Справа № 823/3324/13-а
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2013-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2013 року
справа № 823/3324/13-а

м. Черкаси

12 год. 10 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого-судді Каліновської А.В.,

при секретарі - Хіврич В.В.,

за участю представника відповідача -
Лисенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Золотоніському районі Черкаської
області до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Золотоноша
Черкаської області про визнання дій
неправомірними та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський
окружний адміністративний суд з
адміністративним позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Золотоноша
Черкаської області, в якому просить
визнати дії відповідача незаконними
щодо відмови у прийнятті до
відшкодування коштів на виплату
пенсії, державної адресної допомоги та
підвищення; стягнути з відповідача на
користь управління Пенсійного фонду
України в Золотоніському районі
Черкаської області борг у розмірі 148
грн. 35 коп.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, однак надав до
суду клопотання про слухання справи
без його участі.

Представник відповідача позов не
визнав, просив у задоволенні позовних
вимог відмовити повністю. Разом з цим,
представник відповідача надав
заперечення в якому зазначив, що
документи щодо призначення соціальних
виплат, передбачені ст. 35 та ст. 36 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" та
Інструкцією № 10 від 24.04.2001 року, до
Фонду не надавались, тому рішення про
призначення соціальних виплат
громадянам, які одержали каліцтво на
підприємствах, розташованих на
території країн СНД, не приймались.
Також зазначив, що Порядком
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному Фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, який був затверджений
постановою Правління Пенсійного фонду
України від 04.03.2003 року №5-4 та Правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України від
04.03.2003 року №4, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 16.05.2003
року №376/7697, визначено, що
відшкодування проводиться лише на
централізованому рівні. Крім того, до
переліку соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків не включені витрати
на виплату державної адресної
допомоги. Також зазначив, що ОСОБА_2 не
перебував у трудових відносинах з
навчальним закладом, а тому отримання
ним травми не є страховим випадком.
ОСОБА_3 отримав травму в країнах СНД і
переїхав на постійне місце проживання
в Україну, а тому відшкодування має
бути здійснено тією державою на
території якої стався страховий
випадок.

Розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд встановив.

Згідно з актом щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (а. с. 10) позивач поніс
грошові витрати на виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання у вересні 2013р. - 9302 грн. 89
коп.

Відповідачем прийнято до
відшкодування витрати, понесені
позивачем у вересні 2013р. - 9154 грн. 54 коп.

Згідно таблиці розбіжностей позивача
за вересень 2013р. (а. с. 8) відповідачем не
враховано витрати на виплату пенсій
громадянам держав-учасників СНД та
членам їх сімей, які отримали каліцтво
в державах СНД і переїхали на постійне
місце проживання в Україну у сумі 52 грн.
86 коп.; витрати на виплату пенсій,
внаслідок нещасного випадку на
виробництві в сумі 95 грн. 49 коп.

Оцінюючи встановлені фактичні
обставини справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків передбачений ст. 21
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон).
Відповідно до цієї статті у разі
настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку, зокрема
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні: пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання; пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.03.2008 року за № 265 "Деякі питання
пенсійного забезпечення громадян"
(далі - Постанова) запроваджена
щомісячна державна адресна допомога,
яка сплачується у разі, коли розмір
пенсії не досягає певного відсотка
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Державна адресна допомога, яка
встановлена Постановою, не передбачена
у вказаному переліку соціальних послуг
та виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом соціального
страхування від нещасних випадків.

Статтею 21 Закону не передбачено
можливість відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань витрат по оплаті державної
адресної допомоги.

Пунктом 4 Постанови передбачено, що
виплата державної адресної допомоги
здійснюється за рахунок коштів, з яких
виплачується пенсія або державна
соціальна допомога, в той же час даною
постановою Кабінету Міністрів України
не передбачено обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відшкодовувати
Пенсійному фонду України витрати по
сплаті вказаних виплат.

Постановою не може встановлюватися
додатковий вид матеріального
забезпечення за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, оскільки
таке доповнення може бути здійснене
лише законами України з окремих видів
загальнообов'язкового державного
соціального страхуванням.

Порядком відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України, правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року №
5-4/4, зареєстрованою в Міністерстві
юстиції України 16.05.2003 року за № 376/7697
(далі - Порядок), передбачено порядок
відшкодування витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій, що виплачується
відповідно до Закону України "Про
пенсійне забезпечення" та визначено
механізм відшкодування на
централізованому рівні. Пунктом 4
вказаного Порядку передбачено перелік
виплат, які відшкодовуються Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України, а саме: сума основного розміру
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію.

Крім того, п. 5 Порядку передбачено, що
органи Пенсійного фонду щомісяця, до 10
числа місяця, наступного за звітним,
разом з відділеннями виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України складають акт
щомісячної звірки за особовими
справами потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, в якому визначають
загальну суму витрат, що підлягають
відшкодуванню (форма акту щомісячної
звірки витрат не містить графи "сума
виплаченої щомісячної адресної
допомоги до пенсії).

На підставі акту узгоджується Довідка
про відшкодування (Головним
управлінням Пенсійного фонду та
Управлінням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування), згідно якої
на централізованому рівні до 25 числа
місяця, наступного за звітним, Фонд
соціального страхування перераховує
відповідні кошти Пенсійному фонду
України, що передбачено п.п. 6, 7 Порядку.

Таким чином, законодавством
передбачена процедура узгодження
витрат, що підлягають відшкодуванню та
здійснення відповідних розрахунків на
централізованому рівні, тобто між
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України і
Пенсійним фондом України.

Частинами 3 та 4 вказаного Порядку
встановлений вичерпний перелік пенсій
та сум, які підлягають відшкодуванню
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України.

Отже відшкодування щомісячних виплат,
передбачених постановами Кабінету
Міністрів України № 265 від 26.03.2008 року
"Деякі питання пенсійного забезпечення
громадян" та №198 від 11.03.2009 року "Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян", зокрема державної
адресної допомоги, зазначеним Порядком
не передбачається.

Право позивача на зворотну вимогу до
відповідача про відшкодування
виплачених сум інакше як це
встановлено ч. 2 ст. 24 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", чинним законодавством
не передбачено.

Отже, зважаючи на особливості
фінансування страхування від
нещасного випадку, виключно цільове
використання цих коштів та враховуючи
те, що адресна допомога як окремий вид
соціальної допомоги не входить до
складу розміру пенсії по інвалідності
та пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, тому Фонд
не може нести витрати на виплату
державної адресної допомоги. А тому
вимога про стягнення з відповідача на
користь управління Пенсійного фонду
України в Золотоніському районі боргу
в сумі 148 грн. 35 коп. задоволенню не
підлягає.

Позовна вимога про визнання дій
відповідача незаконними щодо відмови
у прийнятті до відшкодування коштів на
виплату пенсії також не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Відносно пенсіонера ОСОБА_2, суд
зазначає, що відповідно до акта про
нещасний випадок на виробництві від
08.08.1974р. ОСОБА_2 отримав травму на
виробництві 07.08.1974р. під час навчання у
Ватутінському міському середньому ПТУ
№ 2 Черкаської області та відповідно
до довідки серії И-73 від 18.02.1975р. йому
встановлено третю групу інвалідності
внаслідок трудового каліцтва,
пов'язаного з виробництвом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Зі змісту вказаної норми вбачається,що
дія зазначеного закону поширюється на
осіб, які працюють на умовах трудового
договору, осіб, які забезпечують себе
роботою самостійно, та громадян -
суб'єктів підприємницької діяльності.

В силу положень ст. 14 зазначеного вище
закону нещасний випадок - це обмежена в
часі подія або раптовий вплив на
працівника небезпечного виробничого
фактора чи

середовища, що сталися у процесі
виконання ним трудових обов'язків,
внаслідок яких заподіяно шкоду
здоров'ю або настала смерть.

Відповідно до положень ст.1 Закону
України «Про охорону праці» працівник -
особа, яка працює на підприємстві, в
організації, установі та виконує
обов'язки або функції згідно з
трудовим договором (контрактом).

З акту про нещасний випадок на
виробництві від 08.08.1974 року вбачається,
що ОСОБА_2 перебував на навчанні за
спеціальністю столяра, докази на
підтвердження того, що ОСОБА_2
перебував у трудових відносинах із
вказаним закладом у справі відсутні, а
тому суд приходить до висновку, що
відповідач відмовив у прийнятті до
відшкодування коштів на виплату пенсії
ОСОБА_2 правомірно.

Згідно акту № 1 від 09.02.1986 р. про
нещасний випадок на виробництві
ОСОБА_3, отримав 06.02.1986 р. травму під час
роботи у Механізованій колоні № 36, що
знаходилася в м. Домодедово,
Московської обл.

Відповідно до «Соглашение о взаимном
признании прав на возмещение вреда,
причиненного работникам увечьем,
профессиональным заболеванием либо
иным повреждением здоровья, связанные
с исполнением ими трудовых
обязанностей» від 09.09.1994 р. «возмещение
вреда, причиненного работнику
вследствие трудового увечья, иного
повреждения здоровья (в том числе при
наступлении потери трудоспособности в
результате несчастного случая на
производстве, связанного с исполнением
работниками трудовых обязанностей,
после переезда пострадавшего на
территорию другой Стороны), смерти
производится работодателем Стороны,
законодательство которой
распространялось на работника в
момент получения увечья, иного
повреждения здоровья, смерти.
Работодатель, ответственный за
причинение вреда, производит его
возмещение в соответствии со своим
национальным законодательством.

Посилання позивача на положення ст. 2
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та ст. 7 Закону України
«Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у даному випадку судом
не приймається до уваги, з огляду на
положення ч. 2 ст. 19 Закону України «Про
міжнародні договори України», та ч. 2 ст.
4 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" які передбачають, що
якщо міжнародним договором України,
який набрав чинності в установленому
порядку, встановлено інші правила, ніж
ті, що передбачені у відповідному акті
законодавства України, то
застосовуються правила міжнародного
договору.

Беручи до уваги встановлені обставини,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 86, 94, 128, 159, 162, 163 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, яка може бути подана до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у порядку письмового
провадження - протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови.

Суддя
А.В. Каліновська

Повний текст постанови виготовлений 18
листопада 2013 року.