Справа № 2а-4234/10/1270
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2013-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2013 року
м. Київ К-30022/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю "Лугойл"
на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 21.07.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 02.09.2010 у
справі № 2а-4234/10/1270

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лугойл"

до Стахановської об'єднаної
державної податкової інспекції
Луганської області

про визнання протиправними
дій та скасування податкового
повідомлення-рішення від 14.05.2010 №
/0, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство звернулось до суду із
вказаним позовом, посилаючись на те, що
факт, який став передумовою для
ухвалення оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення, щодо
прострочення боргових зобов'язань по
виданих векселях відсутній через
відсутність їх пред'явлення до сплати.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, у задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись із судовими рішеннями,
Товариство до Вищого
адміністративного суду України подало
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами попередніх інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить зазначені судові
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної
скарги, позивач вказує ті ж підстави, що
і в позовній заяві та зазначає, що суди
порушили положення статей 216, 613
Цивільного кодексу України.

У поданих запереченнях на скаргу
відповідач просить у задоволенні
скарги відмовити через її
необґрунтованість.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги та
заперечення на неї, колегія суддів
вважає, що касаційну скаргу необхідно
відхилити з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, державним податковим
органом було проведено планову виїзну
перевірку товариства з питань
дотримання вимог податкового та
валютного законодавства за період з
01.07.2007 по 31.12.2009, за результатами якої
складено акт від 29.04.2010.

За даними акта перевірки податковим
органом встановлено порушення
позивачем п. 1.22.1 п. 1.22 ст. 1, пп. 4.1.6 п. 4.1
ст. 4 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР
"Про оподаткування прибутку
підприємств", в результаті чого у
період, що перевірявся, занижено
податок на прибуток на загальну суму 53
167,00 грн. Такий висновок податкового
органу мотивовано тим, що Товариством у
відповідному звітному періоді до
складу валових доходів не віднесено
суму безповоротної фінансової
допомоги, яка виникла внаслідок спливу
строків позовної давності за виданими
векселями, що підлягали оплаті за
пред'явленням.

На підставі акта перевірки податковим
органом ухвалено оскаржуване
податкове повідомлення-рішення від
14.05.2010 № /0 про визначення позивачу
суми податкового зобов'язання з
податку на прибуток (з урахуванням
штрафних (фінансових санкцій)) у
розмірі 63 800,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позов
Товариству, суд першої інстанції, з
думкою якого погодився апеляційний
адміністративний суд, виходив з того,
що при операціях з простим векселем
векселедавець простого векселя має
такі самі зобов'язання, як акцептант за
переказним векселем. Тому, враховуючи
встановлені обставини, що строк
позовної давності за векселями від
31.05.2005 № 445, № 444, № 443, №
440, № 439, № 437, № 436,
№ 435, № 434, почався у 2006 році,
а тому строк позовної давності сплинув
у 2009 році, та з цього строку у держателя
векселя припиняється матеріальне
право вимагати платіж за цим векселем.

Згідно із абз. 3 пп. 1.22.1 п. 1.22 ст. 1 Закону
№ 334/94-ВР безповоротна фінансова
допомога - це сума заборгованості
платника податку перед іншою юридичною
чи фізичною особою, що залишилася
нестягнутою після закінчення строку
позовної давності.

Відповідно до ст. 4 Закону України від
05.04.2001 № 2374-III "Про обіг векселів в
Україні" видавати переказні i прості
векселі можна лише для оформлення
грошового боргу за фактично поставлені
товари, виконані роботи, надані
послуги.

Таким чином, першою подією у
векселедавця згідно з пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11
Закону № 334/94-ВР буде оприбуткування
товарів (робіт, послуг). Тобто датою
збільшення валових витрат платника
податку - векселедавця є дата
оприбуткування товарів за ціною,
визначеною договором.

Як встановлено судами, згідно
додаткової угоди від 31.10.2005 № 1 до
договору на підрядні роботи від 03.07.2005
№ 5 та акту звірки взаємних розрахунків
станом на 01.11.2005 позивач (замовник)
передав контрагенту - підряднику (ЗАТ
"Алчевськкоксохімремонт") в рахунок
кредиторської заборгованості, яка
виникла у зв'язку з виконання договору
від 03.07.2005 № 5, прості векселі на суму 423
097,98 грн.

Згідно зі ст. 21 Закону України від 18.06.1991
№ 1201-ХІІ "Про цінні папери та фондову
біржу" вексель - це цінний папір, який
засвідчує безумовне грошове
зобов'язання векселедавця сплатити
після настання строку визначену суму
грошей власнику векселя
(векселедержателю).

Статтею 4 Закону № 2374-III передбачено, що
у разі видачі (передачі) векселя
відповідно до договору припиняються
грошові зобов'язання щодо платежу за
цим договором та виникають грошові
зобов'язання щодо платежу за векселем.

Таким чином, у покупця не виникатиме
валових доходів у періоді
трансформації заборгованості з
"товарної" у "вексельну". Чинне
законодавство не встановлює жодних
обмежень щодо строку, на який видається
вексель. При цьому, оскільки
зобов'язання за договором вважаються
виконаними, з дати видачі векселя
почнуть рахуватися нові строки
позовної давності - вексельної
позовної давності.

В свою чергу строки вексельної
позовної давності не мають нічого
спільного зі строками позовної
давності відповідно до норм Цивільного
законодавства, оскільки відносини
учасників вексельного обігу
регулюються нормами вексельного
законодавства

Відповідно до ст. 77 Уніфікованого
закону про переказний та простий
векселі, ратифікованого Верховною
Радою України згідно Закону України
від 06.07.1999 № 826-XIV "Про приєднання
України до Женевської конвенції 1930
року, якою запроваджено Уніфікований
закон про переказні векселі та прості
векселі" (дата набуття чинності
Україною 06.01.2000) до простих векселів
застосовуються такі ж положення, що
стосуються переказних векселів, тією
мірою, якою вони є сумісними з природою
цих документів, а саме положення щодо:
індосаменту (статті 11 - 20); строку
платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 -
42); права регресу у разі неплатежу
(статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку
посередництва (статті 55, 59 - 63); копій
(статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної
давності (статті 70 і 71); неробочих днів,
обчислення строків і заборони
пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

Порядок оплати векселя з терміном
платежу "за пред'явленням" регулюється
ст. 34 Уніфікованого закону про
переказні векселі та прості векселі,
згідно якої переказний вексель строком
"за пред'явленням" повинен бути
пред'явлений до платежу протягом
одного року від дня його складання.

Частина перша ст. 70 глави XI "Позовна
давність" Уніфікованого закону про
переказні векселі та прості векселі
встановлює: "Позовні вимоги до
акцептанта, які випливають з
переказного векселя, погашаються із
закінченням трьох років, які
обчислюються від дати настання строку
платежу". Ця норма стосується не тільки
векселедержателя, а всіх осіб, що мають
право вимагати за векселем.

Стаття 78 Уніфікованого закону про
переказні векселі та прості векселі
встановлює: "Векселедавець простого
векселя зобов'язаний так само, як
акцептант за переказним векселем.
Прості векселі зі строком платежу у
визначений строк від пред'явлення
повинні бути протягом строків,
встановлених статтею 23, пред'явлені
векселедавцю для відмітки. Перебіг
строку починається від дати відмітки,
підписаної векселедавцем на векселі.
Відмова векселедавця зробити датовану
відмітку повинна бути засвідчена
протестом (стаття 25), дата якого є
початком строку від пред'явлення".

Таким чином, виходячи з зазначеного
вище простий вексель, строк платежу за
яким не вказано, вважається таким, що
підлягає оплаті по пред'явленні, тобто -
протягом одного року від дати його
видачі, а термін позовної давності 3
роки починає рахуватися від дати, коли
вексель мав бути пред'явлений для
платежу - в момент, коли закінчиться рік
із дати видачі такого векселя.

Отже, в силу положень статей 70, 78
Уніфікованого закону про переказні
векселі та прості векселі та ст. 73,
згідно якої строки, встановлені
законом або визначені договором, не
включають день, в який починається їх
перебіг, видані позивачем 31.05.2005 прості
векселі зі строком "за пред'явленням"
могли бути пред'явлені до платежу не
пізніше 01.06.2006, з якого і мав
обраховуватися трирічний строк
давності для звернення до суду. Тобто,
після відповідних дат 2009 року
держатель вказаних векселів втратив
право вимоги за такими векселями,
оскільки сплинув строк позовної
давності.

Таким чином, після закінчення трьох
років із дня терміну платежу за
наданими по господарській операції
простими векселями Товариство повинно
було збільшити валові доходи на суму
заборгованості за поставлені товари та
надані роботи (послуги) відповідно до п.
1.22 ст. 1 та пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону №
334/94-ВР.

Цілком обґрунтовано суди попередніх
інстанцій відхилили посилання
позивача на те, що додатковою угодою
від 31.10.2005 № 2 до договору на підрядні
роботи від 03.07.2005 № 5 сторони (позивач та
ЗАТ "Алчевськкоксохімремонт") дійшли
згоди щодо продовження строку сплати
за простими векселями, емітованими
Товариством, на п'ять років.

Так, зміни до тексту векселя можуть
вноситися за ініціативою його
держателя виключно векселедавцем
(трасантом) шляхом закреслення старого
реквізиту та написання нового із
зазначенням дати внесення змін та
підписанням згідно з вимогами Закону №
2374-III. Держатель векселя повинен дати
згоду на внесення змін до тексту
векселя шляхом написання на зворотному
боці векселя слів "відповідно до змін"
із зазначенням дати внесення змін та
підписанням згідно з вимогами
зазначеного Закону.

Судами встановлено, що ЗАТ
"Алчевськкоксохімремонт" не був
векселедержателем, що підтверджується
відповідним написом на зворотному боці
векселів (а.с. 101-107) та зміни до векселів
не були внесені.

За таких обставин, суди дійшли
обґрунтованого висновку проте, що є всі
підстави вважати несплачену
заборгованість по несплаченим
векселям безповоротною фінансовою
допомогою, а відтак відповідачем
законно та обґрунтовано було
донараховано Товариству податок на
прибуток у розмірі суми по непогашеним
векселям - 53 167,00 грн. та штрафних
санкцій у розмірі 10 633,00 грн.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
попередніх інстанції при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

З урахуванням викладеного
передбачених законом підстав для
скасування оскаржуваних судових
рішень першої та апеляційної інстанцій
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лугойл"
відхилити.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 21.07.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 02.09.2010 у
справі № 2а-4234/10/1270 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко