Справа № 2а-19654/11/2670
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2013-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2013 р. м. Київ
К/9991/42383/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М., розглянувши у
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

на ухвалу Окружного
адміністративного суду м. Києва від
20.02.2012

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2012

у справі № 2а-19654/11/2670

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
(надалі - позивач, ФОП ОСОБА_4.) 30.11.2011
звернулася до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м. Києва (надалі - відповідач, ДПІ
у Солом'янському районі м. Києва), у
якому просила суд визнати протиправним
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 04.03.2009 №
/0.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 20.02.2012 позов залишено
без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2012
апеляційну скаргу позивача залишено
без задоволення, а ухвалу суду першої
інстанції - без змін.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове, яким позов задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач письмових заперечень на
касаційну скаргу позивача до суду не
надав.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, представниками податкового
органу проведено планову виїзну
перевірку суб'єкта
господарювання-фізичної особи
підприємця ОСОБА_4 з питань дотримання
платником податків вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2006 по
30.09.2008.

За результатами перевірки складено акт
№ 2318/17-4-НОМЕР_1 від 26.02.2009.

На підставі акта перевірки винесено
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 04.03.2009 №
/0.

Залишаючи адміністративний позов без
розгляду, суд першої інстанції виходив
з того, що позивачем пропущено строк
звернення до суду за захистом
порушених прав.

Суд апеляційної інстанції погодився із
таким висновком суду першої інстанції,
посилаючись на те, що останній
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з додержанням норм
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм процесуального права, юридичної
оцінки обставин справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно з ст. 1 Кодексу
адміністративного судочинства
України, цей Кодекс визначає
юрисдикцію, повноваження
адміністративних судів щодо розгляду
адміністративних справ, порядок
звернення до адміністративних судів та
порядок здійснення адміністративного
судочинства.

Під час вирішення питання про
відкриття провадження у справі суду
необхідно перевіряти дотримання
строку звернення до суду. У разі
пропуску такого строку та визнання
вказаних особою причин пропуску строку
неповажними суд повинен залишити
адміністративний позов без розгляду.

Дотримання строку звернення з
адміністративним позовом є однією з
умов для реалізації права на позов у
публічно-правових відносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в редакції, що діяла на момент
виникнення спірних правовідносин,
визначено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Чинними на час звернення позивача до
суду положеннями ч. 1 ст. 100 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що адміністративний
позов, поданий після закінчення
строків, установлених законом,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач ознайомився з актом
перевірки 26.02.2009.

Рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 04.03.2009 № /0
направлено податковим органом
засобами поштового зв'язку 04.03.2009 на
адресу позивача, зазначену в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців), про що
зроблено відповідну відмітку в рішенні
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій.

Крім того, відповідно до повідомлення
про вручення поштового відправлення
рішення про застосування штрафної
(фінансової) санкції від 04.03.2009 № /0
вручене 06.03.2009 особисто ОСОБА_4, про що
зроблено відмітку у повідомленні про
вручення.

Отже, судами встановлено, що позивач
дізнався про порушення своїх прав
06.03.2009 і саме з цієї дати слід було
обраховувати річний строк звернення до
суду, встановлений приписами Кодексу
адміністративного судочинства
України, який позивачем пропущено.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає правильним висновки судів
попередніх інстанцій, якими позов
залишено без розгляду.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
під час вирішення питання правильно
встановили обставини справи, та при
ухваленні судових рішень не допустили
порушень норм процесуального права.
Зазначена обставина, відповідно до
частини першої статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для залишення
касаційної скарги без задоволення, а
судових рішень - без змін.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

1. Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

2. Ухвалу Окружного адміністративного
суду м. Києва від 20.02.2012 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2012 у
справі № 2а-19654/11/2670 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)А.М. Лосєв
Судді(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна