Справа № 2а-17575/10/0570
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2013 року
м. Київ К/9991/80688/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі міста Донецька на ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2011 року
та постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 23.08.2011 року
по справі № 2а-17575/10/0570 за позовом
Суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_3 до Державної
податкової інспекції у Київському
районі міста Донецька про скасування
податкових повідомлень-рішень та
рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_3
звернувся до суду з позовною заявою до
Державної податкової інспекції у
Київському районі міста Донецька про
скасування податкових
повідомлень-рішень та рішення.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 23.08.2011 року,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 26.10.2011 року у даній справі позов
задоволено частково. Скасовано
податкове повідомлення-рішення
№/3/9050/10/17-313/НОМЕР_1 від 19 березня
2010 року та податкове
повідомлення-рішення
№/3/9051/10/17-313/НОМЕР_1 від 19 березня
2010 року. В іншій частині позовних вимог
щодо скасування податкових
повідомлень-рішень від 23.09.2009 року,
22.10.2009 року, 31.12.2009 року, 23.09.2009 року,
22.10.2009 року, 31.12.2009 року, рішення
Державної податкової адміністрації у
Донецькій області від 29.12.2009 року
№23212/10/25-013-6 провадження у справі
закрито, оскільки дані рішення не
несуть правових наслідків для
позивача.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ у Київському районі
м. Донецька проведена виїзна планова
перевірка позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, за наслідками якої
виявлені порушення пп. 4.2.8 п. 4.2 ст. 4, п. 7.1
ст. 7, пп. 8.1.3 п. 8.1 ст. 8, пп. «а» п. 19.1 ст. 19
Закону України від 22 травня 2003 року №
889-IV «Про податок з доходів фізичних
осіб» (далі - Закон № 889-IV) та ст. 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»;
п. 4.1 ст. 4, пп.6.1.1 п. 6.1 ст. 6, пп. 7.3.1 п. 7.3, пп.
7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР).

На підставі висновків перевірки
відповідачем прийняті спірні
податкові повідомлення-рішення про
визначення позивачу податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у загальному розмірі 441 931,50
грн., у тому числі за основним платежем
294 621,00 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями у розмірі 147 310,50 грн. та
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 165 354,09
грн.

За наслідками процедури
адміністративного оскарження спірні
податкові повідомлення-рішення
залишені без змін.

Задовольняючи позов частково, суди
виходили з наступних мотивів, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Статтею 13 Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992 року «Про
прибутковий податок з громадян»
встановлено, що оподаткуванню
підлягають доходи громадян, одержані
протягом календарного року від
здійснення підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також
інші доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно із Законом України від 28.12.1994
року № 334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств» (далі - Закон №
334/94-ВР).

На підставі пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. З Закону №
168/97-ВР об'єктом оподаткування є
операції платників податку з поставки
товарів та послуг, місце поставки яких
знаходиться на митній території
України.

Пунктом 4.1 ст. 4 Закону № 168/97-ВР
встановлено, що база оподаткування
операції з поставки товарів (послуг)
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, визначеної за
вільними цінами, але не нижче за
звичайні ціни, з нарахуванням
акцизного збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на та послуги
стільникового рухомого зв'язку, що
включається до ціни товарів (послуг). До
складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг).

Підпунктом 7.3.1. п.7.3. ст.7 Закону № 168/97-ВР
встановлено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з поставки
товарів (робіт, послуг) вважається дата,
яка припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
зарахування коштів від покупця
(замовника) на банківський рахунок
платника податку як оплата товарів
(робіт, послуг), що підлягають поставці,
а у разі поставки товарів (робіт,
послуг) за готівкові грошові кошти -
дата їх оприбуткування в касі платника
податку, а при відсутності такої - дата
інкасації готівкових коштів у
банківській установі, що обслуговує
платника податку; або дата
відвантаження товарів, а для робіт
(послуг) - дата оформлення документа, що
засвідчує факт виконання робіт (послуг)
платником податку.

На підставі пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону №
168/97-ВР сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пп. 4.3.1 п. 4.3 ст. 4 Закону
України від 21.12.2000 року №2181-III «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (далі -
Закон №2181-III), що був чинним на час
проведення перевірки, якщо
контролюючий орган не може самостійно
визначити суму податкового
зобов'язання платника податків згідно
з підпунктом «а» підпункту 4.2.2 статті 4
цього Закону в зв'язку з
невстановленням фактичного
місцезнаходження підприємства чи його
відокремлених підрозділів,
місцезнаходження фізичної особи або
ухиленням платника податків чи його
посадових осіб від надання відомостей,
передбачених законодавством, а також
якщо неможливо визначити суму
податкових зобов'язань в зв'язку з
неведенням платником податків
податкового обліку або відсутністю
визначених законодавством первинних
документів, сума податкових
зобов'язань платника податків може
бути визначена за непрямим методом. Цей
метод може застосовуватися також у
випадках, коли декларацію було подано,
але під час документальної перевірки,
що проводиться контролюючим органом,
платник податків не підтверджує
розрахунки, наведені в декларації
наявними документами обліку у порядку,
передбаченому законодавством.

Відповідно до пп. 4.3.3 п. 4.3 ст. 4 Закону
№2181-III встановлено, що методика
визначення суми податкових зобов'язань
за непрямими методами затверджується
законом і є загальною для всіх
платників податків. Порядок
застосування непрямих методів
визначення суми доходів фізичної особи
визначається з урахуванням норм закону
з питань оподаткування доходів
фізичних осіб.

Судами правомірно зазначено, що на
момент проведення перевірки не було
затвердженої законом методики
визначення суми податкових зобов'язань
за непрямими методами.

Крім того, відповідно до висновку
судово-економічної експертизи
№2295/24-2320/25 від 25.07.2011 року, сума не
донарахованого та несплаченого
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 165 354,09 грн. та сума не
донарахованого та несплаченого
податку на додану вартість у розмірі 294
621,00 грн. законодавчо не обґрунтовані та
документально не підтверджені.

Враховуючи викладене, суди зробили
правильний висновок щодо
недоведеності висновків перевірки про
наявність порушень з боку позивача
податкового законодавства в частині
заниження податку з доходів фізичних
осіб та податку на додану вартість.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі міста Донецька відхилити.

Ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2011 року
та постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 23.08.2011 року
по справі №2а-17575/10/0570 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.