Справа № 2а-390/10
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 січня 2014 року Справа № 16253/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Савицької Н.В. та
Костіва М.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м.Львові апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Рівненської
районної державної адміністрації
Рівненської обл. на постанову
Рівненського районного суду
Рівненської обл. від 31.05.2010р. у
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Рівненської районної державної
адміністрації Рівненської обл. про
визнання дій протиправними,
зобов'язання нарахувати і виплатити
грошову допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку, -

В С Т А Н О В И Л А:

24.03.2009р. позивач ОСОБА_2 звернулася до
суду з адміністративним позовом, у
якому просила визнати протиправними
дії Управління праці та соціального
захисту населення Рівненської
районної державної адміністрації
Рівненської обл. щодо ненарахування та
невиплати їй щомісячної державної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми», що
обчислюється з урахуванням
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 (шість)
років відповідно до ст.62 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік» за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р.;
стягнути з відповідача на її користь
недоплачену щомісячну державну
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» в
розмірі 2072 грн. 75 коп., що обчислена з
урахуванням встановленого законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 (шість) років відповідно до ст.62
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» за період з 09.07.2007р.
по 31.12.2007р.; стягнути на її користь
понесені судові витрати (а.с.2-3).

Постановою Рівненського районного
суду Рівненської обл. від 31.05.2010р.
заявлений позов задоволено, визнано
протиправними дії Управління праці та
соціального захисту населення
Рівненської районної державної
адміністрації Рівненської обл. щодо
виплати позивачу щомісячної допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 09.07.2007р. по
31.12.2007р. в меншому розмірі, ніж це було
встановлено ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» (в
редакції, що діяла на час відповідних
правовідносин); зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок,
нарахувати і виплатити ОСОБА_2 за
період з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. державну
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до ст.15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» (в
редакції, що діяла на час відповідних
правовідносин) в розмірі прожиткового
мінімуму, встановленого Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» для дітей віком до 6 (шість)
років, враховуючи при цьому раніше
виплачені суми; присуджено з
державного бюджету на користь позивача
судові витрати в розмірі 24 грн. 12 коп.
(а.с.18-19).

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив відповідач Управління праці
та соціального захисту населення
Рівненської районної державної
адміністрації Рівненської обл., який
покликаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та залишити
позовну заяву без розгляду або закрити
провадження у справі (а.с.24-25).

Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що відповідно до ст.95
Конституції України виключно Законом
України про Державний бюджет
визначаються будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове призначення цих видатків;
нормами Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» встановлений
розмір допомог, компенсацій та
гарантій всім категоріям громадян, які
мають право на їх одержання, при цьому
КМ України затверджений механізм
надання, порядок та джерела виплати по
кожній категорії громадян у межах
коштів, передбачених вищевказаним
Законом.

Оскільки відповідні видатки, які
необхідні для виплати допомоги
позивачу, не передбачені встановленим
за спірні періоди державним бюджетом,
тому відповідач не вправі їх змінювати.

Також орган праці та соціального
захисту населення не може бути
належним відповідачем по справі; при
зверненні до суду із розглядуваним
позовом позивачем пропущений річний
строк, встановлений ст.99 КАС України.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1
ст.197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає
до часткового задоволення, з наступних
підстав.

Як слідує з матеріалів справи, позивач
ОСОБА_2 є матір'ю малолітньої ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1; належить до
незастрахованих осіб, перебувала у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
знаходиться на обліку в Управлінні
праці та соціального захисту населення
Рівненської районної державної
адміністрації Рівненської обл. (а.с.4-7).

Як особа, що фактично здійснює догляд
за дитиною, позивач отримувала
щомісячну грошову допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, в таких розмірах: в
липні - 101 грн. 16 коп., в серпні - 103 грн. 41
коп., у вересні - 104 грн. 85 коп., в жовтні -
104 грн. 85 коп., у листопаді - 107 грн. 73 коп.,
у грудні - 110 грн. 88 коп., тобто у розмірі,
встановленому згідно вимог п.14 ст.71
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» (а.с.6).

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не була виплачена на
користь позивача протягом
09.07.2007р.-31.12.2007р. у повному обсязі
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, через
що суб'єкта владних повноважень слід
зобов'язати провести перерахунок цієї
допомоги за вказаний період та виплату
її у розмірі, визначеному ст.15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми».

Також через триваючий характер
порушень прав позивача строк позовної
давності до розглядуваних
правовідносин не застосовується.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, частково
відповідають нормам матеріального
права і фактичним обставинам справи.

Згідно вимог ст.ст.13, 14 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
особа, яка фактично здійснює догляд за
дитиною має право на допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, яка виплачується
щомісяця з дня призначення допомоги по
догляду за дитиною по день досягнення
дитиною вказаного віку.

Розмір державної допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку визначений ч.1 ст.15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» (в редакції, яка діяла
до 01.01.2008р.) і повинен відповідати
розміру встановленого законом
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років. Допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається на кожну дитину
незалежно від кількості народжених
(усиновлених, взятих під опіку) дітей у
сім'ї, по догляду за якими надається
допомога.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007р. визнано такими, що не
відповідають Конституції України
положення ст.56 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»,
якими було передбачено розмір
щомісячної грошової допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, яка виплачується
відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми», що
дорівнює різниці між 50 відсотками
прожиткового мінімуму, встановленого
для працездатних осіб, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 90
гривень для незастрахованих осіб та не
менше 23 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, для застрахованих
осіб, у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

При цьому дане рішення Конституційного
Суду України має преюдиціальне
значення для судів загальної
юрисдикції при розгляді ними позовів у
зв'язку з правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України закони, інші
нормативно-правові акти або їх
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

З наведеного слідує, що починаючи з
09.07.2007р., і до 31.12.2007 року включно,
розрахунок зазначеної допомоги, яка
виплачувалася позивачу, повинен був
проводитися у розмірі, встановленому
законом для прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

В частині визначення розміру допомоги
позивачу колегія суддів враховує, що
згідно ст.62 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
прожитковий мінімум на одну особу на
місяць для дітей віком до 6 років
складає: з 01 квітня - 463 грн., з 01 жовтня -
470 грн.

Звідси, сума заборгованості перед
позивачем за період з 09.07.2007р. до 31.12.2007р.
включно повинна обраховуватися із
урахуванням вищевказаних розмірів
допомоги.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до
постанови КМ України № 32 від 16.01.2007р.
«Питання виплати застрахованим особам
допомоги при народженні дитини та по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку» здійснюють органи
праці та соціального захисту населення
за місцем проживання застрахованих
осіб, відповідний обов'язок слід
покласти на відповідача Управління
праці та соціального захисту населення
Рівненської районної державної
адміністрації Рівненської обл.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» соціальних виплат як
на причину невиконання покладених на
нього зобов'язань колегією суддів до
уваги не приймаються, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

За таких обставин, колегія суддів
приходить до переконання про
підставність позовних вимог, які
стосуються нарахування та виплат
щомісячної допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Разом з тим, при зверненні до суду
позивачем пропущено річний строк
звернення до суду, передбачений ст.99
КАС України (в редакції, яка була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин та вирішення справи
судом першої інстанції), останньою під
час розгляду справи не наведено
поважних причин його пропуску (при
цьому обставини неповідомлення
позивача щодо належних їй виплат
колегія суддів не вважає поважними
причинами пропуску цього строку).

Відповідно до ст.100 КАС України (в
редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин та
вирішення справи судом першої
інстанції) пропущення строку звернення
до адміністративного суду є підставою
для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи вищевикладене,
приймаючи до уваги дату звернення
позивача до суду із розглядуваним
позовом, наполягання відповідача на
застосуванні наслідків пропущення
строку звернення до суду, передбачених
ст.100 КАС України (а.с.14-16), колегія
суддів приходить до висновку про те, що
заявлені позовні вимоги не підлягають
задоволенню за пропуском строку
звернення до суду.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що у
задоволенні заявленого позову слід
відмовити за пропуском строку
звернення до суду.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, через
що постанова суду підлягає скасуванню
з прийняттям нової постанови про
відмову в задоволенні позовних вимог з
вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.3 ч.1 ст.198, п.4
ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Рівненської районної державної
адміністрації Рівненської обл.
задоволити.

Постанову Рівненського районного суду
Рівненської обл. від 31.05.2010р. скасувати
та прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Рівненської
районної державної адміністрації
Рівненської обл. про визнання дій
протиправними, зобов'язання нарахувати
і виплатити грошову допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
Н.В.Савицька

М.В.Костів