Справа № 823/2944/13-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2013-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
823/2944/13-а Головуючий у
1-й інстанції: Чубар Т.М.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

21 листопада 2013 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 11
вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Відділу
державної виконавчої служби
Тальнівського районного управління
юстиції Черкаської області про
визнання протиправною та скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до
Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Тальнівського районного управління
юстиції Черкаської області про
визнання протиправною та скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження. Свої вимоги обґрунтовує
тим, що вважає, що спірна постанова
прийнята відповідачем з порушенням
норм чинного законодавства України та
є протиправною, оскільки відповідачем
при відкритті виконавчого провадження
не враховано, по-перше, вимоги ч. 15
статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», якою визначено, що
примусові стягнення органами
виконавчої служби за несплату внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування фізичними
особами-суб'єктами підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування, не
застосовуються; і, по-друге, зміст
постанови Черкаського окружного
адміністративного суду від 13.06.2013 року,
якою скасовано вимогу про сплату
недоїмки № 302 від 14.05.2013 року про
нарахування позивачу недоїмки в
розмірі 5766,45 грн. Вважає, що постанова
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Тальнівського районного управління
юстиції Черкаської області Саламахи
М.В. про відкриття виконавчого
провадження від 15.07.2013 року щодо
стягнення з нього заборгованості на
загальну суму 4572,42 грн. підлягає
скасуванню.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 11 вересня
2013 року у задоволенні вказаного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про
задоволення позовних вимог.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 15 липня 2013 року старшим
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Тальнівського районного управління
юстиції Черкаської області Саламахою
М.В. відкрито виконавче провадження №
39029400 з виконання вимоги управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області № 302 від 06.02.2013 року про
стягнення з позивача на користь фонду
заборгованості на загальну суму 4572,42
грн.; боржнику надано строк до 22.07.2013
року для добровільного виконання
рішення.

Не погоджуючись з зазначеною
постановою відповідача, позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги позивача є необгрунтованими, а
тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Спеціальним законом, що визначає умови
і порядок виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, є Закон України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до статті 1 цього Закону
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Відповідно до Закону України «Про
державну виконавчу службу» примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці Департаменту державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції України, відділів (управлінь)
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, обласних, Київського
та Севастопольського міських
управлінь юстиції, районних, міських
(міст обласного значення), районних в
містах відділів державної виконавчої
служби відповідних управлінь юстиції.

Відкривається виконавче провадження
державним виконавцем на підставі
виконавчого документа, як-то виконавчі
листи, що видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах та справах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; судові
накази; виконавчі написи нотаріусів;
рішення інших органів державної влади,
якщо їх виконання за законом покладено
на державну виконавчу службу тощо
(стаття 17 Закону № 606-XIV).

Порядок нарахування та сплати недоїмки
зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування регламентовано
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» .

Пунктом 4 статті 25 цього Закону
визначено, що територіальний орган
Пенсійного фонду у порядку, за формою і
в строки, встановлені Пенсійним фондом
за погодженням з центральним органом
виконавчої влади у сфері праці та
соціальної політики, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога
про сплату недоїмки є виконавчим
документом. Платник єдиного внеску
зобов'язаний протягом десяти робочих
днів з дня надходження вимоги про
сплату недоїмки сплатити суми недоїмки
та штрафів разом з нарахованою пенею.
Вимога територіального органу
Пенсійного фонду про сплату недоїмки
або рішення суду щодо стягнення суми
недоїмки виконується державною
виконавчою службою в порядку,
встановленому законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документа,
зазначеного в статті 17 цього Закону: за
заявою стягувача або його представника
про примусове виконання рішення; за
заявою прокурора у випадках
представництва інтересів громадянина
або держави в суді; у разі якщо
виконавчий лист надійшов від суду на
підставі ухвали про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду в порядку,
встановленому законом; в інших
передбачених законом випадках.

Відповідно до вимог статті 25 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився
строк пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Постанова про
відкриття виконавчого провадження
виноситься у 3-денний строк з дня
надходження виконавчого документа. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

У відповідності до ч. 1 статті 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі: пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом; якщо рішення,
на підставі якого видано виконавчий
документ, не набрало законної
(юридичної) сили, крім випадків, коли
воно у встановленому законом порядку
допущено до негайного виконання;
пред'явлення виконавчого документа до
органу державної виконавчої служби не
за місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення; якщо не закінчилася
відстрочка виконання рішення, надана
судом, яким постановлено рішення;
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону; офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури; якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; наявності інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження.

Аналіз наведених правових норм в їх
сукупності свідчить, що відкриття
виконавчого провадження за заявою
стягувача та на підставі виконавчого
документа, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання та він відповідає вимогам,
передбаченим статтею 18 Закону України
«Про виконавче провадження», і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби, є обов'язком
державного виконавця.

Стосовно посилання позивача на вимоги
ч. 15 статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», згідно якої примусові
стягнення органами виконавчої служби
за несплату внесків на
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування фізичними
особами-суб'єктами підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування, не
застосовуються, колегія суддів вважає
за небідне зазначити, що оскарження
вимоги управління Пенсійного фонду
України в Тальнівському районі
Черкаської області № 302 від 06.02.2013 року
на загальну суму 4572,42 грн. не є
предметом розгляду даної
адміністративної справи.

Не наділений правом давати оцінку
законності виконавчого документа і
державний виконавець при відкритті
виконавчого провадження, який
відповідно до вказаних вище норм
чинного законодавства України
зобов'язаний у разі пред'явлення до
виконання виконавчого документу, що
відповідає вказаним вище вимогам,
здійснити дії по відкриттю виконавчого
провадження.

При цьому колегія суддів погоджується
з критичним сприйняттям судом першої
інстанції твердження позивача щодо
наявності постанови Черкаського
окружного адміністративного суду від
13.06.2013 року, оскільки вказаним судовим
рішенням скасовано вимогу управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області № Ф-302 від 14.05.2013 року на
загальну суму 5766,45 грн., в той час як
виконавче провадження № 39029400 відкрито
на виконання вимоги управління
Пенсійного фонду України в
Тальнівському районі Черкаської
області № 302 від 06.02.2013 року на загальну
суму 4572,42 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що постанова
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Тальнівського районного управління
юстиції Черкаської області Саламахи
М.В. про відкриття виконавчого
провадження № 39029400 від 15.07.2013 року
прийнята відповідно до вимог чинного
законодавства та скасуванню не
підлягає.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Черкаського
окружного адміністративного суду від 11
вересня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.