Справа № 0670/403/12
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/40294/12

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Ситникова О.Ф.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Житомирській області, спеціального
приймальника для утримання осіб,
підданих адміністративному арешту
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Житомирській області
про визнання дій протиправними,
поновлення на посаді та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за касаційною скаргою
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Житомирській області
на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 7 лютого 2012
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 24 травня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що наказом начальника УМВС
України в Житомирській області від 6
січня 2012 року №14 позивача було
звільнено з органів внутрішніх справ
за пунктом 67 (як особу, засуджену за
вчинення злочину) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ. Вважає своє
звільнення протиправним, оскільки
злочину під час проходження служби не
вчиняв, в минулому був засуджений за
статтею 206 КК України і цього факту не
приховував, в документах про це не
вказував, оскільки судимість була
погашена. Просив визнати протиправними
дії начальника УМВС України в
Житомирській області щодо видання
наказу від 6 січня 2012 року №14 про
звільнення позивача з органів
внутрішніх справ за пунктом 67
Положення та визнати нечинним
зазначений наказ; зобов'язати
начальника УМВС України в Житомирській
області поновити позивача з 7 січня
2012 року на службі в органах
внутрішніх справ на посаді
міліціонера-чергового, спеціального
приймальника для утримання осіб,
підданих адміністративному арешту, та
виплатити середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 7 січня 2012 року по
день поновлення на службі.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 7 лютого
2012 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними та скасовано
накази начальника УМВС України в
Житомирській області №14 від 6 січня 2012
року та №7о/с дск від 11 січня 2012 року.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді
міліціонера-чергового спеціального
приймальника для утримання осіб,
підданих адміністративному арешту,
підпорядкованого УМВС, з 12 січня 2012
року. Зобов'язано спеціальний
приймальник для утримання осіб,
підданих адміністративному арешту,
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу. Постанова в частині
поновлення на посаді та виплати
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу допущена до негайного
виконання.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня
2012 року апеляційну скаргу УМВС
України в Житомирській області
залишено без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 7 лютого 2012
року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку УМВС
України в Житомирській області, судами
неповне з'ясування обставин, які мають
значення у справі, та порушення норм
чинного матеріального законодавства,
що призвело до неправильного вирішення
даного спору, відповідач просить
скасувати постановлені судами першої
та апеляційної інстанцій рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
при розгляді справи по суті
встановлено наступні обставини.

З 2008 року позивач проходив службу в
органах внутрішніх справ на посаді
міліціонера - чергового спеціального
приймальника для утримання осіб,
підданих адміністративному арешту,
УМВС України в Житомирській області,
мав звання сержанта міліції.

У 2011 році відповідачем було виявлено,
що 6 грудня 1999 року вироком
Коростенського районного суду
Житомирської області ОСОБА_1 визнано
винним у вчинені злочину,
передбаченого частиною 1 статті 206 КК
України (в редакції 1960 року) та
призначено покарання у вигляді 6
місяців позбавлення волі з відстрочкою
виконання вироку на 1 рік 6 місяців, із
сплатою штрафу в розмірі 170 грн. На
підставі пункту «а» статті 1 Закону
України «Про амністію» від 16 липня 1999
року № 1005-XIV позивача було звільнено
від призначеного покарання на підставі
акту амністії.

Наказом начальника УМВС України в
Житомирській області «Про проходження
служби в ОВС особою, раніше судимою за
скоєння злочину» від 6 січня 2012 року №14
за вчинення злочину, а також
приховування вказаного факту, позивача
було звільнено з органів внутрішніх
справ за пунктом 67 (як особу, засуджену
за вчинення злочину) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ.

Наказом начальника УМВС України в
Житомирській області «По особовому
складу» від 11 січня 2012 року №7 о/с дск
позивача було звільнено з органів
внутрішніх справ у запас за пунктом 67
Положення.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті
17 Закону України «Про міліцію» від
20 грудня 1990 року № 565-XII в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, на службу до міліції не
може бути прийнята особа, яка була
засуджена за злочин вироком суду, який
набрав законної сили.

Пунктом 67 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ передбачено,
що особи рядового і начальницького
складу, засуджені за вчинення злочину
(в тому числі і без позбавлення
спеціального звання), підлягають
звільненню зі служби в органах
внутрішніх справ після вступу в
законну силу вироку суду.

Враховуючи викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій обґрунтовано
скасували накази про звільнення ОСОБА_1
зі служби та поновили його на займаній
посаді, оскільки позивач був
засуджений за вчинення злочину до
прийняття на службу в міліцію, а не під
час проходження служби, тому пункт 67
Положення не може бути підставою для
звільнення позивача зі служби.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Житомирській області залишити без
задоволення, а постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 7
лютого 2012 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 24 травня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Ситников О.Ф.