Справа № 805/18144/13-а
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2014 р.
Справа №805/18144/13-а

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 9:50 год.

Донецький окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді
Галатіної О.О.

при секретарі
Болдирєві Б.О.

за участю:

представників позивача -
Гладкі-Садчевої І.А., Шкурупій О.Г.,

представників відповідача -
Лобатіної О.В., Мітрошиної С.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду адміністративну
справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Ефес
Україна» до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих патинків у м. Донецьку
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів про скасування податкового
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Донецьку Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів №
/17085/10/15-17-2 від 11.07.2013 року, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
патинків у м. Донецьку
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів про скасування податкового
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Донецьку Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів №
/17085/10/15-17-2 від 11.07.2013 року,
мотивуючи вимоги тим, що 11 липня 2013 року
Приватне акціонерне товариство «Ефес
Україна» отримало податкове
повідомлення-рішення відповідача №
/17085/10/15-17-2 від 11.07.2013 року,
відповідно до якого податковим органом
на підставі акту перевірки від 21.06.2013
року № 457/15-17-2-00377457 встановлено
порушення ПрАТ «Ефес Україна» п.п. 271.1
ст. 271, п. 286.1 ст. 286 Податкового кодексу
України та визначено суму грошового
зобов'язання ПрАТ «Ефес Україна» зі
сплати земельного податку з юридичних
осіб в розмірі 5120 грн. 40 коп., в тому
числі за основним платежем в розмірі
4103,52 грн. та за штрафними санкціями в
розмірі 1025,88 грн. Позивач не згодний з
вказаним рішенням податкового органу.
Позивач посилається на приписи ст. 269
ПКУ України, відповідно до якої
визначено вичерпний перелік платників
земельного податку: власники земельних
ділянок; власники земельних часток
(паїв); постій землекористувачі. ПрАТ
«Ефес Україна» не є власником
земельної ділянки, розташованої по
вулиці Бахметьєва, 49 в місті Донецьку
та не є її постійним землекористувачем,
тому не може бути суб'єктом
оподаткування земельним податком.
Посилаючись на вказані обставини,
просять суд визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Донецьку Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів від 11.07.2013 року №
7/17085/10/15-17-2.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали
повністю, просили їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали, та
зазначили, що СДПІ з ОВП у м. Донецьку
МГУМ проведено документальну планову
виїзну перевірку з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
результатами якої складено акт від
21.09.2013 року № 457/1517-2-00377457 та прийняте
податкове повідомлення-рішення від
11.07.2013 року № 7/17085/10/15-17-2.

Згідно зі свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно, виданого
Головний управлінням благоустрою та
комунального обслуговування Донецької
міської ради від 16.08.2011 року за № 221/1,
позивач є власником нежитлового
приміщення площею 866,6 кв.м.,
розташованого на першому та другому
поверхах у будівлі АСУ літ. С-2 за
адресою: м. Донецьк, вул. Бахметьєва,
буд. 49 (частина складає 43/100 ідеальної
частки будівлі АСУ літ. С-2). Інші
приміщення належать співвласникам.
Згідно зі п. 287.1 ст. 287 Податкового
кодексу України, власники землі та
землекористувачі сплачують плату за
землю з дня виникнення права власності
або права користування земельною
ділянкою. Якщо будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача (ст. 120
Земельного Кодексу України). Пунктом
287.6 ст. 287 Податкового кодексу України
визначено, що при переході права
власності на будівлю споруду (їх
частини) податок за земельні ділянки,
на яких розташовані такі будівлі,
споруди (їх частини), з урахування
прибудинкової території, сплачується
на загальних підставах з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно. Земельний податок за
частину земельної ділянки (433,3 кв.м.) під
нежитловим приміщення підприємством
не нараховувався. Отже, твердження
позивача, що йому не відомо про
наявність та чинність
правовстановлюючих документів на
вказану земельну ділянку у
попереднього землекористувача та він
не має змоги самостійно звернутися до
Донецької міської ради з клопотанням
про надання земельної ділянки в оренду,
як власник нежитлового приміщення, не
ґрунтується на чинном законодавстві.
Посилаючись на вказані обставини,
просили суд у задоволені позову
відмовити.

Розгляд справи здійснювався із
фіксуванням судового процесу за
допомогою звукозаписувального
пристрою „Камертон".

Вислухавши у судовому засіданні
представників сторін, дослідивши та
оцінивши надані докази, суд вважає
позов таким, що підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Приватне
акціонерне товариство «Ефес Україна» є
юридичною особою, зареєстроване 26.11.2001
року виконавчим комітетом Донецької
міської ради, ідентифікаційний номер
00377457.

Судом також встановлено, що
відповідачем 21.06.2013 року було проведено
планову виїзну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2011 року по
31.12.2012 року (акт перевірки №
457/15-17-2-00377457).

Перевіркою було встановлено порушення
позивачем п. 271.1 ст. 271, п. 286.1 ст. 286
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження земельного
податку у сумі 4 103,52 грн., в тому числі
820,71 грн. за період з 01.10.2011 року по 31.12.2011
року та 3 282,81 грн. за період з 01.01.2012 року
по 31.12.2012 року.

За результатами перевірки було
прийняте податкове
повідомлення-рішення від 11.07.2013 року №
7/17085/10/15-17-2, яким визначено суму
грошового зобов'язання ПрАТ «Ефес
Україна» зі сплати земельного податку
з юридичних осіб в розмірі 5120,40 грн., в
тому числі за основним платежем в
розмірі 4103,52 грн. та за штрафними
санкціями в розмірі 1025,88 грн.

Податковий орган виходив з того, що в
ході перевірки було встановлено, що
підприємство має у власності 43/100
частки нежитлового приміщення,
розташоване на першому та другому
поверхах будівлі (свідоцтво на право
власності на нерухоме майно від 16.08.2011
року, площею 866,6 кв.м.), яке знаходиться
за адресою: м. Донецьк, вул. Бахмєтьєва,
49, отже повинно сплачувати земельний
податок за частину земельної ділянки
(433,3 кв.м.) під нежитловим приміщенням.

Разом з тим, позивач стверджує, що не
повинен сплачувати земельний податок,
оскільки документів, які підтверджують
право власності чи право користування
позивача земельною ділянкою відсутні.

Суд не погоджується з такою позиціє
позивача та вважає її такою, що не
ґрунтується на вимогах закону.

Так, згідно свідоцтва про право
власності від 16.08.2011 року, виданого
Головним управлінням благоустрою та
комунального обслуговування Донецької
міської ради за ПрАТ «Міллер Брендз
Україна» зареєстроване нежитлове
приміщення площею 866,6 кв.м., розташоване
на першому та другом поверхах у будівлі
АСУ літ. С-2 за адресою: м. Донецьк, вул.
Бахметьєва, будинок 49.

Згідно статуту від 5 листопада 2012 року
ПрАТ «Ефес Україна», ПрАТ «Міллер
Брендз Україна» змінило назву
підприємства на «Ефес Україна» згідно
протоколу загальних зборів № 01-11/3-2012
від 01 листопада 2012 року, а отже право
власності на вказане нерухоме майно
залишилось за ПрАТ «Ефес Україна».

Документів, які б підтверджували право
власності позивача або право
користування позивача на земельну
ділянку на якій, розташоване частина
вказаного нежитлового приміщення,
відсутні.

Стаття 206 Земельного кодексу України
передбачає, що використання землі в
Україні є платним. Об'єктом плати за
землю є земельна ділянка.

Якщо будівля або споруда розміщені на
земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача (ст. 120 Земельного
кодексу України).

Виходячи з аналізу вказаної норми, суд
приходить до висновку, що позивач
фактично набув право користування
земельною ділянкою з дати отримання у
власність вказаного нежитлового
приміщення, хоча і не оформив вказане
право у відповідності до вимог
законодавства.

Згідно з п. 287.1 ст. 287 Податкового
кодексу України, власники землі та
землекористувачі сплачують плату за
землю з дня виникнення права власності
або права користування земельною
ділянкою.

Пунктом 287.6 ст. 287 цього Кодексу
визначено, що при переході права
власності на будівлю, споруду (їх
частини) податок за земельні ділянки,
на яких розташовані такі будівлі,
споруди (їх частини), з урахуванням
прибудинкової території, сплачується
на загальних підставах з дати
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно.

Суд не приймає посилання позивача на
те, що вказана земельна ділянка не
зареєстрована за позивачем у
державному земельному кадастрі, а тому
позивач не може бути платником
земельного податку, оскільки
вищеперелічені норми наголошують на
тому, що при переході права власності
на будівлі, виникає обов'язок, щодо
сплати податку за земельні ділянки, на
яких розташовані ці будівлі.

Таким чином, наявні усі правові
підстави для визнання позивача
користувачем частини земельної
ділянки, а отже і платником земельного
податку.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки в судовому засідання
відповідач довів правомірність
рішення, що є предметом оскарження в
даній справі, суд вважає за необхідне
відмовити позивачу у задоволені позову
повністю.

Керуючись статтями 2, 17, 94, 158-163, 167, 185-186
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О
В И В :

В задоволені адміністративного позову
Приватного акціонерного товариства
«Ефес Україна» до Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих патинків у м.
Донецьку Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів про скасування
податкового повідомлення-рішення
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Донецьку
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів № /17085/10/15-17-2 від 11.07.2013
року - відмовити.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частини у судовому
засіданні 15 січня 2014 року.

Повний текст постанови складено 20
січня 2014 року.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Галатіна О.О.