Справа № 2а-13644/12/0170/10
Суддя: Кудряшова А.М.
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 грудня 2013 р. Справа №2а-13644/12/0170/10

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі:

головуючого судді - Кудряшової
А.М.,

секретар судового засідання -
Золоткова Г.Ю.,

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №684594
від 28.11.2013 року;

від відповідача - Сорокін М.В.,
довіреність №58/10 від 11.11.2013 року;

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції в м.
Сімферополі Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим

про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до Окружного
адміністративного суду АР Крим з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в м. Сімферополі
АР Крим Державної податкової служби із
вимогами про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № від 26.11.2012
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 13723,96 гривень, а також
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 26.11.2012 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи з фізичних осіб на суму 9658,62
гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем була проведена планова
виїзна документальна перевірка
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_3 за період з 01.01.2010
року по 31.12.2011 року, якою встановлено
заниження податкового зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в сумі 8532,60
гривень, також встановлено заниження
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 12053,70 гривень. На
думку позивача, укладені угоди з
контрагентами - ПП «Сіті Буд», БВП
«Строитель-плюс», Фірмою «Капітель
Плюс» мали реальний характер,
податковий кредит з ПДВ та витрати
сформовано на підставі належних чином
оформлених податкових накладних, а
висновок податкового органу є
необґрунтованим і таким, що суперечить
чинному законодавству.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
31.10.2013 року допущено заміну відповідача
по справі - Державну податкову
інспекцію у м. Сімферополі АР Крим
Державної податкової служби -
Державною податковою інспекцією у м.
Сімферополі Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим.

Під час розгляду справи позивачем
надані до суду уточнення позовних
вимог, відповідно до яких він просить
суд:

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 26.11.2012 року, прийняте Державною
податковою інспекцією у м. Сімферополі
АР Крим Державної податкової інспекції
в частині донарахування фізичної
особі-підприємцю ОСОБА_3 податку на
додану вартість в сумі 12877,64 гривень;

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 26.11.2012 року, прийняте Державною
податковою інспекцією у м. Сімферополі
АР Крим Державної податкової інспекції
про донарахування фізичної
особі-підприємцю ОСОБА_3 податку на
доходи фізичних осіб в сумі 9658,62
гривень.

У судовому засіданні представник
позивача уточнені позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, наполягав
на задоволенні адміністративного
позову, зазначив, що судово-економічною
(бухгалтерською) експертизою
підтвердилось необґрунтованість та
неправомірність висновків акту
перевірки Державної податкової
інспекції в м. Сімферополі АР Крим
Державної податкової служби №
8983/17-2/НОМЕР_1 від 14.11.2012 року.

Представник відповідача під час
розгляду справи проти задоволення
позовних вимог заперечував, вважав, що
відсутні підстави для задоволення
позову та просив відмовити з підстав,
викладених у письмових запереченнях на
позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши подані документи
та матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, судом
встановлене наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
зареєстрована 28.04.2004 року Виконавчим
комітетом Сімферопольської міської
ради АР Крим як фізична
особа-підприємець, що підтверджується
Свідоцтвом про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця Серії
НОМЕР_2, перебуває на обліку платників
податків в ДПІ у м. Сімферополі та є
платником податку на додану вартість,
про що свідчить Свідоцтво про
реєстрацію № 100201721 (т.1,а.с.8-9).

Таким чином, судом встановлено, що
ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем,
яка зобов'язана виконувати обов'язки,
покладені на неї законами у зв'язку зі
здійсненням діяльності.

Судом встановлено, що з 17.10.2012 року по
30.10.2012 року посадовими особами
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим Державної
податкової служби проведено планову
виїзну документальну перевірку вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 за період з
01.01.2010 року по 31.12.2011 року.

Результати планової виїзної
документальної перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 знайшли своє
відображення у акті №8983/17-2/НОМЕР_1 від
14.11.2012 року (т.1,а.с.136-162).

Згідно Акту перевірки відповідачем
встановлено порушення:

-п.177.2, п.177.4 ст.177 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI, зі
змінами та доповненнями, суб'єктом
підприємницької діяльності-фізичної
особою занижено податкове зобов'язання
по податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності у сумі 8532,60
гривень, у тому числі по періодах: I
квартал 2011 року в сумі 1062,50 гривень,
півріччя 2011 року в сумі 4032,50 гривень, 9
місяців 2011 року в сумі 6282,50 гривень, за
2011 рік в сумі 8532,60 гривень;

-пп.7.3.1 п.7.3 ст.7, пп.7.4.5 п.7.4. ст.7 Закону
України від 03.04.1997 року №168/97-ВР «Про
податок на додану вартість» та
п.198.3,п.198.6 ст.198 п.201.4 ст.201 розділу V
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI (зі змінами та доповненнями)
фізичною особою-підприємцем занижено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 12053,70 гривень, у
тому числі по періодах: у січні 2010 року
на суму ПДВ 108,33 гривень, у серпні 2010
року на суму ПДВ 110,90 гривень, у
листопаді 2010 року на суму ПДВ 457,80
гривень, у березні 2011 року на суму ПДВ
1416,67 гривень, у квітні 2011 року на суму
ПДВ 1000,00 гривень, у травні 2011 року на
суму ПДВ 1000,00 гривень, у червні 2011 року
на суму ПДВ 1960,00 гривень, у липні 2011 року
на суму ПДВ 1000,00 гривень, у серпні 2011
року на суму ПДВ 1000,00 гривень, у вересні
2011 року на суму ПДВ 1000,00 гривень, у
жовтні 2011 року на суму ПДВ 1000,00 гривень,
у листопаді 2011 року на суму ПДВ 1000,00
гривень, у грудні 2011 року на суму ПДВ
1000,00 гривень.

На підставі висновків акту перевірки
Державної податкової інспекції у м.
Сімферополі АР Крим Державної
податкової служби прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 26.11.2012
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 13723,96 гривень, у тому
числі за основним платежем в розмірі
12053,70 гривень та за штрафними санкціями
у розмірі 1670,26 гривень, податкове
повідомлення-рішення № від 26.11.2012
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в сумі 9658,62 гривень, у
тому числі за основним платежем в
розмірі 8532,60 гривень та за штрафними
санкціями у розмірі 1126,02 гривень (т.1,
а.с.134-135).

Таким чином, як вбачається з акту
перевірки, підставою для зазначених
висновків податкового органу стали
господарські операції, які мають
ознаки фіктивності та укладені між
позивачем та його контрагентами для
надання податкової вигоди з метою
штучного формування валових витрат та
податкового кредиту.

Вирішуючи питання про законність
прийняття оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, та перевіряючи
обґрунтованість висновків, викладених
в акті перевірки судом встановлено
наступне.

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Як встановлено судом між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (Замовник) та
БВП «Строитель-плюс» (Перевізник) був
укладений разовий договір №762 від
01.06.2011 року на перевезення вантажів
автомобільним транспортом, відповідно
до якого Перевізник зобов'язується
виконати для замовника перевезення
кабельно-провідникову продукцію масою
3 тони, а замовник зобов'язується
сплатити Перевізнику за перевезення
обумовлену плату (т.1,а.с.168).

На підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем надані
наступні документи бухгалтерської та
податкової звітності:

- рахунок №2003 від 01.06.2011 року на суму
5760,00 гривень, у тому числі ПДВ 960,00
гривень (т.1,а.с.169);

- товарно-транспортна накладна №4015 від
01.06.2011 року (т.1, а.с.170);

- акт здачі-прийняття робіт(надання
послуг) від 01.06.2011 року (т.1, а.с.171);

- податкова накладна №16 від 01.06.2011 року
на суму 5760,00 гривень.

Судом встановлено, що між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (Суборендар)
та ПП «Сіті Буд» (Орендар) був
укладений договір суборенди від 01.04.2011
року №53, відповідно до якого Орендар
зобов'язується передати Суборендареві,
а Суборендар зобов'язується прийняти в
строкове платне суборендне
користування майно-складське
приміщення(т.1,а.с.173-174).

На підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем надані
наступні документи бухгалтерської та
податкової звітності:

- акт здачі-приймання робіт (надання
послуг) №24 від 01.04.2011 року (т.1,а.с.176);

- акт здачі-приймання робіт (надання
послуг) №б/н від 01.05.2011 року (т.1,а.с.177);

- акт здачі-приймання робіт (надання
послуг) №б/н від 01.06.2011 року (ат.1,а.с.178);

- акт здачі-приймання робіт (надання
послуг) №б/н від 01.07.2011 року (т.1,зв.бік
а.с.179);

- акт здачі-приймання робіт (надання
послуг) №б/н від 01.08.2011 року (т.1,а.с.180);

- акт здачі-приймання робіт (надання
послуг) №б/н від 01.09.2011 року (т.1,а.с.181);

- акт здачі-приймання робіт (надання
послуг) №б/н від 01.10.2011 року (т.1,а.с.182);

- акт здачі-приймання робіт (надання
послуг) №б/н від 01.11.2011 року (т.1,а.с.183);

- акт здачі-приймання робіт (надання
послуг) №б/н від 01.12.2011 року (т.1,а.с.184);

- податкова накладна №24 від 29.04.2011 року
на суму 6000,00 гривень, у тому числі ПДВ
1000,00 гривень (т.1,а.с.185);

- податкова накладна №1 від 01.05.2011 року
на суму 6000,00 гривень, у тому числі ПДВ
1000,00 гривень (т.1,а.с.186);

- податкова накладна №2 від 01.06.2011 року
на суму 6000,00 гривень, у тому числі ПДВ
1000,00 гривень (т.1, а.с.187);

- податкова накладна №2 від 01.07.2011 року
на суму 6000,00 гривень, у тому числі ПДВ
1000,00 гривень (т.1,а.с.188);

- податкова накладна №2 від 01.08.2011 року
на суму 6000,00 гривень, у тому числі ПДВ
1000,00 гривень (т.1, а.с.189);

- податкова накладна №1 від 01.09.2011 року
на суму 6000,00 гривень, у тому числі ПДВ
1000,00 гривень (т.1,а.с.190);

- податкова накладна №1 від 01.10.2011 року
на суму 6000,00 гривень, у тому числі ПДВ
1000,00 гривень (т.1,а.с.191);

- податкова накладна №2 від 01.11.2011 року
на суму 6000,00 гривень, у тому числі ПДВ
1000,00 гривень (т.1, а.с.192);

- податкова накладна №1 від 01.12.2011 року
на суму 6000,00 гривень, у тому числі ПДВ
1000,00 гривень (т.1, а.с.193).

Придбані роботи (послуги) були оплачені
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 у
готівковій формі в сумі 24000,00 гривень, у
тому числі ПДВ 4000,00 гривень, що
підтверджується квитанціями, а саме:

- квитанція №35 від 29.04.2011 року на суму
6000,00 гривень, у тому числі ПДВ 1000,00
гривень (зворотній бік а.с.176,т.1);

- квитанція №38 від 26.05.2011 року на суму
6000,00 гривень, у тому числі ПДВ 1000,00
гривень (зворотній бік а.с.177,т.1);

- квитанція №50 від 14.06.2011 року на суму
6000,00 гривень, у тому числі ПДВ 1000,00
гривень (зворотній бік а.с.178,т.1);

- квитанція №74 від 04.07.2011 року на суму
6000,00 гривень, у тому числі ПДВ 1000,00
гривень (зворотній бік а.с.179,т.1);

За дослідженими актами здачі-приймання
робіт сума, що підлягає до сплати
складає 54000,00 гривень, у тому числі ПДВ
9000,00 гривень, таким чином, сума
заборгованості позивача за надані
послуги з оренди приміщення, складає
30000,00 гривень (54000,00-24000,00).

Також судом встановлено, що між
фізичною особою підприємцем ОСОБА_3
(Замовник) та Фірмою «Капітель Плюс»
(Підрядник) був укладений договір №201
від 21.03.2011 року на виконання підрядних
робіт, відповідно до якого Замовник
доручає, а підрядник бере на себе
зобов'язання виконати електромонтажні
роботи (т.1, а.с.213).

Відповідно до матеріалів справи роботи
виконувались з матеріалів Замовника,
що підтверджується переліком
матеріалів необхідних для виконання
електромонтажних робіт (т.1,а.с.214) та акт
на списання цих матеріалів при
виконанні електромонтажних робіт на
суму 11518,84 гривень, у тому числі ПДВ 9599,03
гривень (т.1, а.с.215).

На підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем надані
наступні документи бухгалтерської та
податкової звітності:

- акт приймання виконаних робіт за
формою КБ-2а (т.1,а.с.217-218);

- довідка про вартість виконаних
підрядних робіт за формою КБ-3 (т.1,а.с.216);

- податкова накладна №101 від 29.03.2011 року
на суму 8500,00 гривень. у тому числі ПДВ
1416,67 гривень (т.1,а.с.213);

Придбані роботи (послуги) були оплачені
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 у
готівковій формі в сумі 8500,00 гривень, у
тому числі ПДВ 1416,67 гривень, що
підтверджується фіскальним чеком №1135
від 29.03.2011 року (зворотній бік, а.с.213).

Таким чином, первинними документами
бухгалтерського обліку підтверджено
фактичне здійснення сторонами умов
угод, включення суми ПДВ по вказаним
угодам підтверджено відповідними
необхідними документами.

Стосовно висновків відповідача, що усі
господарські операції між позивачем
та контрагентами - БВП
«Строитель-плюс», ПП «Сіті Буд», Фірма
«Капітель Плюс» спрямовані на
здійснення операцій з надання
податкової вигоди з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту, суд зазначає
наступне.

Відповідно до п. 14.1.36 ст.14 ПК України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Розділ IV ПК України регулює питання
сплати податку на доходи фізичних
осіб .

Відповідно до п.п.162.1.1 п. 162.1 ст.162 ПК
України платникам податку є фізична
особа - резидент, яка отримує доходи як
з джерела їх походження в Україні, так і
іноземні доходи.

Згідно з п 163.1 ст. 163 Податкового Кодексу
України, об'єктом оподаткування
податком на доходи фізичних осіб
резидента є: загальний місячний
(річний) оподатковуваний дохід; доходи
з джерела їх походження в Україні, які
остаточно оподатковуються під час їх
нарахування (виплати, надання);
іноземні доходи - доходи (прибуток),
отримані з джерел за межами України.

В ст.167 ПК України визначені ставки
податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п.177.1 ст.177 України
доходи фізичних осіб - підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу.

В п. 177.2, п. 177.3, п.177.4 ст.177 ПК України
визначено, що об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та не
грошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця. Для
фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг). на
доходи фізичних осіб. До переліку
витрат, безпосередньо пов'язаних з
отриманням доходів, належать
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності згідно з розділом III цього
Кодексу.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 ПК України, до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Суд вважає, що позивачем при проведенні
перевірки була надана вся необхідна
первинна документація, яка підтверджує
факт здійснення підприємством
господарських операцій з отримання від
БВП «Строитель-плюс», ПП «Сіті Буд»,
Фірма «Капітель Плюс» послуг (робіт),
використання цих послуг (робіт) в
господарській діяльності підприємства
та відповідно правомірність
віднесення витрат по придбанню цих
послуг (робіт) до валових.

Порядок формування податкового
кредиту визначено ст. 198 Податкового
Кодексу України.

Так, відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разу здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (в
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
Кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11. ст. 201 цього Кодексу).

В судовому засіданні були досліджені
всі документи які підтверджують
фактичне придбання та використання
позивачем отриманих від БВП
«Строитель-плюс», ПП «Сіті Буд», Фірма
«Капітель Плюс» послуг (робіт), та ці
документи не дають підстав для сумніву
щодо реальності здійснення
вищенаведених операцій або висновку
про їх нездійснення.

Будь-яких невідповідностей виписаних
контрагентами позивача накладних
встановленим законодавствам вимогам,
відповідачем в акті перевірки не
викладено та судом також не
встановлено.

Судом під час розгляду справи ухвалою
від 07.02.2013 року було призначено
судово-економічну (бухгалтерську)
експертизу, проведення якої доручено
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Кримське експертне
бюро». Згідно з висновком № 56/13
судово-економічної експертизи від
30.09.2013 року, що проведена судовим
експертом Жіліною А.Г. (т.1, а.с.242-250)
висновки акту Державної податкової
інспекції в м. Сімферополі АР Крим
Державної податкової служби №
8983/17-2/НОМЕР_1 від 14.11.2012 року, щодо
заниження податку з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності у
сумі 8532,60 гривень, а також заниження
податку на додану вартість у загальній
сумі 12053,70 гривень, первинними
документами податкового та
бухгалтерського обліку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 не
підтверджується.

Судом встановлено та підтверджено
висновком експерта, що реальність
господарських операцій позивача з
придбання робіт (послуг) у контрагентів
БВП «Строитель-плюс», ПП «Сіті Буд»,
Фірма «Капітель Плюс, оплата за
отримані послуги та їх використання в
господарській діяльності
підтверджуються даними податкового та
бухгалтерського обліку, а також
первинними документами фізичної особи
- підприємця ОСОБА_3 (актами прийняття
виконаних підрядних робіт, актами
прийняття-здачі робіт, довідкою про
вартість виконаних робіт, платіжними
дорученнями, виписками банку,
головними книгами, журналами-ордерами)
з урахуванням вимог ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІ/
(зі змінами та доповненнями) та п. 2.4
Положення № 88.

Суд, дослідивши даний висновок № 56/13
судово-економічної експертизи в
порядку ст. 86 КАС України, який складено
судовим експертом, попередженим про
кримінальну відповідальність за
надання завідомо неправдивого
висновку (ст. 384, 385 КК України), яким під
час дослідження використовувались
методи документальної перевірки та
співставлення (перевірялася
правильність арифметичних підрахунків
і виведених підсумків, визначалася
відповідність ведення бухгалтерського
та податкового обліку вимогам
законодавчих та нормативних актів,
дані первинних документів
співставлялися з їх відображенням в
бухгалтерському та податковому обліку
платника), а також зіставивши його з
іншими доказами у справі, не знаходить
підстав ставити під сумнів
достовірність і правдивість фактів
встановлених висновком експерта по
даній справі. Дані про
заінтересованість експерта в розгляді
справи відсутні, його висновки
об'єктивно підтверджуються і не
суперечать іншим зібраним у справі
доказам, відповідають первинним та
додатковим документам позивача,
наявним в матеріалах справи.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
передбачені ст. 203 ЦК України, зокрема:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідачем не було обґрунтовано
належним чином і доведено у
встановленому законом порядку, що
укладені між позивачем та його
контрагентами угоди не відповідають
зазначеним вимогам.

Одним з принципів розгляду податкових
спорів, відповідно до ст. 4 Податкового
Кодексу України є принцип презумпції
добросовісності та рішень платника
податків, у зв'язку з чим
передбачається, що дії платників
податків, які мають своїм результатом
одержання податкової вигоди
економічно виправдані, а відомості, що
містяться у податкових деклараціях,
податкових накладних та інших
первинних документах, є достовірними.
Надання податковому органу всіх
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність яких
установлена судом.

Разом з тим, власне фіктивність
діяльності одного з постачальників в
ланцюзі до позивача, порушення ним
податкової дисципліни та правил
здійснення господарської діяльності
не є підставою для висновку про
необґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди, якщо податковий
орган не доведе, зокрема, що платник
податку діяв без належної обачності й
обережності і йому мало бути відомо про
порушення, які допускали його
контрагенти, або що діяльність
платника податку спрямована на
здійснення операцій, пов'язаних з
податковою вигодою, переважно з
контрагентами, які не виконують своїх
податкових зобов'язань, зокрема й у
випадках, коли такі операції
здійснюються через посередників.

Чинним законодавством України на
покупця товару - платника податку не
покладено обов'язку при формуванні
податкового кредиту та валових витрат
перевіряти дотримання постачальниками
товару в ланцюгу постачання вимог
податкового законодавства зі сплати
податкових зобов'язань до бюджету.

Як встановлено судом, позивач мав
взаємовідносини з підприємствами, які
були зареєстрованими платниками
податку на додану вартість, податковий
кредит був ним сформований на підставі
належним чином оформлених податкових
накладних, податок сплачений в ціні
товару.

Якщо один з контрагентів не виконав
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у разі якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування та
має всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Відповідно до ст. 69 КАС України докази в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

При цьому докази повинні бути
належними та обґрунтованими. Сторони
мають право обґрунтувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Докази,
одержані з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору (ст. 70 КАС України).

Будь-яких невідповідностей виписаних
контрагентами позивача накладних
встановленим законодавствам вимогам,
відповідачем в акті перевірки не
викладено та судом також не
встановлено.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
передбачені ст. 203 ЦК України, зокрема:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідачем не було обґрунтовано
належним чином і доведено у
встановленому законом порядку, що
укладені між позивачем та його
контрагентом угоди не відповідають
зазначеним вимогам.

Одним з принципів розгляду податкових
спорів, відповідно до ст. 4 Податкового
Кодексу України є принцип презумпції
добросовісності та рішень платника
податків, у зв'язку з чим
передбачається, що дії платників
податків, які мають своїм результатом
одержання податкової вигоди
економічно виправдані, а відомості, що
містяться у податкових деклараціях,
податкових накладних та інших
первинних документах, є достовірними.
Надання податковому органу всіх
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність яких
установлена судом.

Разом з тим, власне фіктивність
діяльності одного з постачальників в
ланцюзі до позивача, порушення ним
податкової дисципліни та правил
здійснення господарської діяльності
не є підставою для висновку про
необґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди, якщо податковий
орган не доведе, зокрема, що платник
податку діяв без належної обачності й
обережності і йому мало бути відомо про
порушення, які допускали його
контрагенти, або що діяльність
платника податку спрямована на
здійснення операцій, пов'язаних з
податковою вигодою, переважно з
контрагентами, які не виконують своїх
податкових зобов'язань, зокрема й у
випадках, коли такі операції
здійснюються через посередників.

Чинним законодавством України на
покупця товару (послуг) - платника
податку не покладено обов'язку при
формуванні податкового кредиту та
валових витрат перевіряти дотримання
постачальниками товару в ланцюгу
постачання вимог податкового
законодавства зі сплати податкових
зобов'язань до бюджету.

Як встановлено судом, позивач мав
взаємовідносини з підприємствами, які
були зареєстровані платниками податку
на додану вартість, податковий кредит
був ним сформований на підставі
належним чином оформлених податкових
накладних, податок сплачений в ціні
товару.

Неприпустимість притягнення до
відповідальності одного суб'єкта
господарювання, у випадку за
неправомірні дії іншого
підтверджується практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, в
пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД
проти Болгарії" Європейський Суд з прав
людини дійшов такого висновку: "… Суд
вважає, що компанія-заявник не повинна
нести відповідальність за наслідки
невиконання постачальником його
обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
Суд вважає, що такі вимоги
прирівнюються до надзвичайного
обтяження для компанії-заявника, що
порушило справедливий баланс, який
повинен був підтримуватися між
вимогами загальних інтересів та
вимогами захисту права власності".

Вищенаведений висновок Європейський
Суд з прав людини повторно підтвердив у
рішенні по справі "Бізнес Сепорт Сентре
проти Болгарії", пунктом 23 якого
зазначено, що у разі виявлення
податковими органами невиконання
постачальником своїх обов'язків як
платника ПДВ, вони могли б розпочати
податкову перевірку цього
постачальника, з тим щоб стягнути з
нього належні платежі та штрафні
санкції. Утім, як зазначив Суд, прямого
впливу на оподаткування
організації-заявника (Бізнес Сепорт
Сентре) це не мало б.

Отже, Європейський Суд з прав людини
чітко визначає правило індивідуальної
відповідальності платника податків.
Тобто, добросовісний платник податків
не має зазнавати негативних наслідків
через порушення законодавства його
контрагентом.

Закон України "Про Загальнодержавну
програму адаптації законодавства
України до законодавства
Європейського Союзу" визначає сферу
оподаткування (зокрема, непрямі
податки) як пріоритетну сферу для
виконання програми адаптації
українського законодавства. Даний
закон визначає, що елементом адаптації
законодавства має стати перевірка
проектів законів України та інших
нормативно-правових актів на їх
відповідність acquis communautaire (право ЄС) з
метою недопущення прийняття актів, які
суперечать acquis Європейського Союзу.
Тобто, податкове законодавство
України, а, відповідно, його тлумачення
та застосування, не може суперечити
положенням Шостої Директиви. Це
підтверджується позицією Суду
Європейського Союзу (Суд ЄС), яка
відповідно застосовується ЄСПЛ для
вирішення справи "Булвес" АД проти
Болгарії", а саме: "…Операції самі по
собі не визнаються недійсними через
шахрайство з ПДВ, складають поставки
товарів чи послуг особою, яка виступає
у ролі платника податку, та економічну
діяльність в розумінні статей 2(1). 4 та (1)
Шостої Директиви, де такі поставки і
така діяльність відповідають
об'єктивним критеріям, на яких
базуються визначення даних термінів,
незважаючи на наміри іншого продавця,
який приймає участь у тій самій низці
поставок та/або потенційно шахрайський
характер будь-якої іншої операції
платником податку, який розглядається,
про що платник податку не знав і не міг
знати. Право на податковий кредит особи
зі статусом платника податку, яка
здійснює такі операції, не може
залежати від факту, що у низці поставок,
в яку входять ці операції, попередня чи
наступна операція є недійсною через
шахрайство з ПДВ, про яке платник
податку не знав і не міг знати".

Рішення Європейського Суду з прав
людини згідно з статтею 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
Суду з прав людини" мають в Україні
значення джерела права. Більше того,
частина 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
вимагає врахування практики
Європейського Суду з прав людини при
вирішенні справ.

Відповідно до ст. 69 КАС України докази в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

При цьому докази повинні бути
належними та обґрунтованими. Сторони
мають право обґрунтувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Докази,
одержані з порушенням закону, судом при
вирішенні справи не беруться до уваги.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору (ст. 70 КАС України).

Також суд звернув увагу на те, що
відповідач в акті перевірки №
8983/17-2/НОМЕР_1 від 14.11.2012 року та в
запереченні на адміністративний позов
посилається на Вирок Київського
районного суду м. Сімферополя від
10.04.2013 року, яким визначено винною у
вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст.
205 Кримінального кодексу України -
ОСОБА_6, яка була засновником БВП
«Строитель-плюс» контрагента фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 Дії ОСОБА_6
кваліфіковані за ч. 2 ст. 205
Кримінального кодексу України як
фіктивне підприємництво, тобто
створення та придбання ОПД з метою
прикриття незаконної діяльності за
попередньою змовою групою осіб, що
заподіяло велику матеріальну шкоду
державі, вчинене повторно. За період з
01.01.2010 по 31.12.2011 ОСОБА_3 мала
взаємовідносини з БВП
«Строитель-плюс», а саме, укладено року
на перевезення вантажів автомобільним
транспортом на загальну суму 5760,00
гривень, у тому числі ПДВ 960,00 гривень,
також позивачем включено до
податкового кредиту податкові
накладні по взаємовідносинам з БВП
«Строитель-плюс».

Суд звертає увагу, що обов'язковими для
врахування адміністративним судом є
факти, наведені у вироку в кримінальній
справі чи постанові у справі про
адміністративний проступок, щодо часу,
місця та об'єктивного характеру
відповідного діяння тієї особи,
правові наслідки, дій чи бездіяльності
якої є предметом розгляду в
адміністративній справі.

Судом встановлено, що вироком
Київського районного суду м.
Сімферополя від 10.04.2013 ОСОБА_6 визнано
винною у вчинені злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК
України, при цьому у вказаному вироку
нічого не зазначено щодо здійснення
фіктивних правочинів БВП
«Строитель-плюс» саме з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3

Таким чином, наявні у справі документи
не містять жодних доказів наявності
між позивачем та його контрагентами
взаємоузгоджених зловмисних дій,
спрямованих на порушення існуючого в
Державі суспільного ладу або моральних
засад. Навпаки з наданих позивачем
доказів вбачається, що договори мали
на меті настання реальних правових
наслідків, що обумовлені ними, оскільки
товар був поставлений, оплата
проведена, договори виконано сторонами
в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи, що висновки акту перевірки,
на підставі яких прийняти спірні
повідомлення-рішення є
необґрунтованими, тобто відсутні і
підставі для застосування штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) у спірних
податкових повідомленнях-рішеннях.

Таким чином, податкові
повідомлення-рішення від 26.11.2012 року
№ про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 12877,64 гривень 64 копійок
та № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в сумі 9658,62
гривень не можуть бути визнаними
такими, що прийняті на підставі та
відповідно до діючого законодавства,
тому позовні вимоги є правомірними,
обґрунтованими і підлягають
задоволенню.

Під час прийняття постанови суд,
зокрема, вирішує, як розподілити між
сторонами судові витрати (стаття 161
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа) (частина перша статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Відповідно до п.3. ч.3 ст. 87 КАС України
витрати на проведення судових
експертиз віднесені до виду судових
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що за проведення
судово-економічної експертизи фізична
особа - підприємець ОСОБА_3
перерахувала Товариству з обмеженою
відповідальністю «Кримське експертне
бюро» грошові кошти у розмірі 8096,00
гривень.

В судовому засіданні 17.12.2013 року
оголошена вступна та резолютивна
частина постанови, відповідно до ч. 3 ст.
160 КАС України постанову складено у
повному обсязі 20.12.2013 року.

Керуючись статтями 160-163, 167 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в м.
Сімферополі АР Крим Державної
податкової служб від 26.11.2012 року
№, прийняте стосовно фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3, в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі 12877
(дванадцять тисяч вісімсот сімдесят
сім) гривень 64 копійок, з яких 11376,67
гривень основній платіж та 1500,97 гривень
штрафні санкції.

3. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в м.
Сімферополі АР Крим Державної
податкової служби від 26.11.2012 року
№, прийняте стосовно фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3, про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб в
сумі 9658 (дев'ять тисяч шістсот п'ятдесят
вісім) гривень 62 копійок, з яких 8532,60
гривень основній платіж та 1126,02 гривень
штрафні санкції.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 судові витрати по
сплаті судового збору у розмірі 234
(двісті тридцять чотири) гривень 00
копійок.

5. Стягнути з Державного бюджету
України на користь фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 судові витрати
пов'язані з проведенням судової
експертизи у розмірі 8096 (вісім тисяч
дев'яносто шість) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Кудряшова А.М.