Справа № 2а-10961/10/1370
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2013-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2013 року
м. Київ К/9991/66970/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львова

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 28.03.2011

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05.09.2011

у справі № 2а-10961/10/1370

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Торіс"доДержавної
податкової інспекції у Сихівському
районі м. Львовапроскасування
податкових
повідомлень-рішеньВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торіс" (далі по
тексту - позивач, ТОВ "Торіс") звернулось
до Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м. Львова (далі по
тексту - відповідач, ДПІ у Сихівському
районі м. Львова) про скасування
податкових повідомлень-рішень №
/0 від 25.05.2010, № /1 від 04.08.2010, №
/2 від 09.09.2010.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 28.03.2011, яка
залишена без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 05.09.2011, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій про задоволення
позову і прийняти нове рішення, яким в
позові відмовити , посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ДПІ в Сихівському районі м.
Львова було проведено планову виїзну
перевірку ТОВ «Торіс» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2007 по 31.12.2009, за
результатами якої складений акт №
1322/23-209/30539324 від 14.05.2010, яким встановлено
порушення пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5, пп. 8.4.1 п. 8.4
ст. 8, пп. 7.7.3 п. 7.3 ст. 7, пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від
25.05.2010, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
прибуток на суму 75020,00 грн. ( 50013,00 грн.
основного платежу та 25007,00 грн. штрафних
санкцій).

За наслідками розгляду скарги по
процедурі адміністративного
оскарження ДПІ в Сихівському районі м.
Львова, залишивши без задоволення
вимоги позивача, прийняла податкові
повідомлення-рішення № /1 від
04.08.2010 та № /2 від 09.09.20120.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 05.05.2005 за кредитним
договором № 489 АТ «Кредитбанк» надало
позивачу кредит на суму 346000,00 євро зі
сплатою 13 % річних на термін до 04.05.2010.
Цей кредит передбачав надання
інноваційного кредиту на суму 161300,00
євро для придбання обладнання для
супермаркету за договором № 1 від
30.03.2005, укладеного з ТОВ «Перун-Плюс» на
60 місяців та кредит на поповнення
обігових коштів для придбання
продуктів харчування, алкогольних
напоїв, тютюнових виробів, товарів
побутової хімії в сумі 187700,00 євро
терміном на 24 місяці.

19.12.2007 ВАТ «Ерсте Банк» (кредитор) та ТОВ
«Торіс» уклали кредитний договір №
011/3530/10/08118, згідно якого позивачу було
відкрито кредитну лінію в сумі 387492,00
доларів США зі сплатою 12% річних
строком на 1 рік з призначенням
кредитних коштів на поповнення
обігових коштів, що стверджується
дослідженими в суді першої інстанції
виписками банку, платіжними
дорученнями, деклараціями з податку на
прибуток, наказами про облікову
політику підприємства та іншими
документами, наведеними в постанові
суду першої інстанції.

Суди першої та апеляційної інстанцій
прийшли до обґрунтованого висновку, що
валові витрати в сумі 200050,00 грн.
позивачем були сформовані за рахунок
обслуговування банківського кредиту (
відсотки за користування кредитом та
від'ємна курсова різниця), отриманого
за кредитним договором з ВАТ «Ерсте
Банк» , а не з АТ «Кредитбанк», як вважає
податковий орган. Кредитні кошти за
кредитним договором № 011/3530/10/08118 від
19.12.2007 призначалися для поповнення
обігових коштів, що необхідно для
нормального функціонування статутної
господарської діяльності позивача.
Облікова політика ТОВ «Торіс» в
періоді, який підлягав перевірці, не
передбачала капіталізації фінансових
витрат, пов'язаних з створенням
(ремонтом) основних фондів.

Відповідно до п. 3, п. 4 Положення
(стандарт) бухгалтерського обліку 31
«Фінансові витрати», затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 28.04.2006 N 415 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 26.05.2006 за N
610/12484, фінансові витрати - витрати на
проценти та інші витрати підприємства,
пов'язані із запозиченнями.
Запозичення - позики, векселі,
облігації, а також інші види
короткострокових і довгострокових
зобов'язань, на які нараховуються
відсотки.

Фінансові витрати визнаються
витратами того звітного періоду, в
якому вони були нараховані, окрім
випадку, коли облікова політика
підприємства передбачає капіталізацію
фінансових витрат, пов'язаних зі
створенням кваліфікаційного активу.

Відповідно до пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону
України « Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
відносяться будь-які витрати, пов'язані
з виплатою або нарахуванням процентів
за борговими зобов'язаннями (у тому
числі за будь-якими кредитами,
депозитами) протягом звітного періоду,
якщо такі виплати або нарахування
здійснюються у зв'язку з веденням
господарської діяльності платника
податку.

Оскільки витрати позивача на
обслуговування банківського кредиту
ВАТ «Ерсте Банк» (відсотки за
користування кредитом та від'ємна
курсова різниця на залишок
заборгованості по кредиту), не
пов'язані безпосередньо із залученням
кредитних коштів і не мають відношення
до операції з придбання (ремонту)
основних фондів, суд першої інстанції
правильно вважав дії позивача по
включенню до валових витрат своїх
фінансових витрат такими, що
відповідають пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону
України « Про оподаткування прибутку
підприємств», а відтак на законних
підставах скасував оскаржені
податкові повідомлення-рішення
відповідача.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанції належним чином
з'ясовані обставини справи та дано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Сихівському районі м.
Львова відхилити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 28.03.2011 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05.09.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І.
СтепашкоСудді(підпис)С.Е.Острович
(підпис) М.О. Федоров