позивачем та компанією «Ningbo Jangbeei Elex IМР.
& EХР CО. LTD» на територію України був
ввезений вантаж - світлотехнічна
продукція.

Позивачем було заявлено до митного
оформлення товар - світлотехнічна
продукція, за вантажно-митною
декларацією № /2013/057388 та надано
супровідні документи, що були вказані у
графі 44 ВМД.

Під час митного оформлення товару
відповідачем встановлено, що у наданих
документах заявлено неповні відомості
про митну вартість товарів, а саме:
декларантом не повідомлено інформацію,
зазначену у товарному каталозі, що
світильники виготовлено з
алюмінієвого сплаву (т.4); у товарному
каталозі, наданому декларантом,
відсутня інформація щодо товару № 9
електронної митної декларації; у
висновку експертної організації
експертом не вказано аналіз цінової
політики яких саме виробників подібної
продукції ним проведено, та не вказує
які саме сайти мережі інтернет
аналізувались, що не дає змогу
перевірити інформацію та співставити
вартість вказаного товару з вартостями
подібних (аналогічних) товарів інших
виробників; на момент виставлення
рахунку про перевезення, контрактом
про перевезення від 08.01.2013 року № 08/01/2013
передбачено, що оплата за послуги
транспортування повинна здійснюватись
на протязі 5 днів, однак, для
підтвердження складових митної
вартості документи щодо оплати за
транспортування не подавались.

31.05.2013 року відповідачем прийнято
рішення про коригування митної
вартості товарів від 31.05.2013 року №
100250000/2013/6000799/2 за резервним методом
відповідно до ст. 64 Митного кодексу
України.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
відповідача, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача є
необгрунтованими, а тому не підлягають
задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його необгрунтованим з огляду
на наступне.

Митна справа в Україні регулюється
Митним кодексом України.

Статтею 7 Митного кодексу України
визначено, що державну митну справу
становлять встановлені порядок і умови
переміщення товарів через митний
кордон України, їх митний контроль та
митне оформлення, застосування
механізмів тарифного і нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності, справляння митних
платежів, ведення митної статистики,
обмін митною інформацією, ведення
Української класифікації товарів
зовнішньоекономічної діяльності,
здійснення відповідно до закону
державного контролю нехарчової
продукції при її ввезенні на митну
територію України, запобігання та
протидія контрабанді, боротьба з
порушеннями митних правил, організація
і забезпечення діяльності митних
органів та інші заходи, спрямовані на
реалізацію державної політики у сфері
державної митної справи. Державна
митна справа здійснюється з
додержанням прийнятих у міжнародній
практиці форм декларування товарів,
методів визначення митної вартості
товарів, систем класифікації та
кодування товарів та системи митної
статистики, інших загальновизнаних у
світі норм і стандартів. Правове
регулювання митної вартості товарів та
методів її визначення здійснюється
розділом ІІІ Митного кодексу України.

Відповідно до ст. ст. 49-50 Митного
кодексу України митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються для: 1) нарахування
митних платежів; 2) застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; 3) ведення митної статистики; 4)
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки.

Частиною 2 ст. 51 Митного кодексу України
встановлено, що митна вартість товарів,
що ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, визначається відповідно до
глави 9 «Методи визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, та порядок їх
застосування» Митного кодексу України.

За правилами ч. 2 ст. 52 Митного кодексу
України декларант або уповноважена ним
особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані: 1) заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом; 2)
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; 3) нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації.

Відповідно до частин 1-3 ст. 53 Митного
кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Статті 259 - 273 Митного Кодексу України є
єдиним джерелом, що містять норми для
визначення митної вартості товарів,
тільки на підставі і у відповідності з
цими нормами здійснюється визначення
митної вартості товарів за всіма
методами її визначення, в тому числі
коригування митної вартості;
здійснюється встановлення наявності
або відсутності тих умов, які роблять
можливим або неможливим застосування
того або іншого методу визначення
митної вартості; встановлюються
правила черговості застосування
різних методів;

На думку колегії суддів, Київською
міжрегіональною митницею Міністерства
доходів і зборів України не в повній;
відповідності з вимогами статті 3
Митного Кодексу України, та статей 259 -
273 Митного Кодексу України де містяться
наведені правила застосував ці правила
при визначенні митної вартості товару.

Щодо визначення митної вартості
товарів мова йде, в першу чергу, про
Угоду про застосування статті VII
Генеральної угоди по тарифах і
торгівлі 1994 року (СОТ, Уругвайський
раунд багатобічних торгових
переговорів, 15.04.94 р.), так званий кодекс
про митну вартість.

Визначення митної вартості - це
сукупність дій щодо встановлення саме
кількісного значення вартості
імпортованого товару з метою митного
обкладення. Регламентується тільки
нормами статей 267-273 МК України.

Декларування митної вартості - це
сукупність дій щодо заявления
декларантом митному органу вже
визначеної митної вартості
імпортованого товару. Регламентується
нормами ст. 262 МК України та іншими
підзаконними нормативно-правовими
актами, включаючи накази Держмитслужби
України, основний із яких - Порядок
декларування митної вартості товарів,
які перемішуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затверджений
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1766 від 20.12.2006 року.

Колегія суддів зауважує, що судом
першої інстанції не були враховані
умови застосування митним органом не
послідовно кожного методу, а одразу
шостого методу. Митний орган,
витребувавши у позивача додаткові
документи, чітко не зазначив які саме
потрібно надати документи і які самі
вони повинні підтвердити розбіжності.

Колегією суддів встановлено, що
позивач надав усі документи, які
передбачені ст. 53 МК України, та усі
витребувані додаткові документи.

Також колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції не звернув уваги
на п. 2 Постанови Кабінету Міністрів
України від 09.04.2008, № 339 "Про
затвердження порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості, за змістом якого
контроль за правильністю визначення
митної вартості товарів під час
проведення операцій їх митного
контролю і митного оформлення
здійснюється митним органом шляхом,
зокрема, проведення перевірки
документів, поданих для підтвердження
заявленої митної вартості товарів, і
відомостей, що необхідні для
здійснення митного контролю, згідно з
Порядком декларування митної вартості
товарів, які перемішуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006 року
№ 1766».

Перелік документів, вказаний у
постанові Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 2006 року № 1766, та додатково
витребуваний митним органом висновок
експертної організації документів
були позивачем надані у повному обсязі.

Також судом першої інстанції не
прийнято до уваги той факт що митним
органом не було виконано вимоги п. 4.7
вказаної постанови де передбачено, що
для здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів після завершення
операцій їх митного контролю, митного
оформлення та пропуску через митний
кордон України, митний орган повинен
був під час здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів після завершення
операцій їх митного контролю, митного
оформлення та пропуску через митний
кордон України звернутися до
декларанта з обґрунтованим запитом
стосовно надання в письмовій формі
додаткової інформації, необхідної для
підтвердження заявленої митної
вартості таких товарів. У запиті
зазначаються питання, на які
декларантові пропонується надати
обґрунтовану відповідь.

Факт ненадання митним органом
обґрунтованого запиту про надання
позивачем обґрунтованої відповіді та
непоставлення конкретних питань
свідчить про те, що наданих позивачем
документів було достатньо для
застосування першого методу.

Також колегія суддів вважає. що судом
першої інстанції було дано неправильне
тлумачення доказів, довідки
торгової-промислової палати з огляду
на наступне.

Статтею 266 Митного Кодексу України
передбачено, що основним метод
визначення митної вартості товарів - це
метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору щодо товарів,
які імпортуються (вартість операції).

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Митного Кодексу
України порядок та умови декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, встановлюються Кабінетом
Міністрів України, а порядок вівнення
декларацій митної вартості -
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Пунктом 7 Порядку декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.12.2006 року № 1766,
визначено, що для підтвердження
заявлених відомостей про митну
вартість товарів декларант
зобов'язаний додати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) і додатки до нього;
рахунок-фактуру (інвойс) або
рахунок-проформу; банківські платіжні
документи (якщо рахунок сплачено), а
також інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Колегією суддів встановлено, що
вичерпний перелік документів
позивачем був своєчасно наданий.

Відповідно до п. 11 Порядку для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
повинен подати додаткові документи.
Для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваних товарів можуть подаватися:
договір з третіми особами, що
пов'язаний з договором (контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; рахунки про сплату
комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс - листи) фірми - виробника товару;
калькуляція фірми - виробника товару;
копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем, -
копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; сертифікат про
походження товару; відомості про
якісні характеристики товару;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

Із змісту вказаної норми вбачається, що
вона не зобов'язує позивача надати
повний перелік документів відповідно
до п. 11 Порядку. При цьому саме
формулювання вказаної норми - "можуть
подаватися" - вказує на те, що
витребовуваня таких документів може
мати місце у випадку наявності
обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей.

Разом із тим, витребувавши практично
весь перелік документів, передбачених
п. 11 Порядку, митний орган не зазначив,
які саме обставини ці документи
повинні підтвердити.

З огляду на зазначене колегія суддів
вважає, що спірні висновки митного
органу не є переконливими, оскільки
ціна товару не є сталою величиною та
залежить від різних процесів на ринку
товару, а тому рішення про митне
оформлення не може базуватися виключно
на інформації ЄАІС ДМСУ, оскільки таке
рішення повинно базуватися на оцінці
інших наданих доказів у сукупності.

Пунктом б ч. 4 Положення про
Міністерство економіки України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 777 від 26 травня 2007
року, встановлено, що Міністерство
економіки України здійснює контроль за
додержанням суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності вимог
національного законодавства та
положень міжнародних договорів
України; аналізує стан розрахунків за
зовнішньоекономічними операціями та
розробляє пропозиції щодо
вдосконалення механізму проведення
зазначених розрахунків і порядку
контролю за ними.

Таким чином, довідка
Торгово-промислової палати є належним
доказом, що підтверджує правомірність
заявленої позивачем ціни та того, що
ціни належать до категорії спеціальних
цін, які діють між дилерськими
компаніями.

Згідно листа, комітету ВР України з
питань фінансів і банківської
діяльності, від 02.04.2004 року № 06-10/10-392
"Щодо застосування окремих положень
чинного законодавства з питань
визначення митної вартості товарів при
їх митному оформленні" пунктом 7
частини третьої та частиною четвертою
статті 267 Митного кодексу України
визначені особливості застосування
методу за ціною угоди у випадку, коли
учасники угоди (експортер та імпортер)
є взаємозалежними особами. При цьому
слід мати на увазі, що наявність
залежності між експортером та
імпортером сама по собі не може бути
підставою для відмови у митному
оформленні товарів за заявленою митною
вартістю, визначеною за ціною угоди, чи
витребування у зв'язку з цим додаткових
документів від декларанта якщо ціна на
товари близька до ціни на ідентичні чи
подібні товари і у митного органу немає
обґрунтованих сумнівів щодо
достовірності представлених
декларантом відомостей та документів.

Отже, неправильне тлумачення судом
першої інстанції письмового доказу -
довідки Торгово-промислової палати
послужило підставою для винесення
необгрунтованого рішення судом першої
інстанції.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає неправильним висновок
суду першої інстанції про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

За вказаних обставин колегія суддів
вважає доводи апеляційної скарги
обґрунтованими, а тому вона є такою, що
підлягає задоволенню.

Зі змісту ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Проаналізувавши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції невірно надана правова
оцінка обставинам справи, оскаржуване
судове рішення постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 211, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И
Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Софіт-Люкс" - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 16 вересня 2013 року -
скасувати та ухвалити нову, якою
адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Софіт-Люкс" до Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України, Головного
управління Державної казначейської
служби України в м. Києві про визнання
протиправним та скасування рішення,
стягнення надміру сплачених коштів
задовольнити.

Скасувати рішення Київської
міжрегіональної митниці Міністерства
доходів і зборів України про
визначення митної вартості товарів від
31.05.2013 року № 100250000/2013/6000799/2.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Софіт-Люкс" надмірно
сплачених коштів у розмірі 10840,04 грн., з
яких державне мито 3078,57 грн. та ПДВ 7761,47
грн.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Головуючий суддя

Мельничук В.П.

Судді:

Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.