Справа № 812/8721/13-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2014-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Островська
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2014 року справа №812/8721/13-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,

при секретарі: Борисовій А.А.,

за участю: представника позивача
Орлянка Д.Ю. (довіреність від 08.01.2014 р.),

представника відповідача
Клиновського Д.В. (довіреність від
01.07.2013 р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства «Лутугинський
науково-виробничий валковий комбінат»
на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року в адміністративній справі за
позовом Державного підприємства
«Лутугинський науково-виробничий
валковий комбінат» до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Луганську Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів про визнання дій
протиправними та визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Луганського
окружного адміністративного суду з
даним позовом, в якому з урахуванням
уточнення просив визнати
протиправними дії Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Луганську Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів стосовно
призначення та проведення
документальної позапланової
перевірки, наслідком яких стало
винесення протиправного податкового
повідомлення-рішення № від 01.10.2013
р.; визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення рішення №
від 01.10.2013 р. про збільшення суми
грошового зобов»язання з податку на
додану вартість.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року в задоволенні позову
відмовлено в повному обсязі за
необґрунтованістю.

Не погодившись з таким рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, а також неповне
з'ясування обставин справи, просить
постанову суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову. На
обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що судом першої інстанції не
взято до уваги порушення відповідачем
п. 79.2 ст. 79 Подактового кодексу України,
оскільки до початку перевірки не було
вручено позивачу копію наказу про
проведення перевірки та письмове
повідомлення про дату та місце
проведення такої перевірки, також,
відповідач в порушення вимог п. 87.7 ст. 86
цього Кодексу не повідомив позивача
про дату та час проведення розгляду
заперечень, чим позбавив останнього
законного права на всебічний та
неупереджений їх розгляд. Апелянт, крім
того, зауважує, що сертифікати
якості/відповідності товару та
товарно-транспорта накладна не є
первинними документами, які
підтверджують здійснення
господарської операції з поставки
товарів, та відповідно набуття права
власності на нього, тому безпідставним
є твердження відповідача про те, що
внаслідок відсутності
товарно-транспортних накладних
господарські операції з поставки
товарно-матеріальних цінностей не мали
місце (не здійснювалися), оскільки
законодавством не передбачено
обов'язковість складання
товарно-транспортних накладних при
здійсненні перевезень вантажу
автомобільним траспортом для власних
потреб без залучення перевізника на
договірних умовах.

В судовому засіданні представник
позивача доводи апеляційної скарги
підтримав і просив її задовольнити, в
той час, як представник відповідача
проти цього заперечував, просив
залишити без змін рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду
дійшла до наступного.

Так, судом установлено і
підтверджується матеріалами справи, що
позивач є юридичною особою,
зареєстрованою у встановленому
порядку, перебуває на податковому
обліку у відповідача.

У зв'язку з надходженням до СДПІ
податкової інформації від ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
у вигляді акту від 18.03.2013 № 1711/226/31296367
«Про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Деметра» з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства за
березень 2011 року», в якому зазначено, що
операції з поставки товарів по ланцюгу
постачання від ТОВ «Будзабезпечення» -
ТОВ «Деметра» - ДП «ЛНВВК» не містять у
суті своїй розумних економічних або
інших причин (ділової мети)
систематичного (протягом місяця)
придбання та продажу товарів та не
спричиняють реального настання
правових наслідків (том 1 а.с. 96-102),
відповідачем було направлено запит до
ДП «ЛНВВК» від 06.08.2013 № 1457/10/15-107 про
надання письмових пояснень та їх
документального підтвердження щодо
господарських взаємовідносин з ТОВ
«Деметра».

Позивач листом від 04.09.2013 надав перелік
документів на підтвердження
взаємовідносин з ТОВ «Деметра», а саме:
договори поставки, специфікації та
додаткові угоди до цих договорів,
видаткові та податкові накладні,
накладні на перевезення залізничним
транспортом, прибуткові накладні,
реєстри виданих та отриманих
податкових накладних, виписки
банківських установ (том 1 а.с.94).

12.09.2013 відповідачем було винесено наказ
№ 115 про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки ДП
«ЛНВВК», який було направлено на адресу
позивача рекомендованим листом 13.09.2013
та вручено 17.09.2013, що не заперечувалось
позивачем.

Колегія суддів погоджує висновок суду
першої інстанції, що відповідачем
дотримано вимоги податкового
законодавства в цій частині, оскільки
п.79.2 ст.79 ПК України не вимагає від
податкового органу до початку
перевірки пересвідчитись в отриманні
платником повідомлення про перевірку.

16.09.2013 на підставі наказу від 12.09.2013 № 115
СДПІ було проведено позапланову
невиїзну документальну перевірку ДП
«ЛНВВК» з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
прибуток підприємств за 1-й квартал 2011
року та податку на додану вартість за
період з 01.03.2011 по 31.03.2011 по
взаємовідносинам з ТОВ «Деметра», за
результатами якої складено акт від
17.09.2013 № 65/15-0/00187369, у висновках якого
встановлення порушення позивачем п.
198.3, п.198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2 ст. 200
Податкового кодексу України та розділу
5 «Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість» та, як наслідок,
занижено суму ПДВ, яка підлягає сплаті
до Державного бюджету, в сумі 114 497 грн.
Такі висновки зроблено податковим
органом на підставі відсутності
фактичного здійснення господарських
операцій між ДП «ЛНВВК» та ТОВ
«Деметра».

Не погодившись з висновками акта
перевірки, позивач направив на адресу
відповідача письмові заперечення, які
були розглянуті та висновки акта
перевірки залишено без змін.

На підставі акта перевірки
відповідачем 01.10.2013 винесено податкове
повідомлення - рішення № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем - податок на
додану вартість на 114498,00 грн., у т.ч. за
основним платежем - 114797 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 1 грн.

Спірним в даній справі є реальність
господарських операцій між позивачем
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Деметра», що є
підставою для виникнення права на
податковий кредит та визначення
податкових зобов'язань.

Посадові особи податкового органу
дійшли висновку, що операції
купівлі-продажу та поставки товару не
спричиняють реального настання
правових наслідків, а отже - є
нікчемними по ланцюгу до
«вигодонабувача».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач неправомірно сформував дані
податкового обліку на підставі
господарських операцій з ТОВ
«Деметра», оскільки ним не
підтверджена реальність виконання
договорів, у зв»язку з ненаданням
товарно-транспортних накладних на
підтвердження отримання товару саме
від певного контрагента, крім того, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем порушені вимоги Інструкції
про порядок прийомки продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання за
якістю, оскільки не надано
сертифікатів відповідності.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3
Господарського кодексу України, під
господарською діяльністю розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Частиною 2 ст. 3 цього Кодексу
передбачено, що господарська
діяльність, яка здійснюється для
досягнення економічних і соціальних
результатів та з метою одержання
прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», господарська
операція - дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податку.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку (п.198.3).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6).

Згідно з вимогами п. 201.1 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 201.6 ст. 201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Таким чином, виходячи із приписів
вищевказаної норми закону, лише
відсутність податкової накладної
безспірно позбавляє платника податку
права на включення до податкового
кредиту сплачених (нарахованих) сум ПДВ
у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг).

Судом установлено, що між Лутугинським
державним науково-виробничим валковим
комбінатом (покупець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Деметра»
(продавець) було укладено договори №
180/1/23.11/02 від 30.11.2010 та № 180/1/30.08 від 17.08.2010
щодо купівлі-продажу товару - ферохрому
та ферромолібдену.

На підтвердження фактичного
здійснення господарських операцій за
вказаними договорами позивачем надано
картки складського обліку матеріалів,
прибуткові накладні, податкові
накладні, видаткові накладні, платіжні
доручення.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що позивачем не доведено в
повному обсязі фактичне здійснення
господарських операцій з постачання
товару, оскільки не надано
сертифікатів відповідності, інших
документів, які б підтверджували
якість отриманого товару, а також акти
приймання-передачі товару та
товаро-транспортні накладні.

Проте, як наголошувалося вище, лише
відсутність податкової накладної
безспірно позбавляє платника податку
права на включення до податкового
кредиту сплачених (нарахованих) сум ПДВ
у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг).

Здійснення господарсько-правових
відносин позивача з ТОВ «Деметра» за
вказа ними договорами підтверджується
наданими ним первинними документами,
зокрема: видатковими та податковими
накладними, які включені до реєстру
отриманих податкових наклад них,
оплата позивачем отриманого товару
від ТОВ «Деметра» підтверджена пла
тіжними дорученнями, отриманий товар
взято позивачем на складський облік.

Згідно пояснень представника позивача,
перевезення вказаного товару
здійснював продавець власним
транспортом.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що податковий орган в акті
перевірки не посилається на
невідповідність вимогам законодавства
податкових накладних, за якими позивач
формував податковий кредит, тому
вказані первинні документи за своєю
формою та змістом відповідають вимогам
чинного законодавства, засвідчують
факт виконання позивачем зобов'язань з
оплати вартості товарів за вказаним
правочином шляхом перерахування
грошових коштів.

Копії первинних і розрахункових
документів не мають дефектів форми,
змісту або походження, які в силу ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», ст.44, ст.201 Податкового
кодексу України, п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за № 168/704) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості.

Всі вищезазначені документи суд
приймає у якості належних та
допустимих доказів, оскільки вони
відповідають вимогам законодавчого
визначення поняття «первинний
документ» згідно Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», відповідно до
якого первинний документ - це документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, фактичні обставини об'єктивно
засвідчують здійснення господарської
діяльності між позивачем та ТОВ
«Деметра» і правомірність нарахування
податкового кредиту та віднесення
відповідних сум до складу валових
витрат, відповідно до первинних
бухгалтерських документів та по
податковим накладним, які виписані на
виконання умов викладених вище
договірних відносин, в той час, як
висновки відповідача про відсутність
реальності здійснення господарських
опера цій між позивачем та його
контрагентом - ТОВ «Деметра»
ґрунтуються виключно на висновках ДПІ
у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська у вигляді акту від
18.03.2013 № 1711/226/31296367 «Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Деметра» з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за березень 2011 року».

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»,
якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, були внесені до нього, то такі
відомості вважаються достовірними і
можуть бути використані в спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін.

На час здійснення господарської
операції, за якими податкова інспекція
не визнає обґрунтованим віднесення
позивачем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість,
постачальник (ТОВ «Деметра») був
включений до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, а також мав
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, тому
покупець не може нести
відповідальність ані за несплату
податків продавцями, ані за можливу
недостовірність відомостей про них,
наведених у зазначеному реєстрі, за
умови необізнаності щодо неї. Доказів,
які б підтвердили той факт, що позивач
був обізнаний про обставини діяльності
вищевказаних контрагентів, або мав
реальну можливість з'ясувати ті
обставини їх діяльності, які
унеможливлюють віднесення ним сум ПДВ
до податкового кредиту відповідачем , в
матеріалах справи відсутні.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що на дату підписання
договорів та первинних та
розрахункових документів ТОВ
«Деметра» не був припинений та був
платником податку на додану вартість,
що не заперечується сторонами.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що органом
державної податкової служби, як
суб'єктом владних повноважень не
доведено, що зазначений вище правочин є
таким, що не відповідає моральним
засадам суспільства, порушує публічний
порядок, не спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Крім того, чинне законодавство не
ставить умовою дійсності правочинів, а
також виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку його
контрагентів, фактичного знаходження
їх за місцем реєстрації та наявності чи
відсутності основних фондів або
спеціальних дозволів у останніх.
Позивач не може нести відповідальність
за невиконання його контрагентами
своїх зобов'язань, адже, поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а саме, платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентом податкових
зобов'язань. А відтак, за умови не
встановлення податковим органом
наявності замкнутої схеми руху коштів,
яка б могла свідчити про узгодженість
дій позивача та його постачальників
для одержання підприємством
незаконної податкової вигоди, останнє
не може зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

Відсутність у платника
товаро-транспортної накладної, яка,
наразі, повинна зберігатись у
перевізника, або відсутність
інформації в технічній документації не
є підставою для позбавлення платника
податку права на податковий кредит з
ПДВ у випадку, коли останній виконав
усі передбачені законом умови стосовно
отримання такого права та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту,
оскільки податкове законодавство не
ставить право платника податку на
додану вартість на податковий кредит в
залежність від дій або бездіяльності
його контрагентів чи відсутності їх за
місцезнаходженням, так само
відсутності у контрагентів основних
фондів, кваліфікованого персоналу
тощо.

В разі порушення контрагентом
податкової дисципліни
відповідальність та негативні
наслідки мають настати саме для цієї
особи. Чинне законодавство не
зобов'язує платника податків
перевіряти безпосереднього
контрагента на предмет виконання ним
вимог податкового законодавства перед
тим, як відносити відповідні суми
витрат до валових витрат та суми
податку на додану вартість до
податкового кредиту.

З огляду на викладене,колегія суддів
дійшла висновку про те, що податковий
орган, відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, правомірність спірного
податкового повідомлення - рішення не
довів, що свідчить про його
протиправність та необґрунтованість, а
тому позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.94 КАС України,
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог, а відповідачу -
відповідно до тієї частини вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Позивачем сплачено судовий збір при
поданні позову та під час апеляційного
оскарженняё які йому мають бути
повернуті з Державного бюджету України
пропорційно до задоволених позовних
вимог.

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207,211,212,254
Кодексу адміністративного
судочинства, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Лутугинський
науково-виробничий валковий комбінат»
- задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року в адміністративній справі №
812/8721/13-а - скасувати в частині відмови в
задоволенні позову про визнання
неправомірними дій Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Луганську Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів щодо прийняття
податкового повідомлення-рішення №
від 01.10.2013 р. та про визнання
протиправним та скасування цього
податкового повідомлення-рішення.

Позов Державного підприємства
«Лутугинський науково-виробничий
валковий комбінат» в цій частині
задовольнити.

Визнати протиправними дії
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Луганську
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів щодо прийняття податкового
повідомлення-рішення № від
01.10.2013р.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 01.10.2013 р.

В іншій частині постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 28
листопада 2013 року в адміністративній
справі № 812/8721/13-а - залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Державного підприємства
«Лутугинський науково-виробничий
валковий комбінат» частково сплачений
судовий збір в сумі 1717 (одна тисяча
сімсот сімнадцять) гривень 46 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови, постанова в повному обсязі
складена 15 січня 2014 року.

Головуючий:
Л.В.Губська

Судді:
Т.Г. Арабей

І.В.
Геращенко