Справа № 2а-9446/09/2670
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2013-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" грудня 2013 р. м. Київ
К/9991/1320/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у письмовому провадженні
касаційну скаргу

Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_2

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.11.2010

у справі №2а-9446/09/2670

за позовом Державної податкової
інспекції у Оболонському районі
м.Києва

до 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бетон Комплекс», 2)
Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_2

про стягнення в дохід держави коштів,
одержаних за нікчемним правочином, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
29.04.2010 в позові ДПІ у Оболонському
районі м.Києва про стягнення в дохід
держави коштів одержаних за нікчемним
правочином укладеним між СПД - ф.о.
ОСОБА_2 та ТОВ «Бетон Комплекс»
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.11.2010
постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 29.04.2010 скасовано.
Прийнято нову постанову про
задоволення позовних вимог. Стягнуто з
СПД - ф.о. ОСОБА_2 на користь держави
коштів в сумі 4436,25 грн. отриманих за
нікчемним правочином.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача-2, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду
апеляційної інстанції та залишення в
силі рішення суду першої інстанції, з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судових рішеннях, в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з такого.

Податковим органом була проведена
планова виїзна перевірка Суб?єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_2 з питань дотримання вимог
податкового та валютного
законодавства за період з 15.04.2008 по
31.12.2008, за результатами якої складено
акт №338/17-4- від 18.06.2009.

Перевіркою встановлено, що згідно
вимог п. 33 ст. 9 Закону України «Про
ліцензування певних видів
підприємницької діяльності» №1775-ІІІ
від 01.06.2000 із змінами та доповненнями,
підприємницька діяльність Суб?єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_2 підлягала обов?язковому
ліцензуванню. Така ліцензія 10.06.2008 була
видана Міністерством транспорту та
зв?язку відповідачу-2 на надання послуг
з перевезення пасажирів та вантажів
автомобільним транспортом відповідно
до видів робіт, визначених Законом
України «Про автомобільний транспорт».
Проте, відповідачем-2 укладено з ТОВ
«Бетон Комплекс» договір №51 від 26.05.2008
на перевезення вантажів автомобільним
транспортом на загальну суму 4436,25 грн.,
в т.ч. ПДВ 739,37 грн. Вказані послуги було
надано у період з 30.05.2008 по 10.06.2008, тобто,
автомобільні вантажні перевезення
здійснювались відповідачем-2 без
спеціального дозволу.

Встановлене стало підставою для
висновку податкового органу, що при
укладенні правочину між відповідачами
було порушено ст.203 ЦК України, п. 33 ст. 9
Закону України «Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності», а відтак означений
правочин є недійсним в силу закону
(нікчемним), з чим погодився суд
апеляційної інстанції, що стало
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції.

Згідно частини 1 статті 207
Господарського кодексу України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Положення статей 207 та 208
Господарського кодексу України слід
застосовувати з урахуванням того, що
правочин, який вчинено з метою завідомо
суперечною інтересам держави і
суспільства, водночас суперечить
моральним засадам суспільства, а тому
згідно з частиною 1 статті 203 та
частиною 2 статті 215 ЦК України є
нікчемним, тобто недійсним в силу
закону, у зв'язку з чим визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Органи державної
податкової служби, вказані в абзаці
першому ст. 10 Закону України «Про
державну податкову службу в Україні»,
можуть на підставі пункту 11 цієї статті
звертатись до судів з позовами про
стягнення в доход держави коштів,
одержаних за правочинами, вчиненими з
метою, що суперечить інтересам держави
і суспільства, посилаючись на їхню
нікчемність. У разі задоволення позову
висновок суду про нікчемність
правочину має міститись у
мотивувальній, а не в резолютивній
частині судового рішення.

Для застосування санкцій, передбачених
частиною 1 статті 208 ГК України Кодексу,
необхідним є умисел на укладення угоди
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що умовами (змістом)
Договору, укладеного між Відповідачами
передбачено, що в порядку та за умов
цього Договору СПД ф.о. ОСОБА_2
(перевізник) зобов?язується отримати
ввірений йому для перевезення вантаж
до пункту призначення і видати його
уповноваженій на одержання вантажу
особі, а ТОВ «Бетон Комплекс» (замовник)
зобов?язується пред?явити для
перевезення вантажі та сплатити за
перевезення вантажу встановлену
Договором плату.

СПД ф.о. ОСОБА_2 було належним чином
виконано свої обов'язки, передбачені
Договором №51 від 26.05.2008, що
підтверджується актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 30.05.2008 №д-00000001 на загальну суму 4436,25
(в т.ч. ПДВ 739,37 грн.), а ТОВ «Бетон
Комплекс» сплачено кошти, що не
заперечується позивачем та
підтверджується актом перевірки.

За результатом розгляду справи судами
не було встановлено наявності умислу
у відповідачів на ухилення від сплати
податків при укладенні угоди, оскільки
сам по собі факт здійснення
безліцензійної діяльності, не може
бути достатньою підставою для
визнання правочину недійсним, як
такого, що укладений з метою яка
суперечить інтересам держави і
суспільства, а за порушення правил
господарювання в частині отримання та
використання ліцензії, Закон України
«Про ліцензування деяких видів
підприємницької діяльності»
встановлює фінансові санкції, які
застосовуються до порушників органами,
на які згідно з чинним законодавством
покладено функції контролю за
наявністю ліцензії.

Крім того, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що санкції,
встановлені частиною 1 статтею 208 ГК
України, є конфіскаційними, стягуються
за рішенням суду в доход держави за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, а, отже, є
цивільно-правовими, а не
адміністративно-господарськими як
такі, що відповідають визначенню
частини 1 статті 238 ГК України. З огляду
на це, такі санкції можуть
застосовуватися лише протягом строків,
встановлених статтею 250 цього Кодексу.

За таких обставин, судова колегія
доходить висновку, що рішення суду
першої інстанції постановлене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно і
скасовано судом апеляційної інстанції
помилково.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.11.2010
скасувати.

Постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 29.04.2010 залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.
Заява про перегляд судового рішення в
адміністративній справі Верховним
Судом України може бути подана з
підстав, в порядку та у строки
встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун