Справа № 812/8623/13-а
Суддя: Ляшенко Д.В.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Ковальова Т.І.
Суддя-доповідач - Ляшенко Д.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року справа №812/8623/13-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі суддів
Ляшенка Д.В., Ястребової Л.В., Чумака С.Ю.
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління міграційної служби України
в Луганській області на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 р. у справі № 812/8623/13-а, за позовом
ОСОБА_2 до Управління міграційної
служби України в Луганській області,
про визнання дій незаконними та
зобов"язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Управління державної
міграційної служби України в
Луганській області про визнання дій
незаконними, зобов'язання вчинити
певні дії.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2
зазначила, що вона є власником 1/2
частини житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки для будування індивідуального
житлового будинку на праві особистої
власності від 5.06.1979 року, на підставі
рішення виконкому Родаківської
селищної Ради від 5.06.1979 року за № 110.

Друга частина вказаного житлового
будинку належала її колишньому
чоловіку -ОСОБА_4, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після його смерті на даний час спадщину
в частині належної йому долі житлового
будинку ніхто не успадкував.

Від шлюбу з колишнім чоловіком у них
народилася донька - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом другої
групи з дитинства.

17 вересня 2013 року вона звернулась до
Слов'яносербського РС УДМС України в
Луганській області із заявою поставити
на реєстраційний облік (прописати) на
належну їй частину житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 її
доньку-інваліда ОСОБА_5.

Листом № 1524 від 26.09.2013 року за підписом
завідувача Слов'яносербського РС УДМС
України в Луганській області їй було
відмовлено у реєстрації доньки за
місцем її проживання у належному їй
житловому будинку на підставі того, що
необхідна письмова згода другого
співвласника житлового будинку, що
передбачено ст. 156 Житлового Кодексу
України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває в Україні, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за винятку
обмежень, які встановлені законом.

Згідно ст. 2 Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" громадянам
України, а також іноземцям та особам
без громадянства, які на законних
підставах перебувають в Україні
гарантується свобода пересування та
більшій вибір місця проживання на її
території, за винятком обмежень, які
встановлені законом.

Статтею 6 Закону України "Про свободу
пересування, та вільний вибір місця
проживання в Україні" від 11.12.2003 року №
1382-ІУ вказаний повний перелік
документів необхідних для реєстрації,
а саме: письмова заява, паспорт,
квитанція про сплату державного мита,
або документ про звільнення від сплати,
талон зняття з реєстрації. Вказаною
нормою закону не передбачена
необхідність надати письмову згоду
співвласника житла на реєстрацію
особи.

Позивач вважала дії відповідача
протиправними і просила суд
зобов'язати Управляння державної
міграційної служби України в
Луганській області зареєструвати гр.
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у житловому
будинку, розташованому за адресою:
АДРЕСА_1.

Постановою суду 1 інстанції позов
задоволено.

Відповідач вважаючи, що це судове
рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просив постанову суду
скасувати і прийняти нову постанову
про задоволення вимог повністю,
оскільки позивач в установленому
законом порядку не є власником або
наймачем спірного житла.

Представники сторін за викликом до
суду не прибули.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню,
а постанову суду першої інстанції
необхідно скасувати з наступних
підстав.

Судом встановлено наступне.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знаходилися у шлюбі та
є рідними батьками ОСОБА_5, яка
зареєстрована за адресою:АДРЕСА_2
(а.с.8,9,49).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер(а.с.7)

27.07.2010 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з
ОСОБА_8 (а.с. 6,10).

Рішенням Родаковської селищної Ради №
110 від 05.06.1979 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7
дозволено забудову земельної частки по
АДРЕСА_3, площею 700 кв.метрів, на
підставі якого було укладено договір
про надання у безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності від 5.06.1979
року (а.с.12,51).

В період часу 1979-1987 року АДРЕСА_3 була
перейменована в АДРЕСА_1 (а.с.57).

Відповідно до технічного паспорту від
26.09.1987р. та 25.11.2008р. на наданій земельній
ділянці було збудоване житлове
приміщення (а.с.13-19,52)

На час розгляду цієї справи судом в
установленому діючим законодавством
порядку ОСОБА_2 свідоцтво про право
власності на збудований будинок за
адресою :АДРЕСА_1, не отримала.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" N 1382
громадянин України, а також іноземець
чи особа без громадянства, які постійно
або тимчасово проживають в Україні,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.
Реєстрація місця проживання особи
здійснюється в день подання особою
документів. Реєстрація місця
проживання за заявою особи може бути
здійснена з одночасним зняттям з
реєстрації попереднього місця
проживання.

Згідно розділу 2, п. 2.1, п.2.2 абз. 1-7
"Порядку реєстрації місця проживання
та місця перебування фізичних осіб в
Україні та зразків необхідних для
цього документів", затвердженого
Наказом МВС України від 22.11.2012р. № 1077 (із
змінами), зареєстрованого в
Міністерстві Юстиції України 18.12.2012 за
№ 2109/22421, громадянин України, а також
іноземець чи особа без громадянства,
які постійно або тимчасово проживають
в Україні, зобов'язані протягом десяти
днів після прибуття до нового місця
проживання зареєструвати місце
проживання. Реєстрація місця
проживання особи здійснюється в день
подання особою документів.

Для реєстрації місця проживання особа
або її законний представник подає до
територіального підрозділу ДМС
України, а після утворення центрів
надання адміністративних послуг - до
відповідного центру:

письмову заяву про реєстрацію місця
проживання (додаток 5);

документ, до якого вносяться відомості
про місце проживання;

квитанцію про сплату державного мита
або документ про звільнення від його
сплати;

талон зняття з реєстрації місця
проживання в Україні (у разі зміни
місця проживання в межах України).
Талон зняття з реєстрації місця
проживання в Україні не подається у
разі оформлення реєстрації місця
проживання з одночасним зняттям з
реєстрації попереднього місця
проживання;

документи, що підтверджують:

право на проживання в житлі - ордер,
свідоцтво про право власності, договір
найму (піднайму, оренди) або інші
документи. У разі відсутності
зазначених документів реєстрація
здійснюється за згодою
власника/співвласників житла, наймача
та членів його сім'ї на реєстрацію
місця проживання.

Тобто у разі відсутності у особи
ордеру, свідоцтва про право власності,
договору найму (піднайму, оренди) тощо,
реєстрація цієї особи можлива за
згодою власника житла або наймача
цього житла.

Відповідно до листа КП "Бюро технічної
інвентаризації " Слов"яносербської
районної ради № 507 від 30.10.2013р., в
вересні 1987 року була проведена
основна інвентаризація за адресою:
АДРЕСА_1 , а в 2008р. поточна
інвентаризація. Свідоцтва про право
власності не оформлялись,
реєстраційне посвідчення не
видавалось (а.с.32)

Станом на 1987 рік діяли норми Інструкції
про порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР від
31.01.1966 року затвердженої Державним
комітетом України по
житлово-комунальному господарству та
погодженої з Верховним Судом
Української РСР 15 січня 1966 року.

Відповідно до п. 1, 2, 7 вказаної
інструкції, об'єктами реєстрації є
будинки та домоволодіння з окремим
порядковим номером по вулиці, провулку,
площі.

Під будинком, як об'єктом правової
реєстрації, розуміється один будинок з
приналежними до нього службовими
будівлями та спорудами (чи без таких),
що розташовані на одній земельній
ділянці, під самостійним порядковим
номером по вулиці, провулку, площі.

Реєстрація провадиться на підставі
документів, що встановлюють право
власності (правовстановлюючих
документів) згідно з додатком N 1.

Згідно додатку № 1, п. 14 Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР від
31.01.1966 року, правовстановлюючим
документом є нотаріально посвідчені
договори про надання у безстрокове
користування земельної ділянки для
будівництва індивідуального жилого
будинку та затверджений виконкомом
місцевої Ради акт про прийняття
будинку в експлуатацію.

Тобто на той час правовстановлюючим
документом був визначений не лише
договір про надання у безстрокове
користування земельної ділянки для
будівництва індивідуального жилого
будинку, а і затверджений виконкомом
місцевої Ради акт про прийняття
будинку в експлуатацію.

У разі відсутності одного із цих
документів немає підстав для
реєстрації будинку.

Позивачем суду не надано затверджений
виконкомом місцевої Ради акт про
прийняття спірного будинку в
експлуатацію, а відповідно до листа БТІ
реєстраційне посвідчення на буд.
АДРЕСА_1 не видавалось.

За таких обставин судова колегія не
вважає доведеною реєстрацію цього
житла.

Таким чином ОСОБА_2 в установленому
Законом порядку не набула право
власності на будинок або право
користування цим житлом, а як наслідок
не є власником будинку або його
наймачем.

З огляду на відсутність згоди власника
або наймача, відсутні підстави для
реєстрації за вказаною адресою ОСОБА_5

Приймаючи до уваги викладені обставини
судова колегія вважає дії відповідача
правомірними, а позовні вимоги ОСОБА_2
безпідставними і такими, що не
підлягають задоволенню.

Вирішуючи справу суд 1 інстанції
помилково застосував норми
матеріального права, а тому постанова
підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 202, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
міграційної служби України в
Луганській області на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 р. у справі № 812/8623/13-а - задовольнити
і постанову суду скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Управління міграційної служби України
в Луганській області, про визнання дій
протиправними та зобов"язання
зареєструвати ОСОБА_5 у житловому
будинку за адресою : АДРЕСА_1 -
відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Суддя-доповідач:
Д.В.Ляшенко

Судді:
Л.В. Ястребова

С.Ю. Чумак