Справа № 822/4242/13-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/4242/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Данилюк У.Т.
Суддя-доповідач: Драчук Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Драчук Т. О.

суддів: Граб Л.С. Смілянця Е. С.

при секретарі: Александровій К.В.

за участю представників сторін:

представник позивача: Мельник Н.П.

представник відповідача: Крепак Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Славутського управління державної
казначейської служби України в
Хмельницькій області на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 18 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом Виконавчого комітету
Славутської міської ради до
Славутського управління державної
казначейської служби України в
Хмельницькій області про визнання
протиправною бездіяльності та
зобов'язання виконати умови договору в
частині оплати платіжних доручень в
сумі 996476,97 грн. , -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2013 року Виконавчий комітет
Славутської міської ради звернувся в
Хмельницький окружний
адміністративний суд до Славутського
управління державної казначейської
служби України в Хмельницькій області
із адміністративним позовом, в якому
просив визнати протиправною
бездіяльність Славутського управління
державної казначейської служби
України Хмельницької області та
зобов'язати його виконати умови
договору в частині здійснення оплати
поданих ним платіжних доручень.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 18 листопада
2013 року даний адміністративний позов
задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі, посилаючись при
цьому на неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи та
порушення норм матеріального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечила проти
апеляційної скарги відповідача,
просила дану скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Уповноважений представник відповідача
в судовому засіданні заявила
клопотання про приєднання до справи
додаткових доказів, апеляційну скаргу
підтримала в повному обсязі та просила
скасувати постанову суду першої
інстанції і прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позову
повністю.

Відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 03
січня 2012 року між Славутським
управлінням державної казначейської
служби України Хмельницької області та
виконавчим комітетом Славутської
міської ради укладено договір про
здійснення розрахунково-касового
обслуговування.

Згідно умов цього договору відповідач
відкриває позивачу реєстраційні та
особові рахунки та здійснює його
розрахунково-касове обслуговування.
Відповідно пп. 2.3.2 п. 2.3 договору
Казначейство зобов'язується своєчасно
здійснювати розрахункові операції за
дорученням клієнта.

Для ініціювання переказу коштів
позивачем було подано до Славутського
УДКСУ для перерахування коштів
одержувачам наступні платіжні
доручення: №769 від 08.07.2013 року, №824 від
15.07.2013 року, №826 від 15.07.2013 року, №827 від
16.07.2013 року, №885 від 31.07.2013 року, №888 від
1.08.2013 року, № 889 від 1.08.2013 року, №925 від
12.08.2013 року, №945 від 15.08.2013 року, №965 від
19.08.2013 року, №981 від 20.08.2013 року, №989-989
від 27.08.2013 року, №990 від 28.08.2013 року, №1012
від 29.08.2013 року, №1017 від 30.08.2013 року,
№1023-1025 від 30.08.2013 року, №1027-1029 від 02.09.2013
року, №1031-1033 від 02.09.2013 року, №1035-1037 від
02.09.2013 року, №1052 від 10.09.2013 року, №1056 від
12.09.2013 року, №1058-1059 від 12.09.2013 року, №1061
від 12.09.2013 року, №1064 від 12.09.2013 року, №1069
від 12.09.2013 року, №1071 від 17.09.2013 року, №1098
від 18.09.2013 року, №1118 від 19.09.2013 року.

Позивач звертався до Славутського
управління державної казначейської
служби України Хмельницької області з
листами від 23 вересня 2013 року №1249/04-31 та
від 02 жовтня 2013 року №1300/04-31 з проханням
підтвердити наявність платіжних
документів з простроченими платежами в
зв'язку з відсутністю технічного
ліміту. Відповідач в листах від 27
вересня 2013 року №01-37/2331 та від 09 жовтня
2013 року №01-36/2464 підтвердив наявність
платіжних доручень, вказаних у листах
позивача. Також відповідач зазначив, що
органи Казначейства забезпечують
виконання насамперед захищених статей
видатків бюджету, а саме: виплату
заробітної плати, стипендії, оплату
комунальних послуг та енергоносії,
продуктів харчування, медикаментів
тощо, перелік яких визначений ч. 2 ст. 55
Бюджетного кодексу України. Також
відповідач вказав, що платіжні
доручення, подані виконавчим
комітетом, опрацьовуються та
включаються до інформації щодо наявних
платіжних доручень розпорядників
коштів місцевих бюджетів і вживаються
усі можливі заходи щодо проведення у
повному обсязі розрахунків згідно
наявних платіжних доручень.

Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 43
Бюджетного кодексу України № 2456-VI, при
виконанні державного бюджету і
місцевих бюджетів застосовується
казначейське обслуговування бюджетних
коштів. Центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері казначейського обслуговування
бюджетних коштів, забезпечує
казначейське обслуговування бюджетних
коштів на основі ведення єдиного
казначейського рахунку, відкритого у
Національному банку України.

Згідно Положення про єдиний
казначейський рахунок, затвердженого
Наказом Державного казначейства
України від 26 червня 2002 №122 (у редакції
наказу Державного казначейства
України від 30 листопада 2010 №449), єдиний
казначейський рахунок - це
консолідований рахунок, відкритий
Державному казначейству України в
Національному банку України для обліку
коштів та здійснення розрахунків у
системі електронних платежів
Національного банку України.

Єдиний казначейський рахунок
консолідує кошти державного та
місцевих бюджетів, фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, коштів інших
клієнтів, обслуговування яких
здійснюється органами Державного
казначейства України та
регламентується законодавством.
Згідно з п. 2.4 Положення з метою
ведення бухгалтерського обліку
операцій по виконанню державного та
місцевих бюджетів, а також інших
операцій з коштами клієнтів,
передбачених законодавством, в
органах Державного казначейства
України відкрито бюджетні рахунки для
операцій клієнтів з бюджетними
коштами.

Згідно з ч. 1 ст. 23 БК України будь-які
бюджетні зобов'язання та платежі з
бюджету здійснюються лише за наявності
відповідного бюджетного призначення.
Відповідно до ч. 12 ст. 23 БК України усі
бюджетні призначення втрачають
чинність після закінчення бюджетного
періоду, крім випадків, передбачених
цим Кодексом.

Згідно з п. 47 ч. 1 ст. 2 БК України,
розпорядник бюджетних коштів -
бюджетна установа в особі її керівника,
уповноважена на отримання бюджетних
асигнувань, взяття бюджетних
зобов'язань та здійснення витрат
бюджету.

Відповідно до ст. 49 БК України
розпорядник бюджетних коштів після
отримання товарів, робіт і послуг
відповідно до умов взятого бюджетного
зобов'язання приймає рішення про їх
оплату та надає доручення на
здійснення платежу органу, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, здійснює платежі за
дорученнями розпорядників бюджетних
коштів у разі:

1) наявності відповідного бюджетного
зобов'язання для платежу у
бухгалтерському обліку виконання
бюджету;

2) наявності затвердженого в
установленому порядку паспорта
бюджетної програми (у разі
застосування програмно-цільового
методу у бюджетному процесі);

3) наявності у розпорядників бюджетних
коштів відповідних бюджетних
асигнувань.

Судом першої інстанції було
встановлено, що для проведення оплати
платіжних доручень коштів на рахунках
позивача достатньо і даний факт не
заперечувався відповідачем, який,
однак, вказував, що достатні кошти
відсутні на єдиному казначейському
рахунку, а тому оплата по вищевказаних
платіжних дорученнях (окрім платіжного
доручення №988, яке частково оплачено)
на суму 17067,33 грн. залишається не
проведеною.

В судовому засіданні представник
відповідача Крепак Ю.Г. заявила
клопотання про залучення до справи
додаткових доказів, яке було
задоволено. До справи було долучено
копію листа від 13 січня 2014 року №05-02/99
юридичного відділу Головного
управління Державної казначейської
служби України у Хмельницькій області
в якому повідомлено, що платіжні
дорученні ВК Славутської МР №981 від 21
серпня 2013 року на суму 1600 грн. та №1071
від 17 вересня 2013 року на суму 230000 грн. в
управлінні відсутні у зв'язку із
зняттям розпорядником фінансових
зобов'язань. Також даним листом
повідомлено, що станом на 01 січня 2014
року Славутським УДКСУ частково
оплачені платіжні дорученні та надано
копії виписок з рахунків позивача.

Судова колегія вважає, що згідно
долучених документів, відповідач
дійсно частково здійснив оплату
платіжних доручень поданих виконавчим
комітетом Славутської міської ради,
однак не здійснив дану оплату в повній
мірі.

Суд враховує, що згідно з п.10.1 Наказу
Міністерства фінансів України від 23
серпня 2012 року №938 "Про затвердження
Порядку казначейського обслуговування
місцевих бюджетів" (далі- Наказ №938)
органи Казначейства здійснюють
розрахунково-касове обслуговування
розпорядників бюджетних коштів шляхом
проведення платежів з реєстраційних,
спеціальних реєстраційних рахунків
розпорядників бюджетних коштів та
рахунків одержувачів бюджетних коштів,
відкритих в органах Казначейства,
відповідно до кошторисів, планів
асигнувань загального фонду місцевих
бюджетів (за винятком надання кредитів
з місцевих бюджетів), планів
спеціального фонду місцевих бюджетів
(за винятком власних надходжень
бюджетних установ та відповідних
видатків), планів надання кредитів із
загального фонду місцевих бюджетів або
планів використання бюджетних коштів
та помісячних планів використання
бюджетних коштів.

Згідно з п. 10.3 Наказу №938 платіжні
доручення подаються до органів
Казначейства в кількості примірників,
необхідних для всіх учасників
безготівкових розрахунків. Форма,
обов'язкові реквізити, строк дії
платіжних доручень та вимоги до
заповнення розрахункових документів
на паперових носіях визначено
Інструкцією про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженою постановою
Правління Національного банку України
від 21 січня 2004 року № 22 (далі -
Інструкція).

Відповідно до п. 3.5 Інструкції банк
платника приймає платіжне доручення до
виконання протягом 30 календарних днів
з дати його виписки. День оформлення
платіжного доручення не враховується.

Згідно з п.10.7 Наказу №938 платіжне
доручення, не прийняте до виконання, не
пізніше наступного робочого дня
повертається без виконання органами
Казначейства розпорядникам бюджетних
коштів (одержувачам бюджетних коштів),
від яких воно надійшло. Даний пункт
також передбачає перелік випадків,
коли платіжне доручення не приймається
до виконання, зокрема у разі
відсутності або недостатності
залишків коштів на відповідних
рахунках бюджетних установ та
організацій.

Колегія суддів вважає, що позиція
відповідача щодо виконання в першу
чергу насамперед захищених статей
видатків бюджету є безпідставною,
оскільки в даній спірній ситуації
кошти, які обліковуються на рахунках
позивача, не мають жодного відношення
до виконання казначейством захищених
статей видатків бюджету (виплату
заробітної плати, стипендії, оплату
комунальних послуг та енергоносії,
продуктів харчування, медикаментів
тощо). Однак по окремих платіжних
дорученнях оплата не проводиться ще з
липня 2013 року, при цьому згідно ч. 12 ст. 23
БК України усі бюджетні призначення
втрачають чинність після закінчення
бюджетного періоду (31 грудня).

Отже, відповідач мав здійснити платежі
за дорученням розпорядника бюджетних
коштів, проте вказаних дій не вчинив.
Така бездіяльність унеможливлює
своєчасне проведення розрахунків
позивачем за отримані товари, роботи та
послуги і призводить до виникнення
заборгованості, а також може
спричинити інші негативні наслідки за
невиконання взятих зобов'язань.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставах, в межах та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України.

Частиною 2 статті 71 КАС України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, тобто
прийнята постанова відповідає
матеріалам справи та вимогам закону і
підстав для її скасування не
вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, щодо задоволенні
заявлених вимог у спосіб, строках та
межах визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Славутського
управління державної казначейської
служби України в Хмельницькій області,
- залишити без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 18 листопада
2013 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
20 січня 2014 року .

Головуючий
Драчук Т. О.

Судді
Граб Л.С.

Смілянець Е. С.