Справа № К/9991/1735/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/1735/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Заїки М.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до прокуратури
Харківської області, третя особа -
Головне управління Державного
казначейства України в Харківській
області про визнання бездіяльності
неправомірною, зобов'язання вчинити
певні дії та відшкодування моральної
шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2010
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14 грудня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що 1 липня 2008 року позивач
звернулась до прокурора Харківської
області із заявою про надання
інформації про наслідки додаткового
розслідування та про результати
проведення додаткової перевірки за
заявою про вчинення злочину. Відповідь
позивач отримала 31 серпня 2008 року з
порушенням строків, передбачених
Законом України «Про звернення
громадян». Листом за підписом
начальника управління прокуратури
Харківської області від 26 серпня 2008
року №04/2/1-2010-06 позивача повідомлено, що
внаслідок проведеної додаткової
перевірки 15 травня 2008 року
прокуратурою Харківської області
винесено постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи. Крім
того, у наданій відповіді позивачу
повідомлено, що інформація щодо
результатів проведеної перевірки була
надана її сину ОСОБА_2, якому направлено
інформацію про прийняту 15 травня 2008
року постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи. Проте вказану
інформацію ні позивач, як захисник сина
у кримінальній справі, ні її син не
отримували. 4 вересня 2008 року позивач
звернулась до прокурора Харківської
області із заявою, в якій висловила
незгоду із отриманим нею листом
начальника управління прокуратури
Харківської області від 26 серпня 2008
року №04/2/1-2010-06 та ставила вимогу
прийняти її на особистому прийомі для
надання своїх доводів. Проте позивач не
отримала інформацію про дату та час
прийому керівництвом прокуратури
Харківської області, так само і не
отримала відповідь на дану заяву. 17
вересня 2008 року позивач прибула до
прокуратури Харківської області для
отримання копії постанови про відмову
в порушенні кримінальної справи та
ознайомлення з матеріалами перевірки,
проте у цьому працівниками прокуратури
Харківської області їй було
відмовлено, та повідомлено, що первісна
заява, за якою проводилась перевірка,
була від її сина ОСОБА_2 18 вересня 2008
року ОСОБА_2 звернувся до прокурора
Харківської області зі скаргою, в якій
просив надіслати йому поштою копію
постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи або видати її
копію ОСОБА_1 та надати дозвіл на
ознайомлення із матеріалами
кримінальної справи, оскільки позивач
діє на підставі довіреності. 4
листопада 2008 року на адресу ОСОБА_2
надійшов лист за підписом виконуючого
обов'язки начальника відділу
прокуратури Харківської області
Лугової О. разом із копією постанови
про відмову в порушенні кримінальної
справи від 15 травня 2008 року. Після
оскарження позивачем цієї постанови в
суді та проведенням прокуратурою
Харківської області додаткової
перевірки у зв'язку із скасуванням
судом постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи,
прокурором Харківської області 9
лютого 2009 року винесено постанову про
відмову в порушенні кримінальної
справи. Проте позивач вказує, що копію
цієї постанови ні вона, ні її син ОСОБА_2
не отримали до цього часу.

Позивач з урахуванням уточнень
позовних вимог просила:

- визнати протиправною
бездіяльність прокурора Харківської
області щодо не направлення тривалий
час повідомлень ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про
результати додаткових перевірок,
ненадання дублікату відповіді на заяву
від 20 лютого 2009 року та ненадання
тривалий час копій постанов від 15
травня 2008 року та 9 лютого 2009 року за
результатами додаткових перевірок.

- зобов'язати прокурора
Харківської області видати ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 належним чином завірені копії
повідомлення про додаткову перевірку
та завірити копії постанов про відмову
у порушенні кримінальної справи від 15
травня 2008 року та 9 лютого 2009 року, з
позначкою на них дати видачі.

- визнати протиправною
бездіяльність прокурора Харківської
області щодо не розгляду заяви та
скарги, перелічених у позові, по суті
поставлених питань в порушення вимог
статті 40 Конституції України.

- зобов'язати прокурора
Харківської області розглянути заяви
та скарги, перелічені у позові, по суті
поставлених у них питань, тобто по
кожній заяві надати повну обґрунтовану
відповідь.

- визнати протиправними дії
прокурора Харківської області щодо
ігнорування заяви позивача від 4
вересня 2008 року про особистий прийом до
прокурора Харківської області.

- зобов'язати прокурора
Харківської області прийняти позивача
на особистому прийомі.

- зобов'язати прокурора
Харківської області приймати позивача
на особистому прийомі на підставі
поданих письмових заяв.

- зобов'язати прокурора
Харківської області провести службову
перевірку щодо тривалого не
направлення позивачу повідомлень та
копій постанов від 15 травня 2008 року та 9
лютого 2009 року, винесених по додаткових
перевірках з метою встановлення винних
та притягнення їх до встановленої
Законом України «Про боротьбу з
корупцією» відповідальності.

- стягнути з прокурора Харківської
області на користь позивача моральну
шкоду в сумі 3830 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2010
року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність
прокурора Харківської області щодо
ненадання відповіді на заяви ОСОБА_1 20
лютого 2009 року, від 4 вересня 2008 року про
особистий прийом до прокурора
Харківської області та від 12 березня 2009
року. Зобов'язано прокурора
Харківської області розглянути дані
заяви та надати ОСОБА_1 відповідь на
них. В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня
2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_1
залишено без задоволення. Апеляційну
скаргу прокурора Харківської області
задоволено частково. Постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2010
року скасовано в частині визнання
протиправною бездіяльності прокурора
Харківської області щодо ненадання
відповіді на заяви ОСОБА_1 від 20 лютого
2009 року та від 12 березня 2009 року.
Прийнято в цій частині ухвалу, якою
провадження у справі за позовом ОСОБА_1
до прокурора Харківської області,
третя особа - Головне управління
Державного казначейства України в
Харківській області про визнання
неправомірною бездіяльності та
зобов'язання вчинити певні дії в цій
частині закрито. Роз'яснено позивачу,
що він має право звернутися для
вирішення вказаного спору до суду
загальної юрисдикції в порядку
кримінального судочинства. В решті
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2010
року залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судами неповне з'ясування обставин, які
мають значення у справі, та порушення
норм чинного матеріального та
процесуального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, позивач просить
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 20
травня 2010 року в частині відмови у
задоволенні частини позовних вимог та
в цій частині прийняти нову постанову,
якою задовольнити позов, та скасувати
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2010
року в частині закриття провадження у
справі та залишення без змін постанови
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 1 липня 2008 року позивач
звернулась до прокурора Харківської
області із вимогою повідомити про
проведення додаткової перевірки за
заявою про злочин, рух матеріалів
перевірки за заявою про злочин, вдати
засвідчені копії рішень, прийнятих в
ході додаткової перевірки та надати
можливість ознайомитись з матеріалами
перевірки, зробити копії матеріалів. У
наданій 26 серпня 2008 року відповіді на
заяву позивачу роз'яснено, що
прокуратурою Харківської області 15
травня 2008 року повторно винесено
постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи, про що було
належним чином повідомлено заявника
ОСОБА_2, якому зокрема було роз'яснено
порядок і строки оскарження винесеної
постанови. Позивач 4 вересня 2008 року
звернулась до прокурора Харківської
області з вимогою прийняти її на
особистий прийом з метою вирішення
всіх питань, постановлених позивачем у
заяві від 1 липня 2008 року.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Частиною 2 статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів не поширюється на
публічно-правові справи, що належить
вирішувати в порядку кримінального
судочинства.

У Рішенні Конституційного Суду України
від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 (у
справі №1-17/2001; справа щодо
конституційності статті 248-3 Цивільного
процесуального кодексу України)
Конституційний Суд України зазначив,
що кримінальне судочинство - це
врегульований нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України порядок діяльності органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду (судді) щодо
порушення, розслідування, розгляду і
вирішення кримінальних справ, а також
діяльність інших учасників
кримінального процесу - підозрюваних,
обвинувачених, підсудних, потерпілих,
цивільних позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод та, законних інтересів. Захист
прав і свобод людини не може бути
надійним без надання їй можливості при
розслідуванні кримінальної справи
оскаржити до суду окремі процесуальні
акти, дії чи бездіяльність органів
дізнання, попереднього слідства і
прокуратури. Але таке оскарження може
здійснюватись у порядку, встановленому
Кримінально-процесуальним кодексом
України, оскільки діяльність посадових
осіб, як і діяльність суду, має свої
особливості і не належить до сфери
управлінської.

Відповідно до Рішення Конституційного
суду України від 14 грудня 2011 року
№ 19-рп/2011 положення статті 97
Кримінально-процесуального кодексу
України в аспекті конституційного
звернення і конституційного подання та
в системному зв'язку з положеннями
частини другої статті 55 Конституції
України, частини третьої статті 110,
частини п'ятої статті 234, частини другої
статті 236 Кримінально-процесуального
кодексу України, частини другої статті
2, пункту 2 частини третьої статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України необхідно розуміти так, що
скарги осіб стосовно прийняття рішень,
вчинення дій або допущення
бездіяльності суб'єктом владних
повноважень щодо заяв і повідомлень
про вчинені або підготовлювані злочини
суди повинні розглядати і вирішувати у
кримінальному судочинстві.

Враховуючи викладене, апеляційний суд,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог щодо визнання
протиправними бездіяльності прокурора
Харківської області щодо ненадання
відповідей на скарги від 20 лютого 2009
року, від 12 березня 2009 року при
проведенні додаткових перевірок
відносно працівників Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Харківській області за
ознаками злочинів, передбачених ст.ст.
127, 364, 367, 373, 374, 397 Кримінального кодексу
України, прийшов до обґрунтованого
висновку про закриття провадження,
оскільки зазначені дії відповідача не
можуть бути предметом оскарження у
порядку адміністративного
судочинства, оскільки порядок їх
вирішення врегульований нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України.

Порядок особистого прийому громадян
прокурором Харківської області
визначено наказом «Про порядок
розгляду і вирішення звернень та
особистого прийому громадян в органах
прокуратури Харківської області» від
1березня 2006 року №12н. Зазначений наказ
на час існування спірних правовідносин
був чинним Положеннями цього наказу
передбачено, що прокурор області
приймає громадян за попереднім записом
за зверненням, якщо у задоволенні
звернення відмовлено його
заступниками. Оскільки позивачу такої
відповіді не надавалося, відповідно, у
прокурора були відсутні підстави для
задоволення її прохання про особистий
прийом.

Суд першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, прийшов до
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог в частині
зобов'язання прокурора Харківської
області розглянути заяву ОСОБА_1 щодо
прийняття її на особистому прийомі та
надати позивачу відповідь, оскільки
доказів надання та надіслання ОСОБА_1
відповіді на її звернення від 4 вересня
2009 року в матеріалах справи не має, не
надано відповідачем доказів про це і
під час розгляду судами справи по суті.

Суди попередніх інстанцій правомірно
зазначили про відсутність законних
підстав для задоволення позовної
вимоги щодо відшкодування моральної
шкоди, оскільки позивачем не було
надано жодних доказів щодо перенесення
нею страждань чи інших негативних
наслідків, які би потребували
грошового відшкодування моральної
шкоди.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14 грудня 2010 року та змінену
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2010
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Заїка М.М.