Справа № 817/4298/13-а
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/4298/13-а

13 січня 2014 року 12год. 35хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Сало А.Б. розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Дубровицької
ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській
області про визнання дій
протиправними та скасування вимоги
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до Дубровицької ОДПІ ГУ
Міндоходів у Рівненській області про
визнання дій протиправними з приводу
нарахування боргу зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
страхування та направлення вимоги,
скасування вимоги про сплату боргу зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 01.11.2013 №Ф-02.

Позовні обґрунтовані тим, що позивач є
пенсіонером за віком та отримує пенсію;
як фізична особа-підприємець перебуває
на спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності, отже відповідно до
статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" звільнений від
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а тому у
відповідача відсутні будь-які законні
підстави для нарахування йому до
сплати сум єдиного внеску.

Позивач у судове засідання не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, 13.01.2014 до
суду надійшло клопотання про розгляд
справи без його участі.

Представник відповідача Дубровицької
ОДПІ ГУ Міндоходів у Рівненській
області в судове засідання не прибув,
подав письмове заперечення, в якому
зазначив, що відповідач отримує пенсію
зі зменшенням пенсійного віку,
призначену відповідно до Закону
України "Про статус і соціальних захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи". Зазначає,
що звільнення від сплати єдиного
внеску не стосується тих осіб, які
отримують інші види пенсійних виплат
відповідно до законів України і не
досягли пенсійного віку відповідно до
ст.26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Для таких осіб сплата
єдиного внеску залишається
обов'язковою. З урахуванням наведеного,
вважає, що відповідач правомірно
направив позивачу вимогу про сплату
боргу. В письмовому запереченні
представник відповідача просив в
задоволенні адміністративного позову
відмовити та справу розглянути за його
відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст.122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження.

Таким чином, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження, на основі наявних у справі
доказів.

Дослідивши в порядку письмового
провадження подані письмові докази,
оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа
- підприємець Дубровицькою районною
державною адміністрацією Рівненської
області 21.11.2003 (а.с.11), відповідно до
свідоцтва Серії НОМЕР_1 є платником
єдиного податку (а.с.12) та отримує
пенсію за віком, призначену у
відповідності до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (а.с.13,16).

01.11.2013 відповідачем для позивача було
виставлено вимогу про сплату недоїмки
№Ф-02, якою встановлено наявність
заборгованості зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 2388,06 грн.
(а.с.14).

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд бере до
уваги наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі по тексту
вказаного закону - єдиний внесок) -
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

У відповідності до п. 4. ч. 1. ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років. До
досягнення віку, встановленого абзацом
першим цієї статті, право на пенсію за
віком мають жінки 1961 року народження і
старші після досягнення ними такого
віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956
року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957
року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958
року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959
року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960
року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1
жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961
року по 31 грудня 1961 року.

Статтею 55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" встановлюються умови
надання пенсій за віком особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення.

Так, абз. 1 ст. 55 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
передбачено, що особам, які працювали
або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

У даному випадку положення ст. 55 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" потрібно
розуміти в контексті з положеннями ст.
26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Відтак, пенсія за віком може бути
надана особі яка не досягла пенсійного
віку, встановленого Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", за умови, якщо
остання працювала або проживала на
територіях радіоактивного
забруднення.

Судом встановлено, що позивачу, у
відповідності до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", була
призначена пенсія за віком із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" (а.с.13,16).

Частиною 4 статті 4 Закону №2464-VI
визначені необхідні умови для
звільнення від сплати єдиного внеску, а
саме: особа обрала спрощену систему
оподаткування і є пенсіонером за віком
або інвалідом та отримує відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.

Положеннями вищевказаної статті не
передбачено, що саме особи, яким надано
пенсію за віком на підставі Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску.

Таким чином, спростовуються
заперечення представника відповідача
стосовно того, що звільнення від сплати
єдиного внеску не стосується тих осіб,
які отримують інші види пенсійних
виплат, не передбачені ст. 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Судом також встановлено, що позивач у
добровільному порядку у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування не числиться.

Крім того, фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 звертався до Рівненського
окружного адміністративного суду з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Дубровицькому районі
Рівненської області.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 02.04.2013 у
справі №817/899/13-а скасовно вимогу
Управління Пенсійного фонду України в
Дубровицькому районі Рівненської
області про сплату боргу №Ф30/01 від
20.02.2013.

Вказана постанова ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 27.05.2013
залишена без змін (а.с.38-39).

В силу вимог ч. 1 ст. 72 КАС України,
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до цього, судом приймаються
без доказування обставини, встановлені
постановою Рівненського окружного
адміністративного суду № 817/899/13-а від
02.04.2013, а саме щодо звільнення фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 від сплати
єдиного внеску, так як позивач є
пенсіонером, який отримує пенсію за
віком, з урахуванням чого має
передбачене п. 4 ст. 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", право на
звільнення від сплати єдиного внеску.

Враховуючи те, що фізична особа -
підприємець ОСОБА_1, звільнений від
сплати за себе єдиного внеску, жодних
інших обставин щодо існування у
позивача боргу перед Дубровицькою
об`єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Рівненській області суду
не надано, у відповідача відсутні
правові підстави для формування
оспорюваної вимоги про сплату боргу №
Ф-02 від 01.11.2013.

Відтак, вимога Дубровицької об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області №Ф-02 від 01.11.2013 про
сплату недоїмки є протиправною та
підлягає до скасування.

Стосовно вимоги позивача про визнання
неправомірними дій відповідача з
приводу нарахування боргу зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
направлення вимоги №Ф-02 від 01.11.2013, слід
зазначити, що результатом оскаржуваних
позивачем дій стало прийняття
відповідачем рішення у формі вимоги
про сплату боргу.

При оскарженні такого рішення, суд
перевіряє правомірність дій щодо
порядку нарахувань заборгованості і у
випадку встановлення протиправності в
таких діях, скасовує відповідне
рішення. Вказане свідчить про те, що
визнання протиправним та скасування
рішення охоплює в собі й визнання
неправомірними дій при його прийнятті,
а тому питання неправомірності дій, у
даному випадку, окремого встановлення
судовим рішенням не потребує.

Відтак, суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову в цій частині слід
відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Дубровицька об`єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області заперечуючи проти позову
правомірності спірної вимоги не
довела.

За встановлених обставин позовні
вимоги підлягають до часткового
задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України суд
присуджує судові витрати на користь
позивача відповідно до задоволених
вимог.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Дубровицької об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області №Ф-02 від 01
листопада 2013 року.

В здоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1
із Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 172,05 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Сало А.Б.