Справа № К/9991/66591/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/66591/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Ситникова О.Ф.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Красному Лучі Луганської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
поновити виплату пенсії за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2008
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15 січня 2009
року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що в 1991 року позивачу
призначена пенсія, у 2000 році він виїхав
на постійне місце проживання до
Сполучених Штатів Америки. 12 травня 2008
року позивач прибув до України та
відповідно до вимог Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» особисто
звернувся до управління Пенсійного
фонду України в м. Красному Лучі
Луганської області із заявою про
поновлення виплати пенсії, додавши до
неї довідку про своє місце проживання в
м. Красний Луч. Проте ОСОБА_1 було
відмовлено у поновлені виплати пенсії
у зв'язку з відсутністю у нього
постійного місця проживання на
території України. На думку позивача,
посилання відповідача на те, що між
Україною та США відсутні договори на
забезпечення громадянам соціальних
гарантій суперечить Конституції
України, тому виплата пенсії повинна
бути відновлена з часу її припинення,
тобто з 2000 року.

Просив з урахуванням уточнення
позовних вимог визнати неправомірними
дії управління Пенсійного фонду
України в м. Красному Лучі Луганської
області щодо відмови в поновленні
виплати пенсії за його зверненням;
зобов'язати відповідача поновити
виплати пенсії на зазначений особовий
банківський рахунок позивача з 1
листопада 2000 року; стягнути з
відповідача на користь позивача судові
витрати, які складаються із судового
збору та витрат, пов'язаних з прибуттям
до суду за маршрутом «Красний Луч -
Луганськ» та «Луганськ - Красний Луч», а
також вартість авіаційних квитків
маршрутом «Детройт - Амстердам - Київ»
та вартість проїзду залізничним
транспортом за маршрутом «Київ -
Дебальцеве»; стягнути з відповідача на
користь позивача моральну шкоду в
розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Луганського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня
2008 року прийнято відмову ОСОБА_1
від позову в частині стягнення з
управління Пенсійного фонду України в
м. Красному Лучі Луганської області на
його користь судових витрат, які
складаються із судового збору та
витрат, пов'язаних з прибуттям до суду,
а також вартість авіаційних квитків
маршрутом «Детройт - Амстердам - Київ»
та вартість проїзду залізничним
транспортом за маршрутом «Київ -
Дебальцеве». Провадження у цій частині
позовних вимог закрито.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня
2008 року позов ОСОБА_1 було
задоволено частково. Визнано
незаконними дії управління Пенсійного
фонду України в м. Красному Лучі
Луганської області щодо відмови у
поновленні виплати пенсії позивачу з
дати звернення за її виплатою.
Зобов'язано відповідача прийняти
рішення в межах своєї компетенції про
поновлення ОСОБА_1 виплати пенсії з дня
звернення з відповідною заявою, а саме
з 12 травня 2008 року.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15 січня
2009 року апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
м. Красному Лучі Луганської області
було залишено без задоволення, а
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2008
року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судами першої та апеляційної інстанцій
порушення норм чинного процесуального
та матеріального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильних судових рішень, позивач
просить скасувати постановлені судові
рішення та ухвалити нове судове
рішення, яким задовольнити його позов
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судом
першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 з 1991 року перебував на обліку в
управління Пенсійного фонду України в
м. Красному Лучі Луганської області та
отримував пенсію за віком. У
квітні 2000 року позивач виїхав на
постійне місце проживання до США, у
зв'язку з чим йому була сплачена пенсія
за шість місяців наперед перед
від'їздом. Зазначені обставини
сторонами не оспорюються.

Відповідно до статті 24 Конституції
України громадяни мають рівні
конституційні права і свободи та є
рівними перед законом. Не може бути
привілеїв чи обмежень за ознаками раси,
кольору шкіри, політичних, релігійних
та інших переконань, статі, етнічного
та соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Питання виплати пенсії особам, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон, регламентується Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 9
липня 2003 року № 1058-ІV (у редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), пунктом 2 частини 1
статті 49 якого передбачено, що виплата
пенсії припиняється на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Згідно із статтею 51 Закону № 1058-ІV у
разі виїзду пенсіонера на постійне
місце проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, виплачується за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Міжнародних договорів між Україною та
США стосовно призначення та виплати
пенсії не укладалося.

За таких обставин, управління
Пенсійного фонду України в м. Красному
Лучі Луганської області, припиняючи
виплату пенсії ОСОБА_1, у зв'язку з його
переїздом на постійне місце проживання
до США, діяло відповідно до вимог
законодавства, чинного на момент
виникнення спірних правовідносин.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 12 травня 2008 року позивач
звернувся до відповідача із заявою про
поновлення виплати пенсії, додавши до
неї довідку про місце проживання,
завірену виконавчим комітетом
Краснолучської міської ради,
відповідно до якої ОСОБА_1 проживає в м.
Красний Луч. Листом від 23 травня 2008 року
відповідач відмовив у поновленні
виплати пенсії та зазначив, що
поновлення виплати пенсії ОСОБА_1
можливе за умови реєстрації в межах
України.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Відповідно до частини 1 статті 47 Закону
№ 1058-ІV пенсія виплачується щомісяця
організаціями, що здійснюють виплату і
доставку пенсій, у строк не пізніше 25
числа місяця, за який виплачується
пенсія, виключно в грошовій формі за
зазначеним у заяві місцем фактичного
проживання пенсіонера в межах України
або перераховується на визначений цією
особою банківський рахунок у порядку,
передбаченому законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 49 Закону №
1058-ІV поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, прийшов до
обґрунтованого висновку про наявність
законних підстав для задоволення
позову в частині поновлення ОСОБА_1
виплати пенсії з дати звернення з
відповідною заявою, а саме з 12 травня 2008
року, за місцем його фактичного
проживання в межах України.

Позивач у доводах касаційної скарги
зазначає, що пенсія йому має бути
виплачена за минулий час без обмеження
будь-яким строком, оскільки пенсія йому
була призначена та виплачувалась з 1991
року.

Проте з такими доводами позивача
погодитись не можна. Як встановлено
судами першої та апеляційної інстанції
у зв'язку з виїздом позивача у 2000 році
на постійне місце проживання в США
нарахування та виплату пенсії позивачу
в Україні було припинено.

Відповідно до положень частини 2 статті
46 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» нараховані суми пенсії,
не отримані з вини органу, що призначає
і виплачує пенсію, виплачуються за
минулий час без обмеження будь-яким
строком з нарахуванням компенсації
втрати частини доходів. Оскільки після
виїзду позивача з України пенсія йому
не нараховувалась, то зазначені
положення частини 2 статті 46 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» щодо
позивача застосуванню не підлягають.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Луганського
окружного адміністративного суду від
17 жовтня 2008 року та ухвалу
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15 січня 2009
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Ситников О.Ф.