Справа № 2518/2-а-9501/11
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2518/2-а-9501/11 Головуючий у
1-й інстанції: Павленко О.В.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Троян Н.М.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Ріпкинської
районної державної адміністрації
Чернігівської області на постанову
Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 17 січня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Ріпкинської
районної державної адміністрації
Чернігівської області про визнання дій
неправомірними та стягнення
недовиплачених сум на продукти
харчування, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У травні 2011 року позивач звернулася до
Ріпкинського районного суду
Чернігівської області з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Ріпкинської
районної державної адміністрації
Чернігівської області про визнання дій
неправомірними та стягнення
недовиплачених сум на продукти
харчування, на отримання яких вона має
право відповідно до ст. 37 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Свої вимоги мотивує тим, що має
посвідчення встановленого зразка 4
категорії та відповідно до ст. 37 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має право на грошову допомогу у зв'язку
з обмеженням споживання продуктів
харчування місцевого виробництва та
особистого підсобного господарства.

Постановою Ріпкинського районного
суду Чернігівської області від 17 січня
2012 року позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити повністю.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
суду - без змін з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ст. 195 КАС
України, суд апеляційної інстанції
переглядає судове рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Як підтверджується матеріалами справи,
позивач є громадянином, який постійно
проживає на території зони посиленого
радіоекологічного контролю, має
відповідне посвідчення встановленого
зразка 4 категорії, а тому має право на
пільги, передбачені Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

У відповідності до ст. 37 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в таких
розмірах: - у зоні посиленого
радіоекологічного контролю - 30 % від
мінімальної заробітної плати.

Всупереч ст. 37 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», позивачу вказана доплата
виплачувалася частково, у фіксованому
розмірі, визначеному відповідно до
постанови КМУ від 26.07.1996 року №836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не у співвідношенні до
мінімальної заробітної плати, як того
вимагає Закон.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, колегія суддів
приходить до висновку, що при
визначенні розміру допомоги позивачу
застосуванню підлягають положення
статті 37 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», а не вказана постанова,
яка істотно звужує обсяг встановлених
законом прав.

Відтак, доводи апеляційної скарги
спростовуються наведеним, а тому
підстав для її задоволення немає.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України,
ухвала суду апеляційної інстанції є
остаточною та оскарженню не підлягає,
як така, що постановлена за наслідками
апеляційного перегляду рішення суду
першої інстанції в справах, розгляд
яких передбачено п. 2 ч. 1 статті 183-2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 167, 183-2, 195, 197, 198,
200, 205, 206, 211 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Ріпкинської районної державної
адміністрації Чернігівської області -
залишити без задоволення, а постанову
Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 17 січня 2012
року - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Бужак Н.П.

Троян Н.М.