Справа № 2а-11269/11/1270
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2013-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2013 р. м. Київ
К/9991/28363/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Старобільської міжрайонної державної
податкової інспекції Луганської
області Державної податкової служби на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06.04.2012 у
справі №2а-11269/11/1270 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Полісервіс» до
Старобільської міжрайонної державної
податкової інспекції Луганської
області Державної податкової служби
про скасування податкових
повідомлень-рішень

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія:

В С Т А Н О В И Л А :

На розгляд суду передано вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Полісервіс»
(далі-ТОВ «Полісервіс», позивач) до
Старобільської міжрайонної державної
податкової інспекції Луганської
області Державної податкової служби
(далі - Старобільська МДПІ, відповідач)
про скасування податкових
повідомлень-рішень від 11.11.2011 №
та №.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 23.01.2012 в
задоволенні позовних відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції не
погодився з позицією податкового
органу щодо нікчемності спірних
договорів з огляду на відсутність у
податкового органу компетенції щодо
визнання господарських договорів
нікчемними. Разом з тим, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог судом
прийнято до уваги вирок суду, яким
визнано винною та засуджено за
фіктивне підприємництво засновника та
директора контрагента позивача, та
зазначено про недійсність первинних
документів через відсутність в них
справжнього підпису особи, яка дійсно
уповноважена діяти від імені ТОВ
«Стелс-Груп-2010».

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06.04.2012
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 23.01.2012
скасовано та прийнято нову постанову,
якою позовні вимоги задоволено з
огляду на те, що порушення норм
Податкового кодексу України
контрагентами позивача породжує
негативні наслідки саме для цих осіб і
не може впливати на право позивача на
формування податкового кредиту за
встановлених обставин щодо реальності
вчинення спірних операцій, що
підтверджується первинними
документами, оформленими належним
чином.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, Старобільська
МДПІ 17.04.2012 звернулась з касаційною
скаргою до Вищого адміністративного
суду України, який своєю ухвалою від
29.05.2012 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 06.04.2012 та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог
відповідач посилається на порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
зокрема п.5.1, п.п.5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п.п. 7.2.1 п. 7.2,
п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п.п. 198.1,
198.2, 198.3, 198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, ч.2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п.2.7 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 №88, ст. 16
Закону України «Про дорожній рух», ст. 57
Закону України «Про автомобільний
транспорт», п.18 Поряду заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 30.05.1997 №165,
ст.ст. 70, 71, 86 Кодексу адміністративного
судочинства України.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Перевіривши матеріалами справи,
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів, дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що на підставі акту від
28.10.2011 №233/2300-31102518, складеного за
результатом позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Полісервіс» з питань
правомірності нарахування податкових
зобов'язань та податкового кредиту
декларацій з податку на додану
вартість за період з 01.07.2010 по 31.03.2011,
повноти нарахування та сплати податку
на прибуток за цей період, податковим
органом було винесено податкові
повідомлення-рішення від 11.11.2011 №
про визначення податкового
зобов'язання по податку на прибуток у
розмірі 224168,25грн., у тому числі 180814,00грн.
основного платежу та 43354,25грн. штрафних
(фінансових) санкцій; № про
визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
189220,50грн., у тому числі 153581,00грн.
основного платежу та 35639,50грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Підставою для визначення податкових
зобов'язань слугував висновок
податкового органу про порушення
позивачем п.п.5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п.п. 7.2.1 п. 7.2, п.п.
7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п.п. 198.1,
198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, внаслідок неправомірного
формування валових витрат та
податкового кредиту за господарськими
операціями з ТОВ «Стелс-Груп-2010» з
огляду на їх нікчемність, як таких, що
не спрямовані на настання реальних
наслідків. При цьому, податковий орган
виходив з того, що вироком
Свердловського міського суду
Луганської області від 09.08.2011 визнано
винною і засуджено ОСОБА_1, засновника
та директора ТОВ «Стелс-Груп-2010», за
фіктивне підприємництво, а тому
первинні документи щодо отримання
позивачем товарно-матеріальних
цінностей не мають юридичної сили і
доказовості первинного документа.

Відповідно до п.п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) -це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

За змістом п.п. 5.2.1 п. 5.2 цієї ж статті
Закону до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до абз. 4 п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно з п.5.11 ст. 5 вказаного
Закону встановлення додаткових
обмежень щодо віднесення витрат до
складу валових витрат платника
податку, крім тих, що зазначені у цьому
Законі, не дозволяється.

В силу вимог п.п. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.п. 7.4.5 п. 7.4 вказаної
статті Закону не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

При цьому відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно до п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень
випливає, що умовами реалізації права
платника на податковий кредит, а також
на зменшення оподатковуваного доходу
на суму понесених витрат є фактичне
придбання товарів (робіт, послуг) та
наявність первинних документів
(зокрема, податкових накладних),
оформлених у відповідності з вимогами
чинного законодавства.

Необґрунтована ж податкова
вигода характеризується відсутністю
фактичного виконання господарських
операцій, здійсненням операцій без
ділової мети та обліком операцій
безвідносно до їх реального
економічного змісту, узгодженістю дій
покупця та постачальника для штучного
створення умов для бюджетного
відшкодування.

Доводи податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, на
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України вирок суду в кримінальній
справі або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Диспозиція наведеної правової норми
прямо вказує на те, що обов'язковими для
суду, який розглядає справу, є вирок
суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок.

Разом із тим розглядувана норма
встановлює межі обов'язковості
зазначених різновидів судових рішень
для адміністративного суду, що
розглядає конкретну адміністративну
справу.

Така обов'язковість поширюється лише
на те питання, чи мало місце певне
діяння та чи вчинене воно особою, щодо
якої постановлено відповідний вирок
або прийнято постанову.

Отже, обов'язковими для врахування
адміністративним судом є факти,
наведені у вироку в кримінальній
справі чи постанові у справі про
адміністративний проступок, щодо часу,
місця та об'єктивного характеру
відповідного діяння тієї особи,
правові наслідки, дій чи бездіяльності
якої є предметом розгляду в
адміністративній справі.

Водночас правова кваліфікація діяння
особи, наведена у вироку в кримінальній
справі або постанові про
адміністративний проступок (тобто
застосування тих чи інших правових
норм до відповідної поведінки), не є
обов'язковою для адміністративного
суду.

Висновки та оцінки іншого суду щодо
правомірності поведінки особи, її
винуватості у вчиненні правопорушення
тощо не позбавляють адміністративний
суд, який розглядає по суті справу,
предмет якої пов'язаний із
відповідними діяннями цієї особи,
права надати їм власну оцінку.

Таким чином, адміністративний суд під
час розгляду конкретної справи на
підставі встановлених ним обставин (у
тому числі з урахуванням преюдиційних
обставин) повинен самостійно
кваліфікувати поведінку особи і дійти
власних висновків щодо правомірності
такої поведінки з відповідним
застосуванням необхідних
матеріально-правових норм.

За результатом розгляду справи було
встановлено, що на підтвердження
реальності фінансово-господарських
правовідносин з придбання у ТОВ
«Стелс-Груп-2010» товару позивачем
надані договори купівлі-продажу,
податкові накладні, видаткові накладні
та товарно-транспортні накладні,
довіреностями на отримання товару.

Наведені документи було об'єктивно
розцінено судом апеляційної інстанції
як належне документальне
підтвердження реального характеру
спірних операцій з поставки.

Вироком Свердловського міського суду
Луганської області від 09.08.2011 по справі
№1-593/11 директора ТОВ «Стелс-Груп-2010»
ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні
злочину, передбаченого ч.1 ст.205
Кримінального кодексу України.

Разом з тим, вказаним вироком не
встановлено факту фіктивної
фінансово-господарської діяльності
між ТОВ «Полісервіс» та ТОВ
«Стелс-Груп-2010».

На момент вчинення спірних
господарських операцій ТОВ
Стелс-Груп-2010» було платником податку
на додану вартість та знаходилось в
Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України.

З огляду на зазначене, Вищий
адміністративний суд України вважає
об'єктивним висновок суду апеляційної
інстанції про те, що доводи податкового
органу, якими відповідач обґрунтовує
свою правову позицію по справі, не
спростовують фактичного виконання
зазначених операцій.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 210, 220, 221, 223, 224, 230, 231, та
ч.5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Старобільської
міжрайонної державної податкової
інспекції Луганської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06.04.2012
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв