Справа № 816/6172/13-а
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 р. Справа № 816/6172/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання
Бутенко Ю.О.

представника позивача Бур"яненко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Кременчуцькому районі
Полтавської області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 07.11.2013р.
по справі № 816/6172/13-а

за позовом Управління Пенсійного
фонду України в Кременчуцькому районі
Полтавської області

до Відділу державної виконавчої
служби Кременчуцького районного
управління юстиції Полтавської
області третя особа Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2

про визнання дій протиправними та
скасування постанов, зобов'язання
вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 7 листопада
2013 року у задоволенні
адміністративного позову Управління
Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області до Відділу державної
виконавчої служби Кременчуцького
районного управління юстиції, третя
особа: фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 про визнання дій протиправними
та скасування постанов, зобов'язання
вчинити дії відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати вказану постанову суду
першої інстанції та постановити нове
рішення, яким повністю задовольнити
позовні вимоги. Скаржник зазначає, що
приймаючи зазначену постанову суд
першої інстанції дійшов до помилкових
висновків, які призвели до
неправильного вирішення справи,
неповно з'ясував всі обставини справи,
що мають значення при вирішенні спору,
не вірно застосував до спірних
правовідносин вимоги ст.1, ст. 11, ч. 2 ст.
30, ст. 32, ст. 52, ст. 57, ст. 82 Закону України
"Про виконавче провадження" та норми
ст. 159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо повноти та
об'єктивності розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу в межах доводів апеляційної
скарги відповідно до вимог ст.195 КАС
України та керуючись ч.1 ст.41 КАС
України.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, представника
позивача, вивчивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, приходить
до висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
25 жовтня 2013 року Управління Пенсійного
фонду України в Кременчуцькому районі
Полтавської області звернулося до
Полтавського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Відділу державної виконавчої
служби Кременчуцького районного
управління юстиції про визнання
протиправними дій державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Кременчуцького
районного управління юстиції при
винесенні постанови про повернення
виконавчого документа стягувачу ВП
№38598610 від 03 жовтня 2013 року та при
винесенні постанови про повернення
виконавчого документа стягувачу ВП
№39506901 від 03 жовтня 2013 року; скасування
постанов державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Кременчуцького районного управління
юстиції про повернення виконавчого
документа стягувачу ВП №38598610 від 03
жовтня 2013 року та ВП №39506901 від 03
жовтня 2013 року; зобов'язання державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Кременчуцького
районного управління юстиції належно
та у повному обсязі провести виконавчі
дії щодо примусового виконання вимоги
Управління Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області від 14 лютого 2013 року №Ф215 та
рішення Управління Пенсійного фонду
України в Кременчуцькому районі
Полтавської області про застосування
штрафних санкцій від 27 травня 2013 року
№403.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що Управлінням Пенсійного
фонду України в Кременчуцькому районі
Полтавської області направлено
відповідачу вимогу про сплату боргу
від 14 лютого 2013 року №Ф215 та рішення від
27 травня 2013 року №403, однак, 14 жовтня 2013
року на адресу позивача надійшли
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачу.

Підставою про повернення виконавчих
документів стягувачеві слугувало те,
що у боржника не виявлено майно, на яке
можливо звернути стягнення, а
здійснені державним виконавцем заходи
щодо розшуку такого майна виявились
безрезультатними.

На думку позивача, державний
виконавець не у повному обсязі
використав свої права та обов'язки, а
саме: не звернувся до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням, не наклав
арешт на майно боржника за клопотанням
стягувача, не продовжив термін
проведення виконавчих дій, не здійснив
заходів щодо виявлення готівкових
коштів, на які може бути звернено
стягнення. Крім того, позивач зауважує,
що акт державного виконавця про
відсутність у боржника майна складений
з порушенням вимог пункту 1.5.2
Інструкції з організації примусового
виконання рішень.

Позивач не погодився із зазначеними
постановами від 03 жовтня 2013 року про
повернення виконавчого документа
стягувачеві та оскаржив їх до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов
висновку, що дії Відділу державної
виконавчої служби Кременчуцького
районного управління юстиції не
суперечать вимогам чинного
законодавства, а постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 03 жовтня 2013 року є
законними, оскільки прийняті на
підставі та у межах Закону України "Про
виконавче провадження" , а тому позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів частково не
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що на
виконанні Відділу державної
виконавчої служби Кременчуцького
районного управління юстиції
перебувало зведене виконавче
провадження №39801183 /а.с. 31-40/ з
примусового виконання вимоги позивача
від 14 лютого 2013 року №Ф-215 про стягнення
з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
суми недоїмки зі сплати єдиного внеску
в розмірі 1169,40 грн /а.с. 57-58/ та рішення
позивача від 27 травня 2013 року №463 про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 штрафної санкції у сумі 170,00 грн
/а.с. 42/.

З матеріалів справи вбачається, що 25
червня 2013 року за ВП №38598610 державним
виконавцем було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання вимоги від 14
лютого 2013 року №Ф-215 виданої
Управлінням Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області про стягнення з ФОП ОСОБА_2
недоїмки у сумі 1169 грн 40 коп. /а.с. 57/.

25 червня 2013 року на адресу ФОП ОСОБА_2
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження /а.с. 56/ та
виклик державного виконавця /а.с. 55/.

Під час примусового виконання,
державним виконавцем було направлено
запити до реєструючих установ з метою
перевірки майнового стану боржника.

01 липня 2013 року за виx .№31-275 Ялинцівська
сільська рада повідомила про те, що
ОСОБА_2, зареєстрований за адресою
АДРЕСА_1 на території Ялинцівської
сільської ради майна та земельних
ділянок не має /а.с. 33/.

19 липня 2013 року за вих. №34/3159 надійшла
відповідь на запит з Кременчуцького
ВРЕР, згідно якої за боржником ФОП
ОСОБА_2 не зареєстровані на праві
власності транспортні засоби /а.с. 38/.

12 липня 2013 року за виx. №01-14/3114 надійшла
відповідь з Інспекції сільського
господарства в Полтавській облісті,
згідно якої за боржником ФОП ОСОБА_2
зареєстрованих на праві власності
тракторів, самохідних, господарських
та дорожньо-будівельних машин не
зареєстровано /а.с. 36-37/.

Згідно відповіді Державної
реєстраційної служби Кременчуцького
РУЮ від 15 серпня 2013 року вих. №5008671 у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно та Реєстрі прав
власності на нерухоме майно відсутні
відомості щодо боржника ФОП ОСОБА_2

27 серпня 2013 poкy за ВП №39506901 державним
виконавцем було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання рішення
Управлінням Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області від 27 травня 2013 року №463 про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 штрафної санкції у сумі 170,00 грн
/а.с. 47/, яке 04 вересня 2013 року було
об'єднано з ВП №38598610 з примусового
виконання вимоги від 14 лютого 2013 року
№Ф-215 /а.с. 49/.

27 серпня 2013 року на адресу ФОП ОСОБА_2
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження /а.с. 46/ та
виклик державного виконавця /а.с. 45/.

Згідно відповіді Державної податкової
служби України від 16 вересня 2013 року
№ у боржника відсутні джерела
отримання доходів /а.с. 35/.

Відповідно до відповіді Державної
податкової служби України від 16
вересня 2013 року № у боржника
відсутні рахунки, відкриті у
банківських та інших фінансових
установах /а.с. 35/.

02 жовтня 2013 року державним виконавцем
здійснено виїзд за місцем проживання
ФОП ОСОБА_2, про що складено Акт, у якому
зазначено про відсутність у ФОП ОСОБА_2
майна, на яке може бути звернуто
стягнення /а.с. 40/.

Цього ж дня державним виконавцем у
межах зведеного виконавчого
провадження №39801183 складено Акт, зі
змісту якого встановлено, що під час
перевірки у боржника не виявлено майно,
на яке за Законом може бути звернуто
стягнення, відповідно до Акту за місцем
мешкання та відповідей з реєструючих
установ /а.с. 39/.

03 жовтня 2013 року державним виконавцем
відділу ДВС винесені постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві ВП №39506901 /а.с. 44/, ВП №38598610
/а.с. 53/.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку визначаються Законом України
"Про виконавче провадження" від 21
квітня 1999 року №606-XIV та Наказом Мінюсту
України "Про затвердження Інструкції з
організації примусового виконання
рішень" від 02.04.2012 № 512/5 /далі -
Інструкція/.

Так, у відповідності до Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню. Державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно зі статтею 2 Закону України
"Про виконавче провадження" примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Відповідно до частини другої статті 30
зазначеного Закону державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії з виконання рішення
протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, а з виконання рішення
немайнового характеру - у двомісячний
строк. Строк здійснення виконавчого
провадження не включає час відкладення
провадження виконавчих дій або
зупинення виконавчого провадження на
період проведення експертизи чи оцінки
майна, виготовлення технічної
документації на майно, реалізації
майна боржника, час перебування
виконавчого документа на виконанні в
адміністрації підприємства, установи
чи організації, фізичної особи,
фізичної особи - підприємця, які
здійснюють відрахування із заробітної
плати (заробітку), пенсії та інших
доходів боржника.

Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

Колегія суддів зазначає, що, виходячи з
наведеної вище норми, строк здійснення
зведеного виконавчого провадження
№39801183 почався з 04 вересня 2013 року,
оскільки за ВП №39506901 державним
виконавцем було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання рішення
Управлінням Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області від 27 травня 2013 року №463 про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 штрафної санкції у сумі 170,00 грн.
/а.с. 47, 49/, тому висновки суду першої
інстанції, що оскільки державним
виконавцем проведено всі виконавчі
дії, вжито всіх заходів передбачених
чинним законодавством України, потреби
залишати виконавчий документ до
закінчення шестимісячного строку не
було, колегія суддів вважає
передчасними.

Пунктом 6 частини третьої статті 11
цього ж Закону державним виконавцям
надано право накладати арешт на кошти
та інші цінності боржника, зокрема на
кошти, які перебувають на рахунках і
вкладах у банках, інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах,
а також опечатувати каси, приміщення і
місця зберігання грошей.

Про здійснення даних дій державним
виконавцем у заяві позивача про
відкриття виконавчого провадження від
20 червня 2013 року /а.с. 59/ Управління
просить накласти арешт на майно та
кошти боржника, а також направити
подання про обмеження у праві виїзду
боржника за межі України.

Як вбачається за наявних у матеріалах
справи та досліджених у судовому
засіданні документів, протягом
здійснення відповідачем виконавчих
дій з примусового виконання вимоги та
рішення про сплату боргу відповідачем
були направлені запити до
реєстраційних органів та податкової
служби з метою отримання інформації
про наявність у боржника - ФОП ОСОБА_2
зареєстрованого нерухомого майна,
земельних ділянок,
автомототранспортних засобів та
відкритих банківських рахунків, однак,
згідно відповідей у власності
нерухомого майна, транспорту чи
банківських рахунків боржник не має.

Главою 6 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено порядок
звернення стягнення на заробітну
плату, пенсію, стипендію та інші доходи
боржника.

Згідно відповіді податкового органу у
боржника відсутні джерела отримання
доходів /а.с. 35/.

Однак, дані дії відповідачем були
здійснені за межами зведеного
виконавчого провадження №39801183, що не
відповідає порядку проведення
виконавчих дій.

Відповідно до пункту 18 частини третьої
статті 11 Закону України "Про виконавче
провадження" державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

Статтею 6 Закону України "Про порядок
виїзду з України та в'їзду в Україну
громадян України" передбачені підстави
для тимчасових обмежень у праві виїзду
громадян України за кордон, а саме
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорта
у випадках, якщо: 1) він обізнаний з
відомостями, які становлять державну
таємницю, - до закінчення терміну,
встановленого ст. 12 цього Закону; 2)
діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші невиконані
зобов'язання - до виконання зобов'язань,
або розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України; 3)
стосовно нього у порядку,
передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством,
застосовано запобіжний захід, за
умовами якого йому заборонено
виїжджати за кордон, - до закінчення
кримінального провадження або
скасування відповідних обмежень; 4) він
засуджений за вчинення кримінального
правопорушення - до відбуття покарання
або звільнення від покарання; 5) він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань; 6) він
свідомо сповістив про себе неправдиві
відомості - до з'ясування причин і
наслідків подання неправдивих
відомостей; 7) він підлягає призову на
строкову військову службу - до
вирішення питання про відстрочку від
призову; 8) щодо нього подано цивільний
позов до суду - до закінчення
провадження у справі; 9) він перебуває
під адміністративним наглядом міліції
- до припинення нагляду.

Громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених пунктами 1-9
частини першої цієї статті.

Колегія суддів погоджується з
твердженням суду першої інстанції, що
право державного виконавця на
звернення з поданням до суду про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
кордон виникає лише у разі ухилення
боржника від виконання покладених на
нього рішенням суду, зобов'язань, тобто,
наявність лише самого зобов'язання не
наділяє державного виконавця правом на
звернення до суду з поданням про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за кордон. У зв'язку із тим, що
ухилення боржника від виконання своїх
зобов'язань є оціночним поняттям, факт
ухилення має підтверджуватись
сукупністю доказів. Зокрема,
невиконання зобов'язань може бути
зумовлене об'єктивними причинами,
наприклад, внаслідок відсутності
майна, роботи, незадовільного
фінансового стану, тривалого
відрядження, важкої хвороби тощо. Однак
воно може мати й принципово інше
походження, суб'єктивне, коли боржник
свідомо ухиляється від виконання - має
змогу виконати зобов'язання у повному
обсязі або частково, але не робить
цього без поважних причин.

Враховуючи позицією Верховного Суду
України, яка висловлена у листі
Верховного Суду від 01 лютого 2013 року
"Судова практика щодо вирішення
питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України" поняття
"ухилення від виконання зобов'язань,
покладених на боржника рішенням" варто
розуміти як будь-які свідомі діяння
(дії або бездіяльність) боржника,
спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Оскільки, як зазначалося вище, всі
дії державного виконавця щодо
виявлення майна, грошових коштів тощо,
здійснювалися до 04 вересня 2013 року, то
на думку колегії суддів проведені дії
відповідачем не можуть доводити
відсутність навмисного ухилення від
виконання зобов'язань, покладених на
боржника рішенням. Крім того, в
матеріалів справи не вбачається, що
боржник приймав участь в будь-яких
виконавчих діях, а навпаки - вбачається
його бездіяльність, оскільки на
виклики державного виконавця ОСОБА_2 не
з'являвся.

Колегія суддів вважає висновки
суду першої інстанції про те, що дії
Відділу державної виконавчої служби
Кременчуцького районного управління
юстиції не суперечать вимогам чинного
законодавства, а постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві від 03 жовтня 2013 року є
законними, оскільки прийняті на
підставі та у межах Закону України "Про
виконавче провадження" , а тому позовні
вимоги не підлягають задоволенню, є
передчасними.

Враховуючи викладене, колегія суддів
що позовні вимоги в частині визнання
протиправними дій державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Кременчуцького
районного управління юстиції при
винесенні постанови про повернення
виконавчого документа стягувачу ВП
№38598610 від 03 жовтня 2013 року та при
винесенні постанови про повернення
виконавчого документа стягувачу ВП
№39506901 від 03 жовтня 2013 року; скасування
постанов державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Кременчуцького районного управління
юстиції про повернення виконавчого
документа стягувачу ВП №38598610 від 03
жовтня 2013 року та ВП №39506901 від 03
жовтня 2013 року підлягають задоволенню.

Щодо вимог про зобов'язання державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Кременчуцького
районного управління юстиції належно
та у повному обсязі провести виконавчі
дії щодо примусового виконання вимоги
Управління Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області від 14 лютого 2013 року №Ф215 та
рішення Управління Пенсійного фонду
України в Кременчуцькому районі
Полтавської області про застосування
штрафних санкцій від 27 травня 2013 року
№403, колегія зазначає наступне.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України, тому суд не може
перебирати на себе повноваження іншого
державного органу, а тому вимоги щодо
зобов'язання державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Кременчуцького районного управління
юстиції належно та у повному обсязі
провести виконавчі дії щодо
примусового виконання вимоги позивача
не підлягають задоволенню в цій
частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
позивача про порушення судом першої
інстанції під час розгляду справи
положень ст.1, ст. 11, ч. 2 ст. 30, ст. 32, ст. 52,
ст. 57, ст. 82 Закону України "Про
виконавче провадження" та норм ст.159
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо повноти та об'єктивності
розгляду справи частково спростовують
висновки суду, оскільки при розгляді
справи суд першої інстанції не повно
з'ясував дійсні обставини справи, не
дав належну оцінку наявним у справі
доказам, а тому, постанова суду першої
інстанції ухвалена без дотриманням
норм матеріального права, тому колегія
суддів вважає, що наявні підстави для
її часткового скасування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є порушення норм
матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

За таких обставин, постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального права, а тому
підлягає частковому скасуванню на
підставі п.4 ст. 202 КАС України з
прийняттям нової постанови про
часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області задовольнити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 07.11.2013р. по
справі № 816/6172/13-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області до Відділу державної
виконавчої служби Кременчуцького
районного управління юстиції, третя
особа: фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 про визнання дій протиправними
та скасування постанов, зобов'язання
вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дій державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Кременчуцького
районного управління юстиції при
винесенні постанови про повернення
виконавчого документа стягувачу ВП
№38598610 від 03 жовтня 2013 року та при
винесенні постанови про повернення
виконавчого документа стягувачу ВП
№39506901 від 03 жовтня 2013 року.

Скасувати постанови державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Кременчуцького
районного управління юстиції про
повернення виконавчого документа
стягувачу ВП №38598610 від 03 жовтня 2013 року
та ВП №39506901 від 03 жовтня 2013 року.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Спаскін О.А.Судді
Сіренко О.І. Любчич Л.В.

Повний текст ухвали виготовлено
20.01.2014р.