Справа № 9101/17268/2011
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2012-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2012 р. справа № 2а-8228/10/0870

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Туркіної Л.П.

суддів: Мельника В.В.
Проценко О.А.

за участю секретаря судового
засідання: Пасічника Т.В.,

за участю секретаря судового засідання
Пасічника Т.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України

на постанову : Запорізького окружного
адміністративного суду від 13.12.2010 р.

у справі № 2а-8228/10/0870

за позовом: Товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Кредо"

до: Державної комісії з регулювання
ринків фінансових послуг України

про: скасування рішень ,

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2010 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Кредо» (далі ТДВ «СК «Кредо») до
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України ( далі
Держфінпослуг) , в якому позивач просив
визнати протиправними та скасувати
рішення про застосування до ТДВ «СК
«Кредо» заходів впливу, викладене у
приписі в. о. директора інспекційного
департаменту Третьяковою Г.М. від імені
Держфінпослу від 12 березня 2010 року вих.
№ СК-421/10-217; рішення від 10 вересня 2010
року за № 11867/47-8 про залишення скарги
ТДВ «СК «Кредо» без задоволення, а
припису від 12 березня 2010 року вих. №
СК-421/10-217 без змін, прийняте головою
Держфінпослуг Волгою В.О.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 13.12.2010 р.
позов задоволено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що,
приймаючи рішення про зобов'язання
позивача здійснити страхове
відшкодування, посадові особи
відповідача вийшли за межі
компетентності Держфінпослуг та
порушили норми ст..26 Закону «Про
страхування», згідно якої відмова
страховика у страховій виплаті може
бути оскаржена виключно у судовому
порядку.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, у якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 13.12.2010 р. та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволені позову.

У апеляційній скарзі відповідач
вказує, що рішення суду винесено без
врахування норм п.4 ст.37, ст.39 Закону
України «Про страхування», згідно яких
уповноважений орган має право
проводити тематичні перевірки
діяльності страховика у випадках
необхідності перевірки фактів,
викладених у скаргах, заявах,
зверненнях страхувальників,
достовірності показників звітності,
виконання вимог раніше наданих
приписів. Та у разі порушення законів
та інших нормативно - правових актів, що
регулюють діяльність з надання
фінансових послуг, Держфінпослуг
застосовує заходи впливу.

Таким чином, виявлення та фіксація
правопорушень, вчинених фінансовими
установами, а також застосовування до
них за це відповідних заходів впливу
визначено Законом та не є втручанням у
господарську діяльність Позивача

Письмових заперечень на апеляційну
скаргу до суду не надійшло.

Представник відповідача до суду не
прибув, про час та місце судового
розгляду відповідача повідомлено
належним чином.

Представник позивача у судовому
засіданні заперечував проти вимог,
викладених в апеляційній скарзі,
просив суд постанову суду першої
інстанції залишити без змін як
законну та обгрунтовану, а апеляційну
скаргу відповідача- без задоволення.

Представник позивача також зазначив,
що судовий спір щодо виплати
страхового відшкодування вирішено на
користь Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Кредо», про що свідчить ухвала
апеляційного суду Миколаївської
області від 20.07.2011р. у справі №
2ц-12-643/11,якою залишено без змін рішення
Центрального районного суду
м.Миколаїва від 20.04.2011р. про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_3 до
Товариства з додатковою
відповідальністю «Страхова компанія
«Кредо», третя особа- ВАТ «Державний
ощадний банк України» про стягнення
суми страхового відшкодування.

Заслухавши представника позивача,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги та заперечення на неї,
дослідивши матеріали справи, суд
апеляційної інстанції дійшов
висновку, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін,
виходячи з такого.

Як встановлено судом, 04 серпня 2008
року між ОСОБА_3 та ТДВ «СК «Кредо» було
укладено Договір особистого
страхування № НС-01-08, згідно з яким
об'єктом страхування є майнові
інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
життям, здоров'ям та працездатністю
Страхувальника.

Відповідно до п.7 цього Договору
Вигодонабувачем було визначено ВАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії Миколаївського обласного
управління ВАТ «Ощадбанк».

06 травня 2009 року ТДВ СК «Кредо»
отримало від Вигодонабувача заяву від
28 квітня 2009 року про настання
страхового випадку з зазначенням суми
невиконаних грошових зобов'язань
перед Вигодонабувачем.

Згідно з випискою від 29 квітня 2009 року,
залишок основного боргу складав 335 985,59
грн.

ТДВ СК «Кредо» було проведено
самостійне розслідування причин та
обставин смерті Страхувальника, за
результатами якого було прийняте
рішення про відмову у здійсненні
страхової виплати Вигодонабувачеві,
про що 14 липня 2009 року останній був
письмово повідомлений.

06 серпня 2009 року та 30 листопада 2009 року
вх. № 6695 ОСОБА_3, як спадкоємець
Страхувальника, звернувся до позивача
із заявами про здійснення страхової
виплати.

Листами від 14 серпня 2009 року та від 23
грудня 2009 року ТДВ СК «Кредо»
повідомило ОСОБА_3 про прийняте рішення
про відмову у страховій виплаті з
обґрунтуванням причин відмови.

На підставі чого, ОСОБА_3 вернувся зі
скаргою до Держфінпослуг.

За результатами розгляду скарги
відповідачем був складений Акт про
порушення законодавства у сфері
страхування ТДВ «СК «Кредо» від 25
лютого 2010 року № 24/42/13-ап, на підставі
якого виконуючим обовязки директора
інспекційного департаменту
Третьяковою Г.М., від імені
Держфінпослуг, 12 березня 2010 року
винесено Припис № СК-421/10-217 про
усунення виявлених порушень вимог
законодавства України у сфері надання
фінансових послуг, які згідно припису
полягали у відмові позивача здійснити
страхові виплати за Договором
особистого страхування № НС-01-08 .

Зазначені припис та рішення не
можна визнати такими, що відповідають
чинному законодавству з наступних
підстав.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобовязані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Підставами для визнання незаконними
(нечинними) актів в судовому порядку та
їх скасування є невідповідність їх
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт. Обовязковою умовою
визнання акта недійсним (його
скасування) є також порушення у звязку
з прийняттям відповідного акта прав та
охоронюваних законом інтересів
фізичної особи, підприємства чи
організації - позивача у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України
від 12 липня 2001 року N 2664-ІІІ «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
(далі - Закон N 2664-ІІІ) таке регулювання
здійснюється, зокрема, спеціальним
уповноваженим органом виконавчої
влади у відповідній сфері. Таким
органом відповідно до пункту 1
Положення про Державну комісію з
регулювання ринків фінансових послуг
України, затвердженого Указом
Президента України від 4 квітня 2003 року
№292/2003, є Державна комісія з
регулювання ринків фінансових послуг
України.

Пунктом 4 ч.1 ст. 20 цього Закону
встановлено, що державне регулювання
діяльності з надання фінансових послуг
здійснюється, зокрема, шляхом
застосування уповноваженими
державними органами заходів впливу. За
приписами ст. 40 Закону N 2664-ІІІ у разі
порушення законів та інших
нормативно-правових актів, що
регулюють діяльність з надання
фінансових послуг, Уповноважений орган
застосовує заходи впливу відповідно до
закону. Уповноважений орган обирає та
застосовує заходи впливу на основі
аналізу даних та інформації стосовно
порушення, враховуючи наслідки
порушення та наслідки застосування
таких заходів.

Особливості державного
регулювання страхової діяльності
визначено Законом «Про страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону
України «Про страхування» здійснення
страхових виплат і виплата страхового
відшкодування проводиться страховиком
згідно з договором страхування на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника або третіх осіб,
визначених умовами страхування) і
страхового акта (аварійного
сертифіката), у формі, що визначається
страховиком.

Статтею 26 цього ж Закону передбачено,
що рішення про відмову у страховій
виплаті приймається страховиком у
строк не більший передбаченого
правилами страхування та
повідомляється страхувальнику в
письмовій формі з обґрунтуванням
причин відмови.

Відмова Страховика у виплаті може бути
оскаржена страхувальником у судовому
порядку.

Отже, можливість прийняття
страховиком рішення про відмову у
страховій виплаті передбачена діючим
законодавством, як і особи та порядок
її оскарження. Згідно норм ст.26
названого Закону Держфінпослуг не є
органом, до якого здійснюється
оскарження відмови у здійсненні
страхових виплат.

Відповідно до п. 3 ст. 37 Закону України
«Про страхування» спеціально
уповноваженому центральному органу
виконавчої влади у справах нагляду за
страховою діяльністю надано право
видавати приписи страховикам про
усунення виявлених порушень вимог
законодавства про страхову діяльність,
а в разі їх невиконання зупиняти чи
обмежувати дію ліцензії цих
страховиків до усунення виявлених
порушень або приймати рішення про
відкликання ліцензій та виключення з
державного реєстру страховиків
(перестраховиків).

Законом N 2664-ІІІ, а також Положенням про
Державну комісію з регулювання ринків
фінансових послуг України,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 03 лютого 2010 року
№157 наведено обсяг повноважень
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України.

Зокрема, ст. ст. 9, 10, 12 встановлено, що
Держфінпослуг відповідно до
покладених на неї завдань, проводить у
межах своїх повноважень самостійно або
разом з іншими уповноваженими органами
виїзні та безвиїзні перевірки
діяльності установ; приймає та
надсилає фінансовим установам і
саморегулівним організаціям
обов'язкові до виконання розпорядження
щодо усунення порушень законодавства
про фінансові послуги та вимагає
надання необхідної інформації та
документів; має право вимагати від
посадових осіб фінансових установ,
регулювання і нагляд за діяльністю
яких він здійснює, надання пояснень,
необхідної інформації та документів.

Тобто, вищенаведеними нормативними
актами не передбачено права
Держфінпослуг самостійно проводити
розслідування причин та обставин
настання страхових випадків за
договорами страхування та надавати
оцінку доказам, які є підставою для
прийняття рішень про здійснення або
відмову у здійсненні страхової
виплати.

Отже, прийняття рішень про здійснення
або про відмову у здійсненні страхової
виплати віднесено чинним
законодавством до компетенції
страховика і приймається останнім у
межах цивільно правових відносин
страхування, спори щодо яких
вирішуються у судовому порядку.

Таким чином, слід погодитися з
висновком суду першої інстанції
стосовно того, що Припис № СК-421/10-217 про
усунення виявлених порушень вимог
законодавства України у сфері надання
фінансових послуг винесено з
порушенням норм чинного законодавства,
а рішення про відмову у задоволенні
скарги на зазначений припис є
необґрунтованим та таким, що винесено
без врахування норм діючого
законодавства.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Отже, рішення суду першої інстанції про
задоволення позову та скасування
рішень відповідача не спростовується
доводами апеляційної скарги та є
вірним по суті, що згідно ст..200 КАС
виключає підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного
судочинства, суд , -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України

залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 13.12.2010 р. -
без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена відповідно
до ст. 212 КАС України.

(Рішення суду виготовлено у
повному обсязі 12.12.2013р.)

Головуючий:
Л.П. Туркіна

Суддя:
В.В. Мельник

Суддя:
О.А. Проценко