Справа № К/9991/2955/11-С
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2013-12-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" грудня 2013 р. м. Київ
К/9991/2955/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула в письмовому
провадженні касаційну скаргу
Джанкойської об'єднаної державної
податкової інспекції в Автономній
Республіці Крим на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 02.04.2010 та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 16.12.2010 у
справі №2а-9882/09/1/0170 за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Джанкойської об'єднаної державної
податкової інспекції в Автономній
Республіці Крим про скасування
податкових повідомлень-рішень

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія:

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 02.04.2010, залишеною
без змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 16.12.2010, позовні вимоги фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 (далі-ФОП
ОСОБА_1, позивач) до Джанкойської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Автономній Республіці Крим
(далі-Джанкойська ОДПІ, відповідач)
задоволено. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення від 15.07.2009
№/0, №/0, №/0.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, Джанкойська ОДПІ
17.01.2011 звернулась з касаційною скаргою
до Вищого адміністративного суду
України, який своєю ухвалою від 20.09.2011
прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 02.04.2010 та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 16.12.2010,
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог відповідач
посилається на порушення судами норм
матеріального права, зокрема, п.п.9.12.2
п.9.12 ст. 9 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», п.9.3, п.9.4 ст.9
Закону України «Про податок на додану
вартість»,ст.ст. 7, 8 Закону України «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності».

Перевіривши за матеріалами справи,
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів, дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на підставі акту від
07.07.2009 №599/17-1/НОМЕР_1, складеного за
результатом планової виїзної
документальної перевірки ФОП ОСОБА_1
щодо дотримання вимог податкового та
валютного законодавства за період з
01.04.2006 по 31.03.2009, податковим органом
винесено податкові
повідомлення-рішення від 15.07.2009
№/0, про визначення податкового
зобов'язання по податку з фізичних
осіб у розмірі 8992,21грн.; №/0 про
визначення штрафних санкцій на
підставі ст. 8 Закону України «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності» у розмірі
8,00грн.; №/0 про визначення
податкових зобов'язань по податку на
додану вартість у розмірі 6258,90грн., у
тому числі 4172,60грн. основного платежу
та 2086,30грн. штрафних (фінансових)
санкцій.

Підставою для визначення
позивачеві податкових зобов'язань та
застосування штрафних санкцій
слугував висновок податкового органу
про порушення позивачем ст.13, ст.14
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
від 26.12.1992 №13-92, внаслідок заниження
валового доходу за 2007 рік у розмірі
98738,00грн., за 2008 рік у розмірі 1725,00грн.,
п.9.3, п.9.4, п.9.6 ст.9, п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2, п.п.3.1.1
п.3.1 ст.3, п.4.1 ст., п.6.1. ст.6, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», оскільки у 2007 році позивач
перейшов на загальну систему
оподаткування, а обсяг оподатковуваних
операцій в попередньому періоді - 2006
році перевищив 300000,00грн.; та ст.1, ст.2,
ст.3, ст.7 Закону України Закону України
«Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності» внаслідок
здійснення підприємницької діяльності
без придбання патенту.

Відповідно до п. 1.2. ст. 1 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» дохід - це сума
будь-яких коштів, вартість
матеріального і нематеріального майна,
інших активів, що мають вартість, у тому
числі цінних паперів або деривативів,
одержаних платником податку у
власність або нарахованих на його
користь, чи набутих незаконним шляхом у
випадках, визначених п.п. 4.2.16 п.4.2 ст. 4
цього Закону, протягом відповідного
звітного податкового періоду з різних
джерел як на території України, так і за
її межами.

Відповідно до п. 22.10 Прикінцевих
положень Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» до набрання
чинності спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, діє розділ
IV Декрет у Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян» у
частині оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю, який
застосовується з урахуванням положень
п. 9.12 ст. 9 цього Закону.

Пунктом 9.12.1. статті 9 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
встановлено, що оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Отже, якщо фізична особа-підприємець
отримує доходи від здійснення
підприємницької діяльності, така особа
сплачує з цих доходів податок з
доходів фізичних осіб, який
розраховується відповідно до розділу
IV Декрету у Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян».

Згідно статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» згідно з цим
розділом Декрету оподаткуванню
підлягають доходи громадян, одержані
протягом календарного року від
здійснення підприємницької діяльності
без створення юридичної особи, а також
інші доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

За результатом розгляду справи
судами було встановлено, що за
наслідками діяльності за 2007-2008 роки
сукупний чистий доход позивача мав
від'ємне значення, оскільки валові
витрати перевищували валові доходи, що
свідчить про відсутність підстав для
нарахування податку з доходів
фізичних осіб.

При цьому, суди попередніх
інстанцій правильно прийшли до
висновку, що позивач не отримував дохід
у вигляді фінансової допомоги,
оскільки за результатом розгляду
справи було встановлено, що кошти у
розмірі 79600,00грн., надійшли на рахунок
ФОП ОСОБА_1 протягом 2007-2008 років від
самого позивача. Зазначеними коштами
позивач фактично поповнював власний
розрахунковий рахунок для здійснення
розрахунків з постачальниками.

Відповідно до ст. 1 Закону України
«Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності» об'єктом
правового регулювання згідно з цим
Законом є торговельна діяльність за
готівкові кошти, а також з
використанням інших форм розрахунків
та кредитних карток на території
України, діяльність з обміну
готівкових валютних цінностей
(включаючи операції з готівковими
платіжними засобами, вираженими в
іноземній валюті, та з кредитними
картками), а також діяльність з надання
послуг у сфері грального бізнесу та
побутових послуг.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності» за
здійснення операцій, передбачених цим
Законом, без одержання відповідних
торгових патентів або з порушенням
порядку використання торгового
патенту, передбаченого частиною другою
статті 7 цього Закону, сплачують штраф у
подвійному розмірі вартості торгового
патенту за повний термін діяльності
суб'єктів підприємницької діяльності
із зазначеним порушенням.

За змістом акту перевірки
контролюючим органом був встановлений
факт здійснення 18.04.2007 ФОП -ОСОБА_1
продажу товару суму 1019,00грн. без
отримання торгового патенту.

У зв'язку з зазначеним порушенням, яке
також знайшло підтвердження за
результатом розгляду справи, до
позивача застосована санкція за 1 день
діяльності без придбання торгового
патенту в розмірі 8,00грн.

Разом з тим, застосовані до позивача
штрафні санкції за своєю суттю є
адміністративно-господарськими
санкціями, визначення яких закріплено
частиною 1 ст.238 Господарського кодексу
України, оскільки, є заходом майнового
характеру, спрямовані на припинення
порушення суб'єктом господарювання
встановлених правил здійснення
господарської діяльності та
застосовуються уповноваженим органом
державної влади.

Згідно ст.250 цього Кодексу
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.

Отже, за встановлених судом обставин,
що порушення позивачем вчинено 18.04.2007,
штрафні санкції застосовано 15.07.2009,
тобто поза межами строку встановленого
ст. 250 Господарського кодексу України,
висновок суду попередніх інстанцій
про неправомірність податкового
повідомлення-рішення №/0
відповідає вимогам закону.

Проте, висновок судів попередніх
інстанцій про неправомірність
податкового повідомлення-рішення від
15.07.2009 №/0 про визначення
податкових зобов'язань по податку на
додану вартість, суд касаційної
інстанції вважає помилковим та
передчасним з огляду на наступне.

Відповідно до акту перевірки
встановлено, що в 2006 році позивач
перебував на спрощеній системі
оподаткування та обсяг його виручки за
цей період склав 453090,00грн. В 2007 році він
перейшов на загальну систему
оподаткування, але оскільки в
попередньому періоді, тобто 2006 році,
обсяг оподаткованих операцій
перевищив 300000,00грн., позивач з 2007 року
мав зареєструватися платником податку
на додану вартість.

Оскільки в 2007-2008 роках позивач здійснив
операції з поставки товарів на суму 20863
гривень, але в цей період платником
податку на додану вартість не був
зареєстрований, відповідач
донарахував податок на додану вартість
в розмірі 4172,60грн. та застосував
фінансові санкції в розмірі 2086,30грн.

Відповідно до п. 1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
встановлено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується для фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

Пунктом 6 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» передбачено, що
суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником
податку на додану вартість, крім
випадку, коли юридична особа обрала
спосіб оподаткування доходів за єдиним
податком за ставкою 6 відсотків.

Отже, оскільки позивач в 2006 році був
платником єдиного податку, він був
звільнений від обов'язку сплачувати
податок на додану вартість та на нього
не розповсюджувалися вимоги Закону
України «Про податок на додану
вартість».

З 2007 року позивач перейшов на загальну
систему оподаткування і саме з цього
часу при визначенні питання сплати ПДВ,
обов'язкової реєстрації платником
зазначеного податку, ФОП ОСОБА_1 мав
керуватися Законом України «Про
податок на додану вартість».

Суб'єкт підприємницької діяльності
підпадає під загальні вимоги Закону
України Законом України «Про податок
на додану вартість», а отже, є платником
ПДВ, якщо відповідає одній із наведених
у п. 2.1 ст. 2 цього Закону ознак платника
податку, а саме: здійснює або планує
здійснювати господарську діяльність
та реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник цього податку;
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник цього податку; імпортує товари
(супутні послуги) в обсягах, що
підлягають оподаткуванню цим податком
згідно з нормами цієї статті.

Перелік підстав, за яких підприємець
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник ПДВ, визначено у п. 2.3 ст. 2
Закону України Законом України «Про
податок на додану вартість». Так,
обов'язковою реєстрацією є реєстрація
підприємця, у якого загальна сума від
здійснення операцій з поставки товарів
(послуг), у тому числі з використанням
локальної або глобальної комп'ютерної
мережі, що підлягають оподаткуванню
відповідно до цього Закону, нарахована
(сплачена, надана) такій особі або в
рахунок зобов'язань третім особам,
протягом останніх 12 календарних
місяців сукупно перевищує 300000,00грн.
(без урахування ПДВ) (п.п. 2.3.1 цього
пункту Закону Законом України «Про
податок на додану вартість»).

При цьому абз. 2 п.п. 9.4 ст. 9 Закону
України Законом України «Про податок
на додану вартість» передбачено, що
якщо обсяг оподатковуваних операцій
особи протягом звітного податкового
періоду перевищує суму, визначену
п.п.2.3.1 п. 2.3 ст. 2 цього Закону, не більше
ніж у два рази, така особа зобов'язана
надіслати податковому органу заяву про
реєстрацію протягом двадцяти
календарних днів, наступних за таким
звітним податковим періодом.

Системний аналіз наведених норм
законодавства дозволяє дійти висновку,
що до моменту переходу на загальну
систему оподаткування, положення
Закону України «Про податок на додану
вартість» щодо оподаткування поставок
товару (послуг) не можуть поширюватися
на такого платника.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що у 2006 році позивач був платником
єдиного податку, а тому був звільнений
від обов'язку сплачувати податок на
додану вартість, а обсяг оподаткованих
операцій у 2007, 2008 роках не
перевищувала 300000,00грн.

Разом з тим, судом залишено поза увагою,
що для правильного вирішення спору
необхідно встановити дату здійснення
операції, за якою податковий орган
пов'язує перевищення позивачем
граничного обсягу оподатковуваних
операцій та період перебуванння
позивачем на спрощеній системі
оподаткуванння, оскільки за приписами
п.п.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону України «Про
податок на додану вартість» при
визначенні загальної суми від
здійнення операцій враховуються
останні 12 календарних місяців.

Порушення судами попередніх інстанцій
норм процесуального права, які
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення спору, згідно з
ч. 2 ст. 227 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
скасування судового рішення і
направлення справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду
слід врахувати викладене, всебічно і
повно перевірити доводи, на яких
ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, яку
правову норму належить застосувати до
цих правовідносин.

Керуючись ст. ст. 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231 та
ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Джанкойської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Автономній Республіці Крим
задовольнити частково.

Скасувати постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 02.04.2010 та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 16.12.2010 в
частині скасування податкового
повідомлення-рішення від 15.07.2009
№/0, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В іншій частині рішенння
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв