Справа № 445/1543/13 6а/445/5/13
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
Справа №
876/13551/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Носа С. П.,

суддів -
Яворського І. О., Рибачука А.І.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Золочівському районі
Львівської області на ухвалу
Золочівського районного суду
Львівської області від 25 жовтня 2013
року про зміну способу виконання
рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області про стягнення та перерахунок
соціальних виплат, -

ВСТАНОВИВ:

До Золочівського районного суду
Львівської області надійшла заява
ОСОБА_1 про зміну способу і порядку
виконання постанови Золочівського
районного суду Львівської області,
прийнятої 29 липня 2011 року в
адміністративній справі № 2а-1944/11 із
зобов'язального характеру (в частині
зобов'язання боржника здійснити
виплату в користь позивача) на
стягнення цієї виплати, виклавши новий
спосіб і порядок таким чином: «стягнути
з управління Пенсійного фонду України
в Золочівському районі Львівської
області в користь ОСОБА_1 1031,00 грн».

В обґрунтування вимог заяви вказано, що
у боржника відсутні кошти для
виконання рішення зобов'язального
характеру щодо виплати підвищення до
пенсії заявнику відповідно до Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Ухвалою Золочівського районного суду
Львівської області від 25 жовтня 2013 року
заяву задоволено.

Зазначену ухвалу мотивовано тим, що
оскільки ОСОБА_1 здійснено нарахування
коштів, але не їх виплата, по причині
відсутності в бюджеті управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області коштів для цієї мети, слід
змінити спосіб виконання рішення суду.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою,
відповідачем - управлінням Пенсійного
фонду України в Золочівському районі
Львівської області, подано апеляційну
скаргу до Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій
висловлено прохання скасувати
оскаржувану ухвалу.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначено, що суд, здійснюючи
зміну порядку чи способу виконання
судового рішення, не може змінювати
змісту резолютивної частини рішення та
способу захисту порушеного права,
обраного судом для при вирішенні
справи по суті.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, а тому, суд,
відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає можливим проведення розгляду
справи за їхньої відсутності, в порядку
письмового провадження, за наявними у
справі матеріалами та на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
проаналізувавши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів не вбачає підстав для її
задоволення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Встановлено, постановою заступника
начальника відділу державної
виконавчої служби Золочівського
районного управління юстиції від 28
травня 2013 року закінчено виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа № 2а-1944/11, виданого 23 квітня 2013
року у зв'язку з неможливістю виконати
рішення без участі боржника.

Із постанови про закінчення
виконавчого провадження вбачається,
що боржником виконано рішення суду в
частині проведення перерахування
пенсії, так як управління Пенсійного
фонду України в Золочівському районі
Львівської області пред'явило
розпорядження № 117080від 21 травня 2013
року про нарахування підвищення до
пенсії як дитині війни. Однак, у
частині виплати цих коштів постанова
суду залишилася невиконаною у зв'язку з
відсутністю бюджетного фінансування.

Відповідно до статті 2 Закону України
від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є,
зокрема, державний орган.

Водночас судові рішення у справах,
пов'язаних із соціальними виплатами,
які мають зобов'язальний характер щодо
проведення таких виплат, не належать до
зазначених у згаданій статті видів
рішень, що унеможливлює їх виконання
без зміни його способу.

Згідно з частиною першою статті 263
Кодексу адміністративного судочинства
України за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, із
поданням, а особа, яка бере участь у
справі, та сторона виконавчого
провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Ця норма не містить виключного
переліку обставин, що є підставою для
вирішення питання про зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Підставою для зміни чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення є обставини, що роблять
виконання судового рішення неможливим.

Таким чином, зміни у правовому
регулюванні порядку виконання судових
рішень, боржником за якими є державний
орган, яким не передбачено виконання
рішень зобов'язального характеру,
унеможливлюють їх виконання. Така
обставина є підставою для зміни чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти вжиття
адміністративним судом нових заходів
для реалізації рішення. Ці заходи
повинні забезпечити виконання
конкретного судового рішення і не
поширюватися на відносини, які виникли
після його ухвалення.

У цій категорії справ зміна способу і
порядку виконання рішення можливо
шляхом зміни зобов'язання здійснити
виплати на стягнення цих виплат. Така
зміна можливо лише у разі виконання
боржником зобов'язальної частини
рішення про нарахування соціальних
виплат.

Оскільки судом встановлено, що
відповідачем здійснено нарахування
підвищення до пенсії заявнику
відповідно до Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" в сумі
1031,00 грн., висновок суду першої
інстанції про можливість зміни способу
виконання цього рішення є правильним.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З огляду на фактичні обставини справи,
колегія суддів констатує, що
бездіяльність управління Пенсійного
фонду України в Золочівському районі
Львівської області, яка полягає у
невиплаті ОСОБА_1 підвищення до пенсії
- не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України.

Узагальнюючи викладене, суд
апеляційної інстанції переконаний, що
судом першої інстанції надано належну
оцінку наявним у справі доказам, а їх
достатня кількість та взаємний зв'язок
у сукупності дали змогу суду першої
інстанції зробити вірний висновок про
наявність підстав для задоволення
заяви.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції визнає, що судом
першої інстанції, при вирішенні даного
публічно-правового спору, правильно
встановлено обставини справи та
ухвалено законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, ухвала суду першої інстанції
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, тому
підстав для скасування ухвали суду
першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 199,
ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
ухвалу Золочівського районного суду
Львівської області від 25 жовтня 2013
року про зміну способу виконання
рішення в справі № 445/1543/13-а- без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена у
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили.

Головуючий суддя:
С. П.
Нос

Судді:
А. І.
Рибачук

І. О.
Яворський