Справа № 814/4619/13-а
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2013-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Миколаївський окружний
адміністративний суд вул. Заводська,
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Вступна та резолютивна частини
Справа № 814/4619/13-а
Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Лісовської Н. В. за
участю секретаря судового засідання
Калінічевої М.С. розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу
за позовомкомунального підприємства
"Госптехобслуговування", вул.
доТериторіальної державної інспекції
праці у Миколаївській області, вул.
особаОСОБА_1, АДРЕСА_1,провизнання
протиправним та скасування припису від
18.10.2013р. № 14-01-052/0609-0389,
За участю представників сторін:
від позивача: Дмитренко А.А.,
від відповідача: Васильєва К.С.,
Керуючись ч.3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства суд
проголошує вступну та резолютивну
частину постанови суду.
На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162,
163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
Позов комунального підприємства
"Госптехобслуговування" - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати
припис Територіальної державної
інспекції праці у Миколаївській
області від 18.10.2013р. № 14-01-052/0609-0389.
Повернути з державного бюджету України
на користь комунального підприємства
"Госптехобслуговування" сплачений
судовий збір у сумі 68,82 грн.
Повний текст постанови суду буде
виготовлено протягом п'яти робочих
днів з дня проголошення вступної та
резолютивної частини постанови суду.
Постанова суду набирає законної сили
після закінчення 10-денного строку з дня
проголошення отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення/отримання копії
постанови апеляційної скарги, вимоги
до якої встановлені статтею 187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Н. В. Лісовська

Миколаївський окружний
адміністративний суд вул. Заводська,
11, м. Миколаїв, 54001 П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

04 грудня 2013 року
Справа № 814/4619/13-а

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Лісовської Н. В. за
участю секретаря судового засідання
Калінічевої М.С. розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу

за позовом комунального підприємства
"Госптехобслуговування", вул.
Адміральська, 22, м. Миколаїв, 54009 до
третя особаТериторіальної державної
інспекції праці у Миколаївській
області, вул. Корабелів, 16, м. Миколаїв,
54002 ОСОБА_1, АДРЕСА_1. провизнання
протиправним та скасування припису від
18.10.2013р. № 14-01-052/0609-0389,

За участю представників сторін:

від позивача: Дмитренко А.А.,

від відповідача: Васильєва К.С.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Територіальної державної інспекції
праці у Миколаївської області (далі по
тексту Інспекція) з вимогами про
визнання протиправним та скасування
Припису № 14-10-152/0609-0389 від 18.10.2013 року.
(далі по тексту Припис).

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що при проведенні
позапланової перевірки за зверненням
ОСОБА_1 інспектор прийшов не вірних
висновків, щодо невірного застосування
установою положень ст.127 КЗпП України
та положень Постанови КМУ № 100 при
правильності обчислення середньої
заробітної плати, а від так позивач
вважає, що Припис належить скасуванню.

Представник відповідача позов не
визнав, надав суду письмові
заперечення та пояснення в судовому
засіданні, просить суд відмовити в
задоволенні позову.

Ухвалою суду від 27.11.2013 року до участі
у справі в якості третьої особи без
заявлення самостійних вимог на
предмет спору на боці відповідача
залучено ОСОБА_1

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася,
своєї думки щодо позовних вимог не
висловила. Про дату та час розгляду
справи була повідомлена своєчасно та
належним чином.

В судовому засіданні 04.11.2013 року в
порядку ч. 3 ст. 160 КАС України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Вислухав пояснення представників
сторін, та свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
дослідив матеріали що містяться у
справі, з'ясував всі фактичні обставини
справи, судом встановлено наступне:

18.10.2013 року за заявою ОСОБА_1, від 13.09.2013
року (а.с.77) на підставі Наказу
начальника інспекції № 115 від 14.10.2013
року(а.с.106) була проведена перевірка КП
„Госптехобслуговування" на предмет
додержання підприємством вимог
законодавства про працю.

За результатами перевірки Інспекцією
на адресу позивача був направлений
Припис № 14-10-052/0609-0389 від 18.10.2013 року.
(а.с. 9-10) У Приписі зазначено :

« 1). П.2 наказу № 61 від 02.08.2013 року «Про
звільнення з посади ОСОБА_1» привести у
відповідність вимогам законодавства в
частині застосування ст. 127 КЗпП
України;

2) Порядок визначення періоду, за яким
обчислюється середня заробітна плата
для розрахунку сум відшкодувань за
невикористані щорічні відпустки
ОСОБА_1 привести у відповідність
вимогам абз.6 п.2 ч. ІІ Постанови КМУ № 100
від 8 лютого 1995 р. « Порядок обчислення
середньої заробітної плати»;

3) Забезпечити нарахування та виплату
ОСОБА_1 належних сум відшкодувань за
невикористані щорічні відпустки.»

В судовому засіданні представник
відповідача та допитана в судовому
засіданні в якості свідка перевіряюча
ОСОБА_4 пояснили, що вимога викладена у
п. 1 оскаржуваного Припису, стосується
п. 2 Наказу № 61 «Про звільнення з
посади ОСОБА_1», а саме у Наказі № 61 є
посилання на пункт 1 ст. 127 КЗпП, але
відсутнє посилання на необхідну
чистину цієї статті. Окрім того,
перевіряюча ОСОБА_4 зазначила, що
застосування норм ст. 127 КЗпП у даному
випадку є недоречним, а необхідно
застосовувати положення та порядок
визначений ст. 136 КЗпП України. Так як
при звільненні ОСОБА_1 з сум, що були їй
виплачені, позивачем утримано кошти у
сумі 1432,02 грн., ОСОБА_4 вважає, що
оскільки ОСОБА_1 неправомірно
перерахувала собі ці кошти з
розрахункового рахунку підприємства
та підприємство не укладало договір
позики з ОСОБА_1, то це є шкода завдана
працівником підприємству, а від так у
Наказі № 61 повинно було бути посилання
на ст. 136 КЗпП «Порядок покриття
працівником заподіяної шкоди».

Суд критично оцінює позицію
відповідача, що отримана сума ОСОБА_1 в
5000 грн. є шкодою завданою підприємству
працівником, оскільки це
спростовується фактичними обставинами
справи та підтверджується документами
первинного бухгалтерського обліку.

Так, 22 серпня 2012 року ОСОБА_1, при
виконанні обов'язків головного
бухгалтера, самостійно була
здійсненна бухгалтерська операція
перерахування коштів у сумі 5000 грн. з
розрахункового рахунку підприємства
на свій особистий картковий рахунок з
призначенням платежу «позика».
Пізніше, 31.01.2013 року бухгалтерською
проводкою ця сума по обліковому
субрахунку 3773 « розрахунки з іншими
дебіторами» була закрита та
переоблікована на бухгалтерському
субрахунку 661 «нарахування заробітної
плати» як нарахований та виплачений
«аванс». До таких же висновків дійшли
фахівці ДФІ під час здійснення
перевірки 11.07.2013 року та встановили
порушення обліку виплаченої суми
авансу.(а.с. 132-133).

Згодом, за особистою заявою ОСОБА_1
надмірно виплачений «аванс» у сумі 5000
грн. правомірно утримувався
підприємством з виплат які були
нараховані ОСОБА_1 Так у січні та
лютому 2013 року підприємством утримано
частка суми надмірно виплаченого
«авансу» у розмірі 3567,98 грн. та 02.08.2013
року з сум що нараховані при звільненні
ОСОБА_1 утримано решта частки надмірно
виплаченого «авансу» у розмірі 1432,02
грн.

Таким чином, жодним бухгалтерським
документом не підтверджено, що
отримана ОСОБА_1 сума 5000 грн. є шкодою
заподіяною працівником підприємству, а
від так застосування норм ст. 136 КЗпП
України під час утримання решти
надмірно виплаченого авансу з сум
розрахунку ОСОБА_1 при звільненні 02.08.2013
року у підприємства не було жодних
правових підстав.

Стосовно не зазначення у Наказі № 61
номеру частини ст. 127 КЗпП, суд
зауважує, що це не є порушенням з боку
підприємства Законодавства про працю,
та ні яким чином не вплинуло на
фактичне правильне застосування норм
п.1 ч.1 ст. 127 КЗпП України при утриманні
надмірно виплаченого авансу з
нарахованих сум при звільненні ОСОБА_1 ,
а від так п.1 оскаржуваного Припису
належить скасуванню.

Пунктом 2 оскаржуваного Припису
позивача фактично зобов'язано
перерозрахувати суму середньої
заробітної плати ОСОБА_1 та провести
перерахування відшкодування за
невикористані щорічні відпустки з
урахуванням суми середньої заробітної
плати після перерозахунку.

Відповідач зазначає, що оскільки
підприємством був порушений порядок
надання щорічної відпустки ОСОБА_1 у 2013
році, то при розрахунку середньої
заробітної плати позивачем помилково
включений період цих 48 календарних
днів ненаданої відпустки до
розрахунку.

Суд не погоджується з висновками
відповідача, з оглядом на наступне:

Так, з січня 2013 року по червень 2013 року
ОСОБА_1 перебувала на лікарняних, що
підтверджується матеріалами справи та
не заперечується сторонами в судовому
засіданні. (а.с.36-43)

11.06.2013 року ОСОБА_1 повинна була стати до
роботи, як зазначено в листку
непрацездатності Серія АВИ № 901720
(а.с.43). Однак, 11.06.2013 року до роботи
ОСОБА_1 не стала. Про причини своєї
неявки на робоче місце ОСОБА_1
керівництво підприємства не
повідомила. 31.07.2013 року поштою
надіслала заяву про її звільнення, яку
підприємство отримало 01.08.2013 року, що
підтверджується листом Укрпошти (а.с.53).

Таким чином, на день винесення Наказу
про звільнення 02.08.2013 року ОСОБА_1 була
відсутня на робочому місці з 11.06.2013 по
02.08.2013 року, що становить 38 робочих днів.

При здійсненні розрахунку середньої
заробітної плати позивачем був взятий
попередній період роботи ОСОБА_1 за
останні 12 місяців календарних місяців
роботи, що передують місяцю виплати
компенсації за невикористані
відпустки. (а.с.44) Тобто з 1 серпня 2012
року по 1 липня 2013 року, відповідно до
положень розділу II Постанови КМУ № 100. В
тому числі у цей період розрахунку
були включені 14 робочих днів за червень
2013 року ( з 11.06.2013 по 30.06.2013 року), коли
ОСОБА_1 була фактично відсутня на
робочому місці. Це підтверджується
табелями робочого часу.(а.с.15-33) у цей
період заробітна плата ОСОБА_1 не
нараховувалася.

Відповідно до положень розділу ІІ ч.2
абз.6 Постанови КМУ № 100 час, протягом
якого працівники згідно з чинним
законодавством або з інших поважних
причин не працювали і за ними не
зберігався заробіток або зберігався
частково, виключається з
розрахункового періоду.

Оскільки на час здійснення розрахунку
середньої заробітної плати для
відшкодування оплати невикористаної
відпустки 02.08.2013 року у бухгалтерії
підприємства були відсутні будь які
документи що свідчать про поважність
причин невиходу ОСОБА_1 на роботу
протягом 14 днів червня 2013 року (накази
на відрядження, накази на відпустку,
накази на відпустку без збереження
заробітної плати, листки
непрацездатності тощо) у роботодавця
були відсутні підстави вважати невихід
останньої на роботу з поважних причин,
а від так були відсутні правові
підстави не включати цей час (14 днів
червня 2013 року) до періоду кількості
календарних днів на який має бути
розділений фактичний заробіток
отриманий за останні 12 місяців.

Суд критично оцінює посилання
відповідача на те, що керівником
підприємства був порушений порядок
надання щорічної відпустки ОСОБА_1, а
від так на думку відповідача 14 днів
червня 2013 року необхідно вважати
відпусткою і цей період виключити з
розрахункового періоду.

Відповідачем не доведено, що
керівником підприємства порушений
порядок надання щорічної відпустки
ОСОБА_1 у 2013 року, посилання на
складений протокол про
адміністративне правопорушення є
хибним, оскільки станом на день
розгляду справи протокол про
адміністративне правопорушення
Центральним районним судом м.
Миколаєва не розглянутий, вина
керівника не встановлена.

Окрім того в межах розгляду цієї
адміністративної справи предметом
доказування є правомірність або не
правомірність вимог Інспекції
викладених у оскаржуваному Приписі, а
не встановлення правомірності або
неправомірності не надання відпустки
ОСОБА_1 керівництвом підприємства.

Питання про порушення трудового
законодавства роботодавцем
відносяться до компетенції суду
загальної юрисдикції в межах заявлених
позовних вимог особою, чиї трудові
права були порушенні. Як вбачається з
матеріалів справи та не заперечується
сторонами в судому процесі ОСОБА_1 до
суду не зверталася, наказ № 61 «Про
звільнення» не оскаржувала.

Розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведеності перед судом їх
переконливості (частина 1 статті 11 КАС).

Згідно ст. 71 ч. 2 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

При винесені рішення по
адміністративній справі, суд вирішує
питання про розподіл витрат відповідно
до ст.94 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов комунального підприємства
"Госптехобслуговування" - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
припис Територіальної державної
інспекції праці у Миколаївській
області від 18.10.2013р. № 14-01-052/0609-0389.

Повернути з державного бюджету України
на користь комунального підприємства
"Госптехобслуговування" сплачений
судовий збір у сумі 68,82 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає чинності з моменту закінчення
десятиденного строку на апеляційне
оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
Адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя
Н. В. Лісовська

Повний тест постанови

виготовлено та підписано суддею 09.12.2013
року