Справа № 811/3399/13-а
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2013-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2013 року
Справа № 811/3399/13-а
Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого: судді Кармазиної Т.М.,
за участю секретаря - Сириці І.О.,
за участю представників:
позивача - Іванова С.І.,
відповідача - Данілова
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Кіровограді
справу за адміністративним позовом
Приватного акціонерного товариства
"Креатив" до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення,-
Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просить скасувати податкове
повідомлення-рішення Кіровоградської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення є
незаконним, необґрунтованим та
безпідставним, не відповідає фактичним
обставинам справи, а також таким, що
винесено з порушенням норм чинного
законодавства України. Зокрема,
посилався на протиправність висновків
відповідача в акті перевірки щодо
безпідставного включення позивачем до
податкового кредиту суми ПДВ по
операціям з ФГ „Ялинівське 2007", ПП
„777-Наталі", ТОВ „АДПМ", ФГ „Антар", ТОВ
„ТД Маршал", ФГ „В Лоза" в рамках
укладених угод, які є нікчемними.
Оскільки правочини, за наслідками
укладення яких, позивачем було
сформовано податковий кредит з
податку на додану вартість, спрямовані
на реальне настання правових
наслідків, обумовлених ними. Крім того,
посилався на те, що на час здійснення
господарських операцій з вказаними
контрагентами, останні були внесені до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, а
також мали свідоцтво платника ПДВ.
Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позовних
вимог, посилаючись на те, що податковим
органом прийнято оскаржуване
податкове повідомлення-рішення у
відповідності до норм чинного
законодавства України. Оскільки,
договори, укладено позивачем з ФГ
„Ялинівське 2007", ПП „777-Наталі", ТОВ
„АДПМ", ФГ „Антар", ТОВ „ТД Маршал", ФГ
„В Лоза" без наміру створення правових
наслідків. Також зазначав, що позивачем
порушено вимоги п.п.198.3,198.6 ст.198, п.201.10
ст.201 Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за червень, жовтень, грудень 2012
року та січень, лютий, березень 2013 року
на суму 1487534 грн..
Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню, з
Приватне акціонерне товариство
„Креатив" зареєстровано як юридична
особа 06.10.2000р. виконавчим комітетом
Кіровоградської міської ради, та
перебуває на обліку в Кіровоградській
ОДПІ як платник податків. (т.1 а.с.63)
Судом встановлено, що Кіровоградською
ОДПІ на підставі наказу №182 від 04.07.2013р.
(т.3 а.с.40) проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ФГ „Ялинівське 2007"
за період з 01.06.2012р. по 30.06.2012р., ПП
„777-Наталі" - з 01.10.2012р. по 31.10.2012р., ТОВ
„АДПМ" - з 01.12.2012р. по 31.03.2013р., ФГ „Антар"
- з 01.01.2013р. по 31.01.2013р., ТОВ „ТД Маршал" - з
01.03.2013р. по 31.03.2013р. , ФГ „В Лоза" - з
01.04.2013р. по 30.04.2013р., за результатами якої
складено акт №3/11-23-22-02/31146251 від 05.07.2013р.
Відповідно до даного акту, перевіркою
встановлено порушення ПрАТ „Креатив"
п.п.198.3, 198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
завищено від'ємне значення різниці між
сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту на суму 1487534
грн., в т.ч. за червень 2012 року - 122653 грн.,
жовтень 2012 року - 260214 грн., грудень 2012
- 219460 грн., та завищено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного звітного (податкового)
періоду (ряд.24 декларації з ПДВ) на суму
4020085 грн., в т.ч. за червень 2012 року - 144014
грн., жовтень 2012 року - 943222 грн., грудень
2012 року - квітень 2013 року - 2932849 грн..
На підставі даного акту перевірки
Кіровоградською ОДПІ прийнято
від 18.07.2013р., яким позивачу зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість за червень,
жовтень, грудень 2012 року та січень,
лютий, березень 2013 року на суму 1487534 грн.
Позивач, не погодившись з даним
податковим повідомленням-рішенням,
подав скаргу. За результатами
адміністративного оскарження,
рішенням Міністерства доходів і зборів
України №1280216/99-99-10-01-15 від 09.10.2013р.
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення залишено без
змін, а скаргу позивача без
задоволення. (т.1 а.с.64-71)

Судом встановлено, що 28.01.2013р. між ПрАТ
„Креатив" (Покупець) та ТОВ „ТД Маршал"
(Постачальник) укладено договір про
поставку товару №2899, згідно якого
Постачальник зобов'язується поставити
та передати у власність Покупця, а
Покупець - прийняти й оплатити,
відповідно до умов даного договору,
соняшникову нерафіновану олію. (т.1
а.с.108-111).

Того ж дня сторонами даного договору
укладено додаткову угоду №1, в якій
визначено найменування, ціну,
кількість товару (олії соняшникової
нерафінованої) за договором №2899 від
28.01.2013р. (т.1 а.с.112)

Факти отримання позивачем від ТОВ „ТД
Маршал" вищезазначеного товару згідно
даного договору підтверджуються:
податковими накладними (т.1 а.с.113, 114),
видатковими накладними (т.1 а.с.116, 118);
товарно-транспортними накладними (т.1
а.с.117, 119).

Вищезазначені податкові накладні
позивачем включено до складу
податкового кредиту за березень 2013р. на
суму ПДВ - 87780 грн., що встановлено
податковим органом під час перевірки
останнього.

Позивачем за отриманий товар,
перераховано на розрахунковий рахунок
ТОВ „ТД Маршал" їх вартість, що
підтверджується платіжними
дорученнями (т.1 а.с.115).

До того ж, суд враховує, що відповідачем
в акті перевірки зазначено:
контрагенти-покупці, які мали
взаємовідносини з ТОВ „ТД Маршал"
згідно АІС «Податковий блок» та
декларували від даного товариства
податковий кредит у березні 2013р., це
ПрАТ „Креатив" , відхилення суми ПДВ не
встановлено. (т.1 а.с.38)

Крім того, 25.05.2012р. між ПрАТ „Креатив"
(Покупець) та ФГ „Ялинівське 2007"
(Продавець) укладено договір поставки
№1091/п, відповідно до умов якого
Продавець зобов'язується поставити та
передати у власність Покупця, а
Покупець - прийняти й оплатити,
відповідно до умов даного договору,
насіння соняшнику урожаю 2011 року (т.1
а.с.120-123).

Факти отримання позивачем від ФГ
„Ялинівське 2007" вищезазначеного
товару згідно договору
підтверджуються: видатковими
накладними (т.1 а.с.127-132); податковою
накладною (т.1 а.с.124);
товарно-транспортними накладними (т.1
а.с.134, 135, 138, 140, 142-147, 149-156, 158-161), реєстрами
накладних на прийняте зерно якості
кожної окремої партії (т.1 а.с.133, 135, 137, 139,
141, 148, 157).

Вищезазначену податкову накладну
позивачем включено до складу
податкового кредиту за червень 2012 р. в
розмірі 266666,67 грн., що встановлено
податковим органом під час перевірки
ПрАТ „Креатив".

Позивачем за отриманий товар
перераховано на розрахунковий рахунок
ФГ „Ялинівське 2007" вартість отриманого
товару, що підтверджується платіжним
дорученням (т.1 а.с.125).

Також в акті перевірки зазначено, що ФГ
„Ялинівське 2007" подано за 2 квартал до
податкового органу звіт форми 1-ДФ,
згідно якого кількість працюючих
складає 10 осіб. (т.1 а.с.21)

05.12.2012р., 22.01.2013р. між ПрАТ „Креатив"
(Покупець) та ФГ „Антар" (Продавець)
укладено договори поставки №12-957,
№С12-1274 відповідно до умов яких
Продавець зобов'язується поставити та
передати у власність Покупця, а
Покупець - прийняти й оплатити,
відповідно до умов даного договору,
насіння соняшнику урожаю 2012 року (т.1
а.с.162-170).

Факти отримання позивачем від ФГ
„Антар" вищезазначеного товару згідно
договору підтверджуються: видатковими
накладними (т.1 а.с.177-186); податковими
накладними (т.1 а.с.171-173);
товарно-транспортними накладними (т.1
а.с.187-201).

Вищезазначені податкові накладні
позивачем включено до складу
податкового кредиту за січень 2013 р. в
розмірі 591430,76 грн., що встановлено
податковим органом під час перевірки
ПрАТ „Креатив".

Позивачем за отриманий товар
перераховано на розрахунковий рахунок
ФГ „Антар" вартість отриманого товару,
що підтверджується платіжними
дорученнями (т.1 а.с.174-176).

Крім того, суд враховує, що
відповідачем до суду подано звіт форми
1-ДФ, поданий ФГ „Антар" за 1 квартал 2013р.
до ДПІ у Бориславському районі, згідно
якого кількість працюючих складає 7
осіб. (т.3 а.с.101, 102)

03.12.2012р. між ПрАТ „Креатив" (Замовник)
та ТОВ „АДПМ" (Перевізник) укладено
договір перевезення вантажів №ПС 12/27,
відповідно до умов якого Перевізник
зобов'язується по замовленню Замовника
здійснювати перевезення та доставку
вантажу, а Замовник - проводити оплату
наданих послуг. (т.1 а.с.202-204). Пунктом 1.2
даного договору визначено, що
транспортний засіб, яким здійснюється
перевезення, є власністю Перевізника і
зазначений в додатку 1 до договору, який
є невід'ємною складовою даного
договору. (т.1 а.с.205-206)

Факти отримання позивачем від ТОВ
„АДПМ" вищезазначених послуг згідно
договору підтверджуються: податковими
накладними (т.1 а.с.207-232); актами
здачі-приймання виконаних робіт (т.1
а.с.239-250, т.2 а.с.1-8).

Вищезазначені податкові накладні
позивачем включено до складу
податкового кредиту за грудень 2012р.,
січень-березень 2013р. на загальну суму
ПДВ 425455,57, що встановлено податковим
органом під час перевірки ПрАТ
„Креатив".

Позивачем за отриманий товар
перераховано на розрахунковий рахунок
ТОВ „АДПМ" вартість отриманих послуг,
що підтверджується платіжними
дорученнями (т.1 а.с.233-238).

Крім того, суд також враховує, що
відповідачем до суду подано звіт форми
1-ДФ, поданий ТОВ „АДПМ" за 1 квартал 2013р.
до ДПІ у Печерському районі м.Києва,
згідно якого кількість працюючих
складає 16 осіб. (т.3 а.с.103)

Між ПрАТ „Креатив" (Покупець) та ПП
„777-Наталі" (Продавець) укладено
договори поставки №12-335 від 12.10.2012р.,
№12-392 від 22.10.2012р., №12-463 від 26.10.2012р.,
відповідно до умов яких Продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність Покупця, а Покупець -
прийняти й оплатити, відповідно до умов
даного договору, насіння соняшнику
урожаю 2012 року (т.2 а.с.9-17).

Факти отримання позивачем від ПП
„777-Наталі" вищезазначеного товару
згідно договорів підтверджуються:
видатковими накладними (т.2 а.с.51-81);
податковими накладними (т.2 а.с.18-47);
товарно-транспортними накладними (т.2
а.с.82-135).

Вищезазначені податкові накладні
позивачем включено до складу
податкового кредиту за жовтень 2012 р. на
суму ПДВ 1203435,96 грн., що встановлено
податковим органом під час перевірки
ПрАТ „Креатив".

Позивачем за отриманий товар
перераховано на розрахунковий рахунок
ПП „777-Наталі" вартість отриманого
товару, що підтверджується платіжними
дорученнями (т.2 а.с.48-50).

Так, однією з умов, укладених позивачем
з ПП „777-Наталі", є те, що останній
гарантував що він є
сільськогосподарським
товаровиробником відповідно до п.14.1.235
Податкового кодексу України. Товар, що
є предметом поставки за даними
договорами вироблений (вирощений)
безпосередньо Продавцем і належить до
категорії товарів, визначених п.14.1.234
Податкового кодексу України. Товар,
який є предметом договорів, на момент
його поставки Покупцю (позивачу), є
власністю Продавця та не обтяжений
правами на нього зі сторони третіх осіб
та державних органів. Умови оплати
товару - 100% передплата.

Одним із основних видів діяльності ПП
„777-Наталі" є вирощування зернових та
технічних культур. На час
фінансово-господарських
взаємовідносин позивача з даною
юридичною особою, остання мала
свідоцтво про реєстрацію
сільськогосподарського підприємства
як суб'єкта спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість. (т.3 а.с.191). Також згідно
довідки Долинської МДПІ, ПП „777-Наталі"
у 2012 році є платником фіксованого
сільськогосподарського податку. (т.3
а.с.192)

При цьому, суд критично оцінює доводи
відповідача, як доказ нереальності
здійснення господарських операцій, а
саме: ПП „777-Наталі" не має в достатній
кількості земель
сільськогосподарського призначення
для вирощування соняшника 18587,02 т.
Так, ПП „777-Наталі" для виконання умов
договору необхідно - 39 років.

Відповідно до форми 4-сг «Посівні площі
сільськогосподарських культур під
урожай 2012р.», поданої ПП „777-Наталі",
площа на якій посіяно соняшник
становить 2620,94 га. (т.3 а.с.195-198). Згідно
форми №29-сг «Збір урожаю
сільськогосподарських культур на 01
грудня 2011 року» посівна площа
соняшника 2621 га, одержано врожаю 117945ц.
(т.3 а.с.199-200).

При цьому суд зазначає, що кількість
земельних ділянок, а також врожайність
від здійснюваної на них діяльності, є
суто оціночним поняттям, адже ці
показники не є сталими та можуть
змінюватися протягом часу в залежності
від багатьох факторів. А тому, висновки
відповідача є його суб'єктивною точкою
зору, яка не ґрунтується на нормах
чинного законодавства та, з об'єктивних
причин не може слугувати для будь-яких
висновків щодо можливості та
результативності здійснення
діяльності сільськгосподарським
товаровиробником, в даному випадку
ПП „777-Наталі".

ПП „777-Наталі" є сільськогосподарським
товаровиробником і відповідно
відобразило суми ПДВ в отриманих
авансах за поставку
сільськогосподарської продукції
власного виробництва у спеціальних
деклараціях з ПДВ. Тобто, ПДВ з вказаних
сум до державного бюджету не надійшов.

ПП „777-Наталі" є сільськогосподарським
підприємством, яким обрано спеціальний
режим оподаткування, що не
заперечується та не спростовується
відповідачем.

Відповідно до п.209.2 ст.209 Податкового
кодексу України згідно із спеціальним
режимом оподаткування сума податку на
додану вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей.

Зазначені суми податку на додану
вартість акумулюються
сільськогосподарськими
підприємствами на спеціальних
рахунках, відкритих в установах банків
та/або в органах, які здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів у порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 209.5 ст.209 Податкового кодексу
України встановлено, платник податку,
який придбаває сільськогосподарські
товари/послуги в
сільськогосподарського підприємства,
який обрав спеціальний режим
оподаткування, має право збільшити
податковий кредит на суму сплаченого
(нарахованого) податку в загальному
порядку.

Враховуючи вищевикладене,
законодавець жодним чином не обмежує
право платника податків, в даному
випадку позивача по справі, на
можливість формування податкового
кредиту та від'ємного значення з ПДВ, на
підставі податкових накладних
виписаних сільськогосподарським
підприємством.

Також, між ПрАТ „Креатив" (Покупець) та
ФГ „В Лоза" (Продавець) укладено
договори поставки №12-1933 від 25.03.2013р.,
№12-2041 від 03.04.2013р., №12-2098 від 12.04.2013р.,
відповідно до умов яких Продавець
зобов'язується поставити та передати у
власність Покупця, а Покупець -
прийняти й оплатити, відповідно до умов
даного договору, насіння соняшнику
урожаю 2012 року (т.2 а.с.136-144).

Факти отримання позивачем від ФГ „В
Лоза" вищезазначеного товару згідно
договорів підтверджуються:
видатковими накладними (т.2 а.с.176-194);
податковими накладними (т.2 а.с.145-163);
товарно-транспортними накладними (т.2
а.с.195-250, т.3 а.с.1-13).

Вищезазначені податкові накладні
позивачем включено до складу
податкового кредиту за квітень 2013 р. на
суму ПДВ - 1445315,03 грн., що встановлено
податковим органом під час перевірки
ПрАТ „Креатив".

Позивачем за отриманий товар
перераховано на розрахунковий ФГ „В
Лоза" вартість отриманого товару, що
підтверджується платіжними
дорученнями (т.2 а.с.164-175).

Відповідно до пп.14.1.179, 14.1.181 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України податкове
зобов'язання для цілей розділу V цього
Кодексу - загальна сума податку на
додану вартість, одержана (нарахована)
платником податку в звітному
(податковому) періоді; податковий
кредит - сума, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Згідно п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку, зокрема, з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Аналіз наведеної норми дає підстави
вважати, що для віднесення платником
податку до податкового кредиту суми
податку на додану вартість необхідно,
зокрема, підтвердити відповідними
бухгалтерськими документами факти
отримання товару та його оплати, а
також наявність мети отримання товару,
пов'язаної із подальшим використанням
отриманих товарів в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

З аналізу п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України вбачається, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно п.198.2 ст.198 Податкового кодексу
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктами 201.1, 201.4, 201.6 статті 201
Податкового кодексу України
встановлено, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України); ї)
номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
України. Податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що право
на нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно ст.1 Закону України „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999р. №996-XIV
(далі за текстом -Закон №996-XIV) первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Отримані позивачем податкові накладні
не мають недоліків, які згідно зі ст.201
Податкового кодексу України, ч.ч.12 ст.9
Закону №996-XIV, п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704, спричиняють втрату ними
статусу податкових накладних.

Таким чином, враховуючи наведені норми
чинного законодавства України, суд
дійшов висновку, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій позивача з його контрагентами
є належні первинні документи, які
містять всі необхідні реквізити та
відповідають вимогам, встановленим
чинним законодавством для первинних
документів, які фіксують факт
здійснення господарської операції.

До того ж, з аналізу вищенаведених норм
законодавства та правовідносин
позивача з ФГ „Ялинівське 2007", ПП
„777-Наталі", ТОВ „АДПМ", ФГ „Антар", ТОВ
„ТД Маршал", ФГ „В Лоза" також слідує,
що позивачем дотримано всіх вимог
закону, пов'язаних з формуванням
податкового кредиту та виникненням
податкового зобов'язання, оскільки
єдиною підставою для цього являється
наявність у платника податку-покупця
належно оформленої податкової
накладної.

Крім того, суд враховує, що наявність
вищевказаних законодавчо визначених
обставин для формування податкового
кредиту є обов'язковою, але, не є
безумовною підставою для визнання
правомірності такого формування за
умови, якщо податковий орган доведе, що
відомості у документах, на підставі
яких вони сформовані, не відповідають
дійсності, в тому числі, коли
господарські операції з придбання
товару (робіт, послуг) не мали реального
характеру.

У відповідності до п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України, право
платника податку на податковий кредит
ставиться в залежність від отримання
податкової накладної, а не від сплати
його контрагентами податку до бюджету
та їх знаходження за юридичними
адресами після здійснення
господарських операцій.

Факт використання товару позивачем у
власній господарській діяльності, та,
відповідно, реальність виконання
договору сторонами, підтверджується
первинними бухгалтерськими
документами, щодо отримання даного
товару, використання його в
господарській діяльності, що
підтверджується належними доказами,
які містяться в матеріалах справи.

Так, суд враховує, що одним із основних
видів діяльності позивача є
виробництво олії та тваринних жирів. У
останнього в наявності виробничі
потужності, тобто технічні та
технологічні можливості для
здійснення господарських операцій
щодо придбання, зберігання товару та
його переробки, про що свідчать
договори оренди майна, додатки до них
(т.3 а.с.117-126, 165-187), акти здачі-прийняття
робіт (надання послуг) (т.3 а.с.127-135) та
оборотно-сальдова відомість по
рахункам 103, 104, 106, 109 «Необоротні
активи» (т.3 а.с.136-164)

Податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускали його контрагенти, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з даними
підприємствами було одержання
позивачем податкової вигоди.

До того ж, за правовою позицією,
викладеною у постанові Верховного Суду
України №21-47а10 від 31.01.2011р., чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання, зокрема,
тими, які не були постачальниками
товарів (послуг), на вартість яких
нарахований ПДВ, що включений
платником податку до податкового
кредиту.

Враховуючи те, що факт придбання
позивачем у ФГ „Ялинівське 2007", ПП
„777-Наталі", ТОВ „АДПМ", ФГ „Антар", ТОВ
„ТД Маршал", ФГ „В Лоза" товару та
послуг, згідно вищезазначених
договорів, підтверджується належними
первинними бухгалтерськими
документами, суд дійшов висновку про
фактичне підтвердження наявності у
позивача підстав для віднесення суми
сплаченого даним контрагентам ПДВ до
податкового кредиту за червень,
жовтень, грудень 2012 року та січень,
лютий, березень, квітень 2013 року 2013 року
на суму 4020085 грн..

Суд критично оцінює твердження
відповідача, що фінансово-господарські
угоди між позивачем та ФГ „Ялинівське
2007", ПП „777-Наталі", ТОВ „АДПМ", ФГ
„Антар", ТОВ „ТД Маршал", ФГ „В Лоза" є
нікчемними та не мали реального
характеру. Так, станом на час укладення
позивачем з даними контрагентами
договорів та їх виконання, останні були
та є зареєстровані в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, що
підтверджується витягами з ЄДР (т.1
а.с.73-78) та на час здійснення
господарських операцій з позивачем,
були платниками податку на додану
вартість, що не заперечувалось
представником відповідача в судовому
засіданні.

Згідно ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 627 ЦК України
передбачено, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Вищезазначені договори, сторонами яких
є ПрАТ „Креатив" та ФГ „Ялинівське
2007", ПП „777-Наталі", ТОВ „АДПМ", ФГ
„Антар", ТОВ „ТД Маршал", ФГ „В Лоза" є
дійсними та не були оскаржені в
судовому порядку, тобто є таким, на
підставі яких виникли права і обов'язки
сторін даних угод.

Згідно ч.1 ст.234 Цивільного кодексу
України, фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Такий правочин визнається
судом недійсним.

У відповідності до вимог ст.228 ЦК
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Нікчемні правочини характеризуються
таким ознаками як спрямованість на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина або знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо. Наслідки
вчинення правочину, що порушує
публічний порядок, визначаються
загальними правилами.

Акт перевірки Кіровоградської ОДПІ, на
підставі якого прийнято оскаржувані
податкові повідомлення-рішення, не
містить жодних посилань на наявність
ознак, які передбачені ч.1 ст.228 ЦК
України. До того ж, суд зазначає, що в
основу акту перевірки та висновків
наведених у ньому та на підставі яких
винесено оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, покладено лише
співставлення відомостей в розрізі
контрагентів позивача та відомості,
викладені в актах перевірки ФГ
„Ялинівське 2007", ПП „777-Наталі", ТОВ
„АДПМ", ФГ „Антар", ТОВ „ТД Маршал", ФГ
„В Лоза" (т.3 а.с.47-100)

Крім того, суд зазначає, що самостійно
визначений платником податку
податковий кредит вважається
сформованим правомірно, доки
контролюючим органом в установленому
порядку не буде доведено факту
невідповідності задекларованих
наслідків господарської операції
платника податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

Згідно статті 216 ЦК України до моменту
визнання правочину недійсним або
нікчемним правові наслідки, а саме те,
що недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю - не
настають.

До того ж, суд зазначає що відповідно до
ч.1 ст.204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
актами перевірок, які б факти в цьому
акті не були відображені. Вказані ж в
акті перевірки висновки є суто
суб'єктивною думкою державного
податкового ревізора-інспектора,
оскільки були зроблені за відсутності
інформації, яка надається в
передбаченому законодавством порядку.

Таким чином, навіть за наявності
ознак нікчемності правочину, податкові
органи мають право лише звертатися до
суду, у тому числі подавати позови до
підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб, щодо визнання
оспорюванних правочинів недійсними та
застосування визначених
законодавством заходів, пов'язаних із
визнанням правочинів недійсними, а
також щодо стягнення в дохід держави
коштів, отриманих за нікчемними
договорами.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним
з основних функцій контролюючих
органів є здійснення контролю за
своєчасністю подання платниками
податків та платниками єдиного внеску
передбаченої законом звітності
(декларацій, розрахунків та інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків, зборів, платежів),
своєчасністю, достовірністю, повнотою
нарахування та сплати податків, зборів,
платежів. Жодним законом не
передбачено право контролюючого
органу (податкової інспекції)
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини і дані,
вказані платником податків в
податкових деклараціях.

Вказані висновки підтверджуються і
статтями 19-1, 20 Податкового кодексу
України, відповідно до яких
контролюючим органам не надано
повноважень щодо визнання тих чи інших
угод (правочинів) недійсними та/або
нікчемними.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Недійсність правочину між позивачем та
контрагентами не визнана в судовому
порядку, у зв'язку з чим, факти,
викладені в акті перевірки, не можуть
бути належними доказами наявності
порушень позивачем вимог ст.ст.203, 215, 216,
228 ЦК України відносно того, що укладені
ним правочини з зазначеними
контрагентами не спрямовані на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ними, та є підставою для
визнання таких правочину недійсним.

Так, відповідачем лише зазначено, без
відповідних доказів, про відсутність
реальності поставок товарів, надання
послуг, виконання робіт, які економічно
необхідні для виконання такого
постачання або здійснення діяльності
тощо, що може свідчити про відсутність
необхідних умов для здійснення
відповідної господарської,
економічної діяльності як позивачем,
так і його контрагентами - є тільки
припущенням.

Також відповідачем не наведено
доказів, які свідчили б, що договори,
сторонами яких є позивач та ФГ
„Ялинівське 2007", ПП „777-Наталі", ТОВ
„АДПМ", ФГ „Антар", ТОВ „ТД Маршал", ФГ
„В Лоза", укладено з метою, що
суперечить інтересам держави, в тому
числі, в частині ухилення від сплати
податків в передбаченому
законодавством обсязі та отримання
незаконної податкової вигоди.

Відповідачем не надано жодних доказів
фактичного нездійснення господарських
операцій, суми по яких позивачем
включені до складу податкового кредиту
при обчисленні податку на додану
вартість.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем по справі, як суб'єктом
владних повноважень, не виконано
покладеного на нього обов'язку щодо
доказування правомірності прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, а саме
відповідачем не доведено
правомірність зменшення позивачу
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість за червень,
жовтень, грудень 2012 року та січень,
лютий, березень 2013 року на суму 1487534 грн.

На підставі аналізу встановлених
обставин і правовідносин, що їм
відповідають, суд дійшов висновку про
неправомірність прийняття
Кіровоградською ОДПІ оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення, яке
підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Таким чином, судові витрати у розмірі
2294 грн., здійснені позивачем,
підлягають стягненню з Державного
бюджету України на користь ПрАТ
„Креатив".

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
від 18 липня 2013 року №.

Присудити Приватному акціонерному
товариству "Креатив" з Державного
бюджету України судові витрати в сумі
2294 грн..

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, встановленому ст.254 КАС
України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
10-денний строк з дня її проголошення, а
у разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України - протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови, апеляційної скарги, копія
якої одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складено - 02.12.2013
р.

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Т.М. Кармазина