Справа № 2а-9027/09/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2013-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2013 року
м. Київ К-36794/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Оболонському районі м.
Києва на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09.09.2009 та постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 26.10.2010 у справі № 2а-9027/09/2670 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Амвіт Україна" до
Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м. Києва про
визнання нечинним акту, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулось до суду з
позовом про визнання нечинним акту від
17.07.2009 про анулювання реєстрації
Товариства як платника податку на
додану вартість (далі - ПДВ), що було
здійснено на підставі пп. "в" п. 9.8 ст. 9
Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про
податок на додану вартість" у зв'язку із
заниженням плати податкових
зобов'язань обсяг яких перевищує суму,
визначену пп. 2.3.1. п. 2.3 ст. 2 вказаного
вище Закону та абз. 3 п. 2 Розпорядження
Кабінету Міністрів України від 01.07.2009 №
757-р "Про деякі питання адміністрування
податків, зборів (обов'язкових
платежів)" .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
послався на те, що зазначене рішення
прийнято податковим органом у
порушення норм чинного законодавства.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
09.09.2009 позовні вимоги Товариства
задоволено, акт від 17.07.2009 про
анулювання реєстрації Товариства як
платника податку на додану вартість
визнано нечинним.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2010
резолютивну частину рішення суду
першої інстанції змінено - в абзаці
другому резолютивної частини рішення
суду першої інстанції фразу <визнати
нечинним акт…> замінено фразою
<визнати протиправним рішення,
прийняте у формі акта…> , в іншій
частині рішення залишено без змін. Суд
апеляційної інстанції погодився з
мотивами суду першої інстанції про
відсутність підстав, з якими пп. "в" п. 9.8
ст. 9 Закону України "Про податок на
додану вартість" пов'язує можливість
анулювання реєстрації особи як
платника ПДВ. Водночас суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про зміну
резолютивної частини судового рішення
першої інстанції з тих підстав, що
останнім в порушення ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
було помилково сформульовано спосіб
захисту порушених прав позивача.

Не погодившись із судовими рішеннями,
Державна податкова інспекція подала
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами попередніх інстанції
норм матеріального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування касаційних вимог
скаржник посилається на п. 2
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 01.07.2009 № 757-р "Деякі питання
адміністрування податків, зборів
(обов'язкових платежів) ", яким
передбачено "іншу причину" у розумінні
пп. "в" п. 9.8 ст. 9 Закону України "Про
податок на додану вартість" для
анулювання реєстрації особи як
платника ПДВ, а саме - недекларування
(несплата) такою особою податкових
зобов'язань в обсягах не менших, ніж
установлені пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 вказаного
Закону. Скаржник зазначає, що позивачем
на користь контрагента виписано
податкові накладні, проте такі
накладні не були включені ним до складу
своїх податкових зобов'язань, що, на
думку контролюючого органу, є
підставою для анулювання реєстрації
платника ПДВ.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за оспорюваним актом
реєстрацію Товариства як платника ПДВ
було анульовано з посиланням на пп. "в"
п. 9.8 ст. 9 Закону України "Про податок на
додану вартість".

Згідно з пп. "в" п. 9.8 ст. 9 Закону України
від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на
додану вартість" (втратив чинність з
01.01.2011) реєстрація діє до дати її
анулювання, яка відбувається у
випадках, якщо особа, зареєстрована як
платник податку, реєструється як
платник єдиного податку або стає
суб'єктом інших спрощених систем
оподаткування, які визначають
особливий порядок нарахування чи
сплати податку на додану вартість,
відмінний від тих, що встановлені цим
Законом, чи звільняють таку особу від
сплати цього податку за рішенням суду
або з будь-яких інших причин.

Анулювання реєстрації на зазначених
підставах здійснюється за ініціативою
відповідного податкового органу (п. 25.2
Положення про реєстрацію платників
ПДВ, затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації України від
01.03.2000 № 79).

За змістом п. 25.2.1 наведеного Положення
органи державної податкової служби
здійснюють постійний моніторинг
платників ПДВ, які включені до Реєстру,
та приймають рішення про анулювання
реєстрації у разі існування підстав,
визначених у пп. "б" - "ґ" цього
Положення. Такі рішення можуть бути
прийняті за наявності відповідних
підтвердних документів (відомостей).

Проте, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України податковим органом не доведено
існування будь-якого з фактів
перелічених у п. 9.8 ст. 9 Закону №
168/97-ВР.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновку судів про
відсутністю підстав, з якими пп. "в" п. 9.8
ст. 9 Закону № 168/97-ВР пов'язує
можливість анулювання реєстрації
особи як платника ПДВ.

Зроблене податковим органом
тлумачення цієї правової норми,
відповідно до якого є "інші причини",
крім перелічених, для настання такого
юридичного наслідку, як анулювання
реєстрації платника ПДВ, не
ґрунтується на змісті цієї норми,
оскільки поняття "будь-які інші
причини" вжито у контексті звільнення
особи від сплати податку з інших
підстав, ніж за рішенням суду, та не
передбачає наявність інших обставин як
підставу для анулювання вказаної
реєстрації.

Твердження податкової інспекції про
те, що виписування податкових
накладних та не включення їх до складу
податкових зобов'язань є підставою для
анулювання реєстрації платника
податку також не можуть бути взяті до
уваги, оскільки неправомірне
формування податкового кредиту,
заниження чи завищення податкових
зобов'язань з ПДВ є підставою для
донарахування платникові податкових
зобов'язань з цього податку,
застосування до платника фінансових
санкцій, позбавлення його права на
отримання податкової вигоди у вигляді
бюджетного відшкодування тощо, однак
не має наслідком анулювання свідоцтва
про реєстрацію платником ПДВ.

Не можна визнати слушними і посилання
скаржника на п. 2 розпорядження
Кабінету Міністрів України від 01.07.2009 №
757-р "Деякі питання адміністрування
податків, зборів (обов'язкових
платежів) ", оскільки підзаконний акт
Кабінету Міністрів України не може
змінювати елементи правового
механізму регулювання податку на
додану вартість, встановлені Законом №
168/97-ВР.

Таким чином суд першої інстанції, з
думкою якого погодився суд апеляційної
інстанції, вірно зазначив, що жодних
підстав, з якими пп. "в" п. 9.8 ст. 9 Закону
України "Про податок на додану
вартість" пов'язує можливість
анулювання реєстрації особи як
платника ПДВ, не було встановлено
судом, а відповідачем даного факту не
спростовано.

Водночас суд апеляційної інстанції,
керуючись ст. 162 та ст. 201 Кодексу
адміністративного судочинства
України, дійшов правильного висновку
про зміну резолютивної частини
судового рішення першої інстанції з
підстав помилкового формулювання у
рішенні способу захисту порушеного
права.

Так, за правилами Кодексу
адміністративного судочинства України
у тих випадках, коли предметом спору є
індивідуальний акт, дія або
бездіяльність позовною вимогою за
правилами Кодексу адміністративного
судочинства України має бути визнання
такого акта, дії чи бездіяльності
протиправними, а в разі оскарження
нормативно-правового акта-визнання
його нечинним. При цьому вимога про
визнання протиправним (недійсним,
незаконним, неправомірним, скасування)
індивідуальних актів не містять різних
способів захисту, а є одним і тим же
способом, сформульованим у різних
словесних формах.

З огляду на вищевикладене, суд
касаційної інстанції відхиляє доводи
Державної податкової інспекції,
викладені у касаційній скарзі, і не
вбачає підстав для скасування
законного і обґрунтованого судового
рішення апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Оболонському районі м.
Києва відхилити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2010 у
справі № 2а-9027/09/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К Голубєва

А.О. Рибченко