Справа № К/9991/12226/12-С
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/12226/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом Севастопольського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до ВАТ "Енергетична компанія
"Севастопольенерго" про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, пені за касаційною скаргою
Севастопольського міського відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Севастополь від 11 грудня 2009
року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 26 січня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2009 року позивач звернувся в
суд із позовом до ВАТ "Енергетична
компанія "Севастопольенерго" про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
за недотримання нормативу робочих
місць по кількості працюючих інвалідів
за 2008 рік та пені за порушення терміну
сплати.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь від 11 грудня 2009 року
відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, позивач звернувся зі
скаргою до суду апеляційної інстанції
щодо скасування зазначеного вище
рішення.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 26 січня 2012 року апеляційну скаргу
позивача залишено без задоволення,
постанову суду першої інстанції
залишено без змін.

Не погоджуючись із постановою суду
першої та ухвалою суду апеляційної
інстанцій, позивач звернувся із
касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення,
ухваливши постанову суду постанову,
якою позов задовольнити, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що в 2008 році на
підприємстві відповідача фактично
було працевлаштоване 1 і інвалідів (а. с.
5). Разом з тим, у виконання вимог статті
18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» відповідач надавав до
Севастопольського міського центру
зайнятості звіти про наявність
вакансій станом на: 02.01.2008 року, 01.02.2008
року, 16.04.2008 року, 19.05.2008 року, 31.05.2008 року,
01.08.2008 року, 03.11.2008 року, 01.12.2008 року, в
яких зазначалися наявні вакансії для
працевлаштування інвалідів (а. с. 26-34). З
листів до Севастопольського міського
центру зайнятості від 05.03.2008 року за
вих.. №3104/0/2-08, від 02.07.2008 року за вих..
№9372/0/2-08, від 02.09.2008 року за вих.. №12415/0/2-08
вбачається, що відповідач звертався з
проханням вважати «Звіти про наявність
вакансій» за формою №3-ПН станом на
01.02.2008 року, 31.05.2008 року, 01.08.2008 року
дійсними на 01.03.2008 року, 01.07.2008 року,
01.09.2008 року, 01.10.2008 року відповідно у
зв'язку з відсутністю нових вакансій
для працевлаштування інвалідів.

Згідно ст. 18 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», що підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Також, статтею 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», передбачено, що
працевлаштування інвалідів
здійснюється центральним органом
виконавчої влади з питань праці та
соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Підприємства, установи і організації,
які використовують працю інвалідів,
зобов'язані створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Згідно ст.20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Статтею19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не - може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно листа Севастопольського
міського центру зайнятості від 27.10.2009
року №4290/03 в період з 01.01.2008 року по
31.12.2008 року інваліди для
працевлаштування на підприємство
відповідача не направлялись у зв'язку з
відсутністю бажаючих, а також з
урахуванням нозології та рекомендацій
МСЕК (а. с. 54).

Таким чином, суд, ухвалюючи рішення,
виходив з того, що відповідачем було
виконано вимоги чинного законодавства
України щодо створення робочих місць
для працевлаштування інвалідів та
інформування відповідного центру
зайнятості з метою їх
працевлаштування, а тому суд прийшов до
висновку, що в діях відповідача
відсутня вина у не працевлаштуванні
інвалідів на створене ним робоче місць
для інвалідів, наявність якого є
обов'язковою умовою накладення на
відповідача штрафних санкцій,
передбачених ст. 20 Закону, в зв'язку з
чим позовні вимоги про стягнення з
відповідача штрафних санкцій та пені є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, постанова суду
першої та ухвала суду апеляційної
інстанцій відповідають обставинам
справи наданим доказам та нормам
процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Севастопольського
міського відділення Фонду соціального
захисту інвалідів залишити без
задоволення, постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополь від 11 грудня 2009 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 26 січня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді