Справа № 804/313/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

13 січня 2014 р. Справа № 804/313/14
Суддя Дніпропетровського окружного
адміністративного суду Конєва С.О.,
розглянувши матеріали позовної заяви
гр.ОСОБА_1, гр.ОСОБА_2 до Нотаріуса
третьої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори ОСОБА_3 про
визнання протиправними дій у відмові
видання свідоцтва про право на
спадщину та зобов'язання вчинити певні
дії, -

ВСТАНОВИВ

09.01.2014р. гр. ОСОБА_1, гр.ОСОБА_2
звернулися з позовом до Нотаріуса
третьої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори ОСОБА_3 та
просять:

- визнати протиправними дії державного
нотаріуса ОСОБА_3 третьої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори у відмові видати
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтв про право на
спадщину на земельну ділянку площею
0,0974га, яка розташована на території
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4;

- зобов'язати відповідача при
визначенні обсягу спадкового майна
керуватися чинним законодавством,
зокрема ст.370,372 ЦК України та після
цього, відповідно до п.224 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій,
видати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтва про
право на спадщину на земельну ділянку
після смерті ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги позивачі обґрунтовують
тим, що 29.10.2013р. відповідач прийняв
рішення про відмову у видачі їм
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на земельну ділянку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 після
смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4
посилаючись на те, що частина земельної
ділянки, що була приватизована
померлою у спільну сумісну власність з
іншими співвласниками є невизначиною,
а тому визначити частки спадкоємців у
невизначеній частці неможливо не
порушивши форми свідоцтв № 12 та № 9,
передбачені Правилами ведення
нотаріального діловодства,
затвердженого наказом МЮУ від 22.12.2010р.
№3253/5. Позивачі вказані постанови
вважають протиправними та такими, що
повинні бути відмінені з огляду на те,
що відповідачем не були враховані
норми ст.ст. 370, 372, 373, 1218, 1225,1226 ЦК
України.

Проаналізувавши зміст позовних вимог,
норми чинного законодавства, суд
дійшов до висновку, що зазначену вище
позовну заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Визначення поняття «справа
адміністративної юрисдикції» наведено
у статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України, під якою
розуміється переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією із сторін є суб'єкт, що здійснює
владні управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

У випадку, якщо суб'єкт у спірних
правовідносинах не здійснює вказані
владні управлінські функції щодо
іншого суб'єкта, який є учасником спору,
такий спір не має встановлених нормами
Кодексу адміністративного судочинства
України ознак справи адміністративної
юрисдикції, і, відповідно, не повинен
вирішуватися адміністративним судом.

Пунктом 1 частини 2 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Поняття «суб'єкт владних повноважень»
наведено у статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
- це органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові чи службові особи, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою
суб'єкта владних повноважень є
здійснення цим суб'єктом владних
управлінських функцій, при цьому, ці
функції повинні здійснюватись
суб'єктом саме у тих правовідносинах, у
яких виник спір.

У випадку, якщо особа у спірних
правовідносинах не здійснює вказаних
владних управлінських функцій ( щодо
іншого суб'єкта,який є учасником спору),
то така особа не знаходиться «при
здійсненні управлінських функцій» та
не має встановлених нормами Кодексу
адміністративного судочинства України
необхідних ознак суб'єкта владних
повноважень.

Таким чином, справою адміністративної
юрисдикції може бути переданий на
вирішення адміністративного суду спір,
який виник між двома (кількома)
конкретними суб'єктами суспільства
стосовно їхніх прав та обов'язків у
конкретних правових відносинах, у яких
хоча б один суб'єкт уповноважений
владно керувати поведінкою іншого
(інших) суб'єктів, а ці суб'єкти,
відповідно, зобов'язані виконувати
вимоги та приписи такого владного
суб'єкта.

Порядок правового регулювання
діяльності нотаріату в Україні
встановлено Законом України «Про
нотаріат».

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
нотаріат» нотаріат в Україні - це
система органів і посадових осіб на які
покладено обов'язок посвідчувати
права, а також факти, що мають юридичне
значення та вчиняти інші нотаріальні
дії, передбачені цим Законом з метою
надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні
покладається на нотаріусів, які
працюють в державних нотаріальних
конторах, державних нотаріальних
архівах (державні нотаріуси) або
займаються приватною нотаріальною
діяльністю (приватні нотаріуси).

Як вбачається зі змісту позову
позивачі просять визнати дії нотаріуса
протиправними щдо відмови у видачі їх
свідоцтв про право на спадщину.

Тобто, спір виник з цивільних відносин
щодо прав позивачів на прийняття
спадщини за заповітом.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про те, що відповідач у
спірних правовідносинах не здійснює
щодо позивача владних управлінських
функцій та не є суб'єктом владних
повноважень, оскільки не наділений
повноваженнями владно керувати
поведінкою позивачів, а тому заявлений
позивачами спір не є
публічно-правовим, а справа не має
ознак справи адміністративної
юрисдикції у розумінні ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
і даний спір повинен вирішуватися в
порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України,
суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо, заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Керуючись ст.ст.2,3, 17,п. 1 ч. 1 ст. 109,
ст. 165 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження в
адміністративній справі за позовом
гр.ОСОБА_1, гр.ОСОБА_2 до Нотаріуса
третьої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори ОСОБА_3 про
визнання протиправними дій у відмові
видання свідоцтва про право на
спадщину та зобов'язання вчинити певні
дії.

Копію ухвали разом із позовною заявою
та доданими матеріалами надіслати
позивачу за зазначеною у позовній
заяві адресою.

Роз'яснити позивачу, що відповідно до ч.
5 ст. 109 Кодексу адміністративного
судочинства, повторне звернення тієї ж
особи до адміністративного суду з
таким самим адміністративним позовом
не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу
було постановлено без виклику особи,
яка її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали згідно ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Ухвала набирає законної сили у порядку
та у строки, встановлені ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя С.О. Конєва