Справа № 9101/23603/2011
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2013-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"10" квітня 2013 р.справа № 2а-8943/10/0470

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Туркіної Л.П.

суддів: Шлай А.В.
Проценко О.А.

за участю секретаря судового
засідання: Песенко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів

на постанову : Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
08.12.2010 р. у справі № 2а-8943/10/0470

за позовом: Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів

до: Публічного акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Дніпрообленерго"

про: стягнення
адміністративно-господарськиї санкцій
та пені ,

Встановив:

У липні 2010 року Дніпропетровське
обласне відділення фонду соціального
захисту інвалідів звернулося до
адміністративного суду з позовною
заявою до Енергопостачальної компанії
«Дніпрообленерго» (далі відповідач), в
якій просило стягнути з відповідача на
користь позивача
адміністративно-господарські санкції
у розмірі 3522097,56 грн. та пеню за
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 100379,85 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 08
грудня 2010 року у задоволені позову
відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано посиланням
на відсутність вини підприємства у
невиконанні нормативу створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів.

Не погодившись із постановою
суду першої інстанції, позивач
звернувся із апеляційною скаргою, у
якій просить скасувати постанову суду
та прийняти нову, якою позов
задовольнити.

На думку позивача, аналіз ст. ст. 19, 20
Закону «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» (далі
- закон № 875-XII) дає підстави вважати, що
сплата адміністративно - господарських
санкцій за невиконання нормативу
працевлаштування інвалідів повинна
здійснюватись суб'єктом
господарювання незалежно від
наявності або відсутності вини
підприємства у невиконанні нормативу.

У відповідача відсутні докази, які б
підтверджували виконання ним вимог ст.
19 - 20 Закону України „Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні". Оскільки норматив по
працевлаштуванню інвалідів в 2009 році
ВАТ "Енергопостачальна компанія
"Дніпрообленерго" не був виконаний,
від сплати адміністративно -
господарських санкцій дане
підприємство не звільняється.

Відповідач проти апеляційної скарги
заперечив. У запереченнях на
апеляційну скаргу вказав наступне.

Відповідно до ст.18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
України.

Згідно п.п.11,12 «Положення про Фонд
соціального захисту інвалідів»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2002р. №1434,
місцеві органи соціального захисту
населення: виявляють інвалідів, які
бажають працювати і спроможні
реалізувати свої здібності та
можливості на підставі індивідуальних
програм реабілітації; щомісячно
надсилають службі зайнятості заявки на
навчання інвалідів; ведуть банк даних
про інвалідів, які працюють і бажають
працювати.

На протязі 2009 року відповідач подавав
до Бабушкінського районного центру
зайнятості звіти про наявність вільних
робочих місць за формою 3-ПН, в яких були
заявлені вакантні посади для
працівників, яким встановлено
інвалідність. Звіти за формою
державної статистичної звітності №
3-ПН містять вичерпну інформацію про
наявність на підприємстві вільних
робочих місць для працевлаштування
інвалідів протягом звітного періоду.

Окрім того, відповідач у 2009 році
звертався до всіх центрів зайнятості
по Дніпропетровській області, в яких
розташовані структурні підрозділи
відповідача, та до всіх районних
центрів зайнятості м.Дніпропетровська
та повідомляв про можливість прийняти
на роботу інвалідів із зазначенням їх
кількості та просив направляти на
працевлаштування. Отже, відповідач
виконував вимоги законодавства та
вживав необхідні заходи з метою
уникнення правопорушення у сфері
соціального захисту інвалідів.
Застосування судом норм ст.218 ГК
відповідач вважає законним та
обґрунтованим.

До суду надійшло клопотання Публічного
акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Дніпрообленерго" щодо зміни назви
відповідача, у зв'язку із внесенням
відповідних змін до реєстру.
Клопотання задоволено судом. Виходячи
з викладеного .відповаідачем у справі
є Публічне акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Дніпрообленерго."

У судовому засіданні представник
відповідача доводи, викладені у
запереченнях на апеляційну скаргу,
підтримав, просив рішення суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Представник позивача до суду не
прибув, про час та місце судового
засідання позивач повідомлений
належним чином.

Заслухавши представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» (далі Закон
№875-ХІІ) для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до ст. 20 Закону №875-ХІІ
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації за кожне робоче місце,
призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом.

Як свідчать матеріали справи, 01.02.2010 р.
відповідач подав позивачу Звіт про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів за 2009 рік, згідно якого у
відповідача працює 238 інвалідів, тоді
як повинні працювати 325 осіб.

Сума адміністративно-господарських
санкції за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів складає 3522097,56 грн.

Таким чином, матеріали справи
підтверджують факт невиконання
відповідачем нормативу
працевлаштування інвалідів та
обґрунтованість розрахунку суми
адміністративно-господарських
санкцій, здійсненого позивачем.

Однак, загальні принципи застосування
відповідальності за правопорушення у
сфері господарської діяльності
визначені у Господарському кодексі
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України
підставою для господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою названої статті
встановлено, зокрема, що учасник
господарських відносин відповідає за
невиконання або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Закон України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в
Україні"покладає на підприємство
обов'язок створити (пристосувати),
атестувати належним чином робочі місця
для працевлаштування інвалідів та
повідомити про це органи перелічені в
ч.1 ст. 18 Закону, а ті в свою чергу
зобов'язані направити підприємству на
працевлаштування інвалідів, а тому суд
вважає, що на підприємства покладено
обов'язок по забезпеченню певної
кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а не
обов'язок їх безпосереднього
працевлаштування.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджено письмовими доказами,
відповідач протягом 2009 року інформував
Пятихатський районний центр
зайнятості, Криворізький районний
центр зайнятості, Софіївський районний
центр зайнятості, Широківський
районний центр зайнятості, Межівський
районний центр зайнятості,
Синельниківський районний центр
зайнятості, Дніпропетровський
районний центр зайнятості м.
Дніпропетровська, Покровський
районний центр зайнятості
Дніпропетровської області,
Павлоградський міськрайонний центр
зайнятості Дніпропетровської області,
Магдалинівський районний центр
зайнятості Дніпропетровської області,
Новомосковський міськрайонний центр
зайнятості Дніпропетровської області,
Петропавлівський районний центр
зайнятості Дніпропетровської області,
Криворізький районний центр
зайнятості Дніпропетровської області,
Дніпродзержинський міський центр
зайнятості Дніпропетровської області,
Самарський районний центр зайнятості
м. Дніпропетровська, Кіровський
районний центр зайнятості м.
Дніпропетровська, Бабушкінський
районний центр зайнятості м.
Дніпропетровська, Жовтневий районний
центр зайнятості м. Дніпропетровська,
Індустріальний районний центр
зайнятості м. Дніпропетровська,
Криничанський районний центр
зайнятості Дніпропетровської області,
Петриківський районний центр
зайнятості Дніпропетровської області,
Нікопольський міськрайонний центр
зайнятості Дніпропетровської області,
Амур-Нижньодніпровський районний
центр зайнятості м. Дніпропетровська,
Ленінський районний центр зайнятості
м. Дніпропетровська,
Крисногвардійський районний центр
зайнятості м. Дніпропетровська,
Вехньодніпровський районний центр
зайнятості Дніпропетровської області,
Апостолівський районний центр
зайнятості Дніпропетровської області,
Центрально-Міський районний центр
зайнятості Дніпропетровської області,
Васильківський районний центр
зайнятості Дніпропетровської області,
Царичанський районний центр
зайнятості Дніпропетровської області,
Солонянський районний центр
зайнятості Дніпропетровської області
про наявність вакантних місць для
працевлаштування інвалідів шляхом
щомісячного надання звітів за формою N
3-ПН про можливість працевлаштування
інвалідів у необхідній кількості.

Відповідачем направлялись листи до
центрів зайнятості про можливість
влаштування інвалідів.

Відповідач самостійно розміщував в
засобах масової інформації оголошення
про наявність вакантних робочих місць
для працевлаштування інвалідів, які
бажають працювати в
Енергопостачальної компанії
«Дніпрообленерго».

В 2009 році підприємством
працевлаштовано 157 інвалідів, які
звернулися до відповідача самостійно,
при цьому фактів безпідставної відмови
інвалідам у працевлаштуванні
позивачем та іншими державними
органами не зафіксовано.

Виходячи з зазначених обставин, суд
апеляційної інстанції погоджується з
доводами відповідача, стосовно того, що
ним вжито усіх залежних від нього
заходів для недопущення
господарського правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції ,
сукупність названих обставин свідчить,
що Публічне акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Дніпрообленерго" вживало належні
заходи щодо пошуку та працевлаштування
інвалідів, що виключає підстави для
застосування санкцій, передбачених ст.
20 Закону №875-XII.

Доводи позивача стосовно того, що
відповідач не вчиняв дій щодо
створення господарського об'єднання з
підприємствами громадських
організацій інвалідів не приймаються
судом, оскільки позивач не надав
доказів щодо існування таких
підприємств на території, де здійснює
господарську діяльність відповідач.

Крім того, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону №875-ХІІ
порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки. Отже облікова ставка
Національного банку України, з якої
розраховується пеня, може бути
визначена тільки на момент сплати
(перерахування) підприємством коштів, в
чому числі за рішенням суду.

Оскільки на момент подання позову
сплата адміністративно-господарських
санкцій підприємством здійснена не
була, розрахунок пені, заявлений до
стягнення, є необґрунтованим, а вимога
щодо їх стягнення є такою, що не
відповідає нормам ст. 20 Закону №875-ХІІ,
у зв'язку з чим не підлягає задоволенню.

Отже, висновки суду першої інстанції
стосовно відмови у задоволенні позову
є законними та обґрунтованими.

Виходячи з викладеного, апеляційну
скаргу Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів слід залишити без
задоволення, постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 08.12.2010 - без
змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного
судочинства,

суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 08
грудня 2010 - без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена
відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий:
Л.П. Туркіна

Суддя:
А.В. Шлай

Суддя:
О.А. Проценко