Справа № 826/17448/13-а
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2013-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 грудня 2013 року 10 год. 45 хв.
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: Головуючого -
судді Дегтярьової О.В., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу за
позовомОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про визнання
протиправним і скасування податкового
повідомлення-рішення від 27 березня
Фізичною особою ОСОБА_1 (далі - позивач,
ОСОБА_1) заявлені позовні вимоги до
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
(далі - відповідач, ДПІ) про визнання
протиправним і скасування податкового
повідомлення-рішення від 27 березня 2013
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на протиправність
винесення відповідачем спірного
податкового повідомлення-рішення від
в досудовому порядку суми
донарахованого грошового зобов'язання
по земельному податку в розмірі 21 152, 88
грн., оскільки, на думку позивача, ДПІ не
врахувало наступні факти: 1)
відсутність у ОСОБА_1 будь-яких
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку, що розташована за
адресою: АДРЕСА_2; 2) перебування ОСОБА_1
як фізичної особи-підприємця на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності. Так, протягом 2013
року позивачка була платником єдиного
податку та фактично здійснювала в цей
період такі види підприємницької
діяльності як «здавання в оренду
власного чи орендованого нерухомого
майна», «оптова торгівля залізними
виробами, водопровідним і опалювальним
устаткуванням і приладдям до нього» і
«складське господарство» з
використанням об'єктів нерухомого
майна, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_2 (частина цілісного майнового
комплексу - окрема будівля (тимчасовий
склад) під літ. «М») і нежилі приміщення
№ 1, № 2 (складу ПММ і хімікатів під
літерою «Н»)), що належать позивачці на
праві приватної власності згідно
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 26.09.2012р. З огляду на
дані фактичні обставини та враховуючи
положення норм пп. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297
Податкового кодексу України, в силу
якого платники єдиного податку
звільняються від обов'язку
нарахування, сплати та подання
податкової звітності із земельного
податку за земельні ділянки, що
використовуються ними безпосередньо
для провадження господарської
діяльності, спірне податкове
повідомлення-рішення ДПІ від 27.03.2013р. №
рішенням Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 01.10.2013р.
№ 1516/п/26-15-10-08) є протиправним та
підлягає скасуванню.

В судових засіданнях у справі
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги в повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в призначені
по даній справі судові засідання не
з'явився, належним чином повідомлений
про дати, час і місце судових засідань,
натомість надавши до канцелярії суду
письмові заперечення проти позову від
16.12.2013р. б/н. В обґрунтування своїх
заперечень ДПІ зазначає про те, що
відповідно до наданих позивачем
договору купівлі-продажу частин
цілісного майнового комплексу від
26.09.2002р. податковій інспекції стало
відомо, що ОСОБА_1 являється власником
частини цілісного майнового комплексу
(далі - ЦМК), що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, загальною площею 668,5 м2, в тому
числі: окремо стоячої будівлі -
тимчасового складу площею 573,30 м2, що
складає 4/100 частини від відокремленої
частини ЦМК загальною площею 14158,10 м2;
нежилих приміщень (складу ПММ та
хімікатів) площею 95,2 м2, що складає 7/1000
частин від відокремленої частини ЦМК
загальною площею 14158,10 м2. Згідно листа
позивача від 14.06.2012р. № 1406, наданого нею
до ДПІ, площа земельної ділянки,
користувачем якої є саме ОСОБА_1,
становить 1359,42 м2. При цьому
правовстановлюючі документи на
вказану земельну ділянки не
оформлювалися та відповідно не
зареєстровані, що підтверджується
даними Державного земельного кадастру
та листом Головного управління
земельних ресурсів КМДА від 06.11.2012р. №
07-387/35006. Базова вартість 1 м2 спірної
земельної ділянки відповідно до
рішення Київради від 26.07.2007р. № 43/1877
складає 516, 97 грн.
(економіко-планувальна зона №244),
локальний коефіцієнт - 1,5, коефіцієнт
функціонального використання - 2,5,
коефіцієнти індексації - 1,028, 1,152, 1,059,
ставка податку - 1%.

З огляду на це, керуючись нормами пп.
54.3.3 п.54.3 ст. 54, п. 286.5 ст. 286 Податкового
кодексу України, ДПІ у Солом'янському
районі м. Києва ДПС 27 березня 2013 року
нарахувала ОСОБА_1 земельний податок на
2013 рік на загальну суму 33 142, 10 грн.

Додатково на обґрунтування
правомірності винесення оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення від
27.03.2013р. відповідач посилається на
положення Узагальнюючої податкової
консультації щодо плати земельного
податку власниками нежитлових
приміщень, платниками єдиного податку -
фізичними особам - підприємцями,
затвердженої наказом ДПС України від
23.11.2012р. № 10510, згідно яких фізична особа
- підприємець - платник єдиного податку,
яка придбала будівлю, споруду (їх
частину), нежиле приміщення (їх частину)
у багатоквартирному житловому будинку,
але право власності на таку земельну
ділянку не оформила, сплачує земельний
податок на загальних підставах з
урахуванням прибудинкової території,
незалежно від обраного нею виду
господарської діяльності.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з огляду на таке.

З наявних матеріалів справи (а саме:
копії нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу частин
цілісного майнового комплексу від
26.09.2002р., реєстраційний № 5091 та
Реєстраційного посвідчення
Комунального підприємства «Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна» від 15.04.2003р. №
006561.), ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) являється власником об'єктів
нерухомого майна, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_2 (а саме: 1) окремої
стоячої будівлі - тимчасового складу
(транспортної дільниці) під літ. «М»,
загальною площею 573,30 м2, що складає 4/100
частини від відокремленої частини ЦМК
загальною площею 14158,10 м2 і нежилі
приміщення № 1, № 2 (складу ПММ і
хімікатів під літерою «Н»)); 2) нежилих
приміщень № 1 і № 2 - складу ПММ та
хімікатів під літ. «Н», загальною
площею 95,2 м2, що складає 7/1000 частин від
відокремленої частини ЦМК загальною
площею 14158,10 м2, тобто всього загальною
площею 668,5 м2.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
зареєстрована як фізична
особа-підприємець 17 липня 2002 року, про
що відповідним органом державної
реєстрації внесений запис № 2
004408), та перебуває на податковому
обліку в ДПІ у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві.

Відповідно до Свідоцтва платника
єдиного податку серії НОМЕР_3 від
12.01.2012р., виданого суб'єкту
підприємницької діяльності-фізичній
особі ОСОБА_1, ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва ДПС
(правонаступником якої наразі є ДПІ у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві),
позивач був зареєстрований як платник
єдиного податку з періоду 01 січня 2012
року за наступними видами діяльності:
51.53 Оптова торгівля деревиною,
будівельними товарами та
санітарно-технічним обладнанням; 70.20.0
Здавання в оренду власного нерухомого
майна; 51.90.0 Інші види оптової торгівлі;
52.63.0 Роздрібна торгівля поза
магазинами, н.в.і.у.; 51.19.0 Інші види
оптової торгівлі, місцем здійснення
господарської діяльності вказана
адреса: АДРЕСА_2.

Крім того, за даними Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців відносно
ОСОБА_1 станом на 16 листопада 2012 року, до
основних видів господарської
діяльності позивача за КВЕД
відноситься, зокрема, 52.10 Складське
господарство; 68.20 Надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна; 46.74 Оптова торгівля
залізними виробами, водопровідним і
опалювальним устаткуванням і
приладдям до нього.

Згідно усних пояснень представника
позивача станом на день нарахування
спірної суми земельного податку
вказане Свідоцтва платника єдиного
податку позивача було чинним.

Відповідно до письмових пояснень
позивача, наведених нею в своїй
позовній заяві, належні ОСОБА_1 на праві
приватної власності об'єкти
нерухомості (стояча будівля та нежилі
приміщення), які розташовані за
адресою: АДРЕСА_2, - використовувалися
нею для здійснення вказаних вище видів
підприємницької діяльності (а саме:
частково в якості складських приміщень
для зберігання власних товарів і
товарів контрагентів за договорами
відповідального зберігання), що
підтверджується наступними наявними в
матеріалах справи копіями документів:
договорів про відповідальне
зберігання; актів про надання послуг зі
збереження товарів за певні періоди 2013
року; рахунків на оплату послуг по
збереженню товарів, видаткових
накладних на видачу позивачем (як
Постачальником) покупцям товарів зі
складу за адресою: АДРЕСА_2; прибуткових
касових ордерів та виписок по
розрахунковому рахунку позивача у
банку з відомостями про суми отриманих
коштів від
контрагентів-покупців/замовників
послуг.

Додатково на обґрунтування своїх
позовних вимог позивач надав суду
копії податкових декларацій платника
єдиного податку - фізичної
особи-підприємця за І-е півріччя, ІІІ-й
квартали 2013 року та 2013 рік, квитанції
щодо сплати ОСОБА_1 сум єдиного податку
за І - ІІ-ий квартали 2013 року за
результатами здійснення вказаної
підприємницької діяльності.

При цьому відповідачами не
заперечується як факти здійснення
позивачем підприємницької діяльності
з використанням нежилих приміщень, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, - так і
факти сплати нею відповідних сум
єдиного податку до відповідного
бюджету протягом 2013 року.

27 березня 2013 року ДПІ у Солом'янському
районі м. Києва ДПС, правонаступником
якої є ДПІ у Солом'янському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві, було проведено нарахування
ОСОБА_1 земельного податку на 2013 рік у
розмірі 33 142, 10 грн. та відповідно до пп.
54.3.3 п. 54.3 ст. 54 і п. 286.5 ст. 286 ПК України
прийнято податкове
повідомлення-рішення № (форма
«Ф») по платежу «земельний податок з
фізичних осіб» (код бюджетної
класифікації ) на суму грошового
зобов'язання в розмірі 33 142, 10 грн.

Згідно рішення Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 01.10.2013р. №
1516/п/26-15-10-08, винесеного за результатами
розгляду первинної скарги ОСОБА_1 на
податкове повідомлення-рішення від
27.03.2013р. № , дана скарга платника
податків була частково задоволена. А
саме ГУ Міндоходів у м. Києві скасувала
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 27.03.2013р. №
в частині 11 989, 12 грн., а в іншій
частині вказане податкове
повідомлення-рішення було залишене без
змін.

Надалі рішенням Міністерства доходів і
зборів України від 25.10.2013р. №
5448/п/99-99-10-01-15 повторну скаргу ОСОБА_1 на
податкове повідомлення-рішення від
27.03.2013р. № залишено без
задоволення, а таке спірні податкове
повідомлення-рішення, з урахуванням
рішення ГУ Міндоходів у м. Києві від
01.10.2013р. № 1516/п/26-15-10-08, - без змін.

В ході дослідження тексту Рішення ГУ
Міндоходів від 01.10.2013р. № 1516/п/26-15-10-08 та
письмових заперечень ДПІ проти позову
судом встановлено, що сума земельного
податку в розмірі 21 152, 98 грн. на 2013 рік
була нарахована позивачу за земельну
ділянку загального площею 1359,42 м2, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2,
нормативна грошова оцінка якої за 1 м2
згідно листа Головного управління
земельних ресурсів Київської міської
державної адміністрації від 06.11.2012р. №
07-387/35006 становить 1 556, 03 грн. (у разі
комерційного використання).

Розрахунок позивачу сум земельного
податку на 2013 рік був проведений
наступним чином: 1556,03* 1359,42 * 1% = 21 152, 98
грн., де:

- 1 556, 03 грн. за 1 м2 - грошова оцінка
земельної ділянки;

- 1359,42 м2 - площа частини земельної
ділянки;

- 1% - відповідно до п. 286.1 ст. 286 ПК України
ставка податку за земельні ділянки,
нормативну грошову оцінку яких
проведено, встановлюється у розмірі 1
відсотка від їх нормативної грошової
оцінки.

Згідно тексту листа Головного
управління земельних ресурсів
Київської міської державної
адміністрації від 06.11.2012р. № 07-387/35006,
наданого на запит Державної податкової
адміністрації у м. Києві, станом на
29.10.2012р. в автоматизованій системі ПК
«Кадастр» земельна ділянка на АДРЕСА_2
(код ділянки 69:016:077) зареєстрована за
ФОП ОСОБА_1 і ТОВ «Науково-виробниче
підприємство «Форум» (спільне
користування) на підставі технічного
звіту по встановленню зовнішніх меж
користування. Одночасно в цьому Листі
зазначено, що документів, які
посвідчують право власності чи право
користування (оренди) земельними
ділянками за такими суб'єктами
господарської діяльності в Головному
управлінні земельних ресурсів не
зареєстровані.

При цьому, жодних інших документів,
окрім копії описаного вище листа
Головного управління земельних
ресурсів Київської міської державної
адміністрації від 06.11.2012р. № 07-387/35006, в
яких наявні відомості набуття ОСОБА_1
права власності на земельні ділянки
та/або інші об'єкти нерухомого майна,
відомості з державного земельного
кадастру про зареєстровану за
позивачем земельну ділянку загальною
площею 668,5 м2 або 1359,42 м2 за вказаною
адресою, відповідач суду не надав.

При вирішення даного спору суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного
кодексу України до особи, яка набула
право власності на жилий будинок,
будівлю або споруду, розміщені на
земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Частиною першою ст. 377 Цивільного
кодексу України встановлено, що до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

У пункті 287.6 ст. 286 Податкового кодексу
України (далі - ПК України) визначено, що
при переході права власності на
будівлю, споруду (їх частину) податок за
земельні ділянки, на яких розташовані
такі будівлі, споруди (їх частини), з
урахуванням прибудинкової території
сплачується на загальних підставах з
дати державної реєстрації права
власності на нерухоме майно.

За змістом викладених норм, земельний
податок за земельні ділянки, на яких
розташовані будівлі, споруди (їх
частини), з урахуванням прибудинкової
території, сплачується власниками
останніх на загальних підставах.

Згідно п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою
для нарахування земельного податку є
дані державного земельного кадастру.
Відповідні органи виконавчої влади з
питань земельних ресурсів за запитом
відповідного органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Статтею 289 цього Кодексу встановлено,
що для визначення розміру податку
використовується нормативна грошова
оцінка земельних ділянок. Центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері земельних
відносин, здійснює управління у сфері
оцінки земель та земельних ділянок.

Базовим податковим (звітним) періодом
для плати за землю є календарний рік (п.
285.1 ст. 285 зазначеного Кодексу).

Пунктом 286.5 вказаної статті ПК України
визначено, що нарахування фізичним
особам сум податку проводиться
органами державної податкової служби,
які видають платникові до 1 липня
поточного року податкове
повідомлення-рішення про внесення
податку за формою, встановленою у
порядку визначеному ст. 58 цього
Кодексу.

У відповідності до п. 286.6 ст. 286 ПК
України за земельну ділянку, на якій
розташована будівля, що перебуває у
спільній власності кількох юридичних
або фізичних осіб, податок
нараховується з урахуванням
прибудинкової території кожному з
таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо
будівля перебуває у спільній сумісній
власності кількох осіб, але не поділена
в натурі, або одній з таких
осіб-власників, визначеній за їх
згодою, якщо інше не встановлено судом;
2) пропорційно належній частці кожної
особи - якщо будівля перебуває у
спільній частковій власності; 3)
пропорційно належній частці кожної
особи - якщо будівля перебуває у
спільній сумісній власності і поділена
в натурі.

За земельну ділянку, на якій
розташована будівля, що перебуває у
користуванні кількох юридичних або
фізичних осіб, податок нараховується
кожному з них пропорційно тій частині
площі будівлі, що знаходиться в їх
користуванні, з урахуванням
прибудинкової території.

Пунктом 287.5 ст. 287 цього Кодексу
передбачено, що податок фізичними
особами сплачується протягом 60 днів з
дня вручення податкового
повідомлення-рішення.

Разом з тим, нормами ст. 14 Податкового
кодексу України визначено, що дані
державного земельного кадастру -
сукупність відомостей і документів про
місце розташування та правовий режим
земельних ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристики, розподіл серед
власників землі та землекористувачів,
підготовлених відповідно до закону (пп.
14.1.42. п. 14.1 цієї статті);

- «земельний податок» - обов'язковий
платіж, що справляється з власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв), а також постійних
землекористувачів (далі - податок для
цілей розділу XIII цього Кодексу) (пп.
14.1.72. п. 14.1 цієї статті);

- «землекористувачі» - юридичні та
фізичні особи (резиденти і
нерезиденти), яким відповідно до закону
надані у користування земельні ділянки
державної та комунальної власності, у
тому числі на умовах оренди (пп. 14.1.73. п.
14.1 цієї статті).

Згідно зі ст. 269 цього Кодексу
платниками податку (плати за землю) є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв), та землекористувачі.

Власники землі та землекористувачі
сплачують плату за землю з дня
виникнення права власності або права
користування земельною ділянкою (п. 287.1
ст. 287 Податкового кодексу України).

З вищенаведеного, та з урахуванням
положень п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу
та ст.ст. 2 і 3 Земельного кодексу
України, слідує, що для цілей
оподаткування земельним податком
особа повинна мати статус
землевласника/землекористувача,
набутого в порядку встановленому
Земельним кодексом України.

В силу норм ст. 125 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом,
крім випадків, визначених частиною
другою цієї статті. Право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державним актом на право
постійного користування земельною
ділянкою (ст. 126 Земельного кодексу
України). Право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Також суд зважає на положення норм гл. 1
розд. XIV «Спеціальні податкові режими»
Податкового кодексу України, якими
починаючи з 1 січня 2012 року регулюються
правові засади застосування спрощеної
системи оподаткування, обліку та
звітності, а також справляння єдиного
податку.

Зокрема, у п. 291.2 ст. 291 ПК України під
«спрощеною системою оподаткування,
обліку та звітності» розуміється
особливий механізм справляння
податків і зборів, що встановлює заміну
сплати окремих податків і зборів,
встановлених пунктом 297.1 статті 297
цього Кодексу, на сплату єдиного
податку в порядку та на умовах,
визначених цією главою, з одночасним
веденням спрощеного обліку та
звітності.

Згідно п. 291.3 ст. 291 вказаного Кодексу
юридична особа чи фізична особа -
підприємець може самостійно обрати
спрощену систему оподаткування, якщо
така особа відповідає вимогам,
встановленим цією главою, та
реєструється платником єдиного
податку в порядку, визначеному цією
главою.

Для обрання або переходу на спрощену
систему оподаткування суб'єкт
господарювання подає до органу
державної податкової служби заяву (пп.
298.1.1 п. 298.1 ст. 298 ПК України).

У відповідності до п. 299.1 і 299.5 ст. 299
цього Кодексу Свідоцтво платника
єдиного податку видається безоплатно
суб'єкту господарювання, який подав до
органу державної податкової служби
заяву щодо обрання або переходу на
спрощену систему оподаткування,
протягом 10 календарних днів з дня
подання суб'єктом господарювання
заяви.

Платникам єдиного податку першої і
другої груп, які провадять кілька видів
господарської діяльності, на які
встановлено різні ставки єдиного
податку, видається одне свідоцтво
платника єдиного податку (п. 299.4 ст. 299 ПК
України).

При цьому у відповідності до п. 299.11 ст.
299 ПК України у свідоцтві платника
єдиного податку зазначаються такі
відомості: 1) найменування суб'єкта
господарювання, код за ЄДРПОУ (для
юридичної особи) або прізвище, ім'я, по
батькові фізичної особи - підприємця,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків (ідентифікаційний
номер) або серія та номер паспорта (для
фізичних осіб, які через свої релігійні
переконання в установленому порядку
відмовилися від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків); 2) дані
документа, що підтверджує державну
реєстрацію юридичної особи або
фізичної особи - підприємця відповідно
до закону; 3) податкова адреса суб'єкта
господарювання; 4) місце провадження
господарської діяльності; 5) обрані
фізичною особою - підприємцем першої та
другої груп види господарської
діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010; 6) дата
(період) обрання або переходу на
спрощену систему оподаткування; 7)
ставка єдиного податку (3 або 5
відсотків); 8) дата виписки свідоцтва.

Пунктом 297.1 ст. 297 ПК України чітко
встановлено, що платники єдиного
податку звільняються від обов'язку
нарахування, сплати та подання
податкової звітності з таких податків
і зборів: 1) податку на прибуток
підприємств; 2) податку на доходи
фізичних осіб у частині доходів
(об'єкта оподаткування), що отримані в
результаті господарської діяльності
фізичної особи та оподатковані згідно
з цією главою; 3) податку на додану
вартість з операцій з постачання
товарів, робіт та послуг, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, крім податку на
додану вартість, що сплачується
фізичними особами та юридичними
особами, які обрали ставку єдиного
податку, визначену підпунктом 1
підпункту 293.3.1 пункту 293.3 або
підпунктом 1 підпункту 293.3.2 пункту 293.3
статті 293 цього Кодексу; 4) земельного
податку, крім земельного податку за
земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності; 5) збору за
провадження деяких видів
підприємницької діяльності; 6) збору на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства.

В силу норми ч. 1 ст. 325 Цивільного
кодексу України суб'єктами права
приватної власності є фізичні та
юридичні особи. При цьому в даній нормі
законодавець безпосередньо не виділяє
окремого статусу фізичної особи - як
громадянина та фізичної
особи-підприємця, що з урахуванням
принципу, закріпленого в ч. 1 ст. 19
Конституції України, на думку суду,
нормативно спростовує висновки
перевіряючих.

Відповідно до ст. 320 Цивільного кодексу
України власник має право
використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом.

Законом можуть бути встановлені умови
використання власником свого майна для
здійснення підприємницької
діяльності.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, та не спростовано
відповідачами, позивачем здійснюється
підприємницька діяльність
безпосередньо з використанням
власного нерухомого майна (нежилих
приміщень загальною площею 668,5 м2) на
спрощеній системі оподаткування. А
тому з огляду вищевикладене він, як
платник єдиного податку, не є платником
земельного податку за земельну
ділянку, що знаходиться під об'єктом
оренди, що також підтверджується
практикою, зокрема Постановою
Верховного Суду України від 22 червня 2004
року по справі № 28/506.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Під час розгляду даної справи судом
відповідачами не було надано будь-яких
документальних доказів на
підтвердження того, що позивач набув
статус власника або землекористувача
щодо частини земельної ділянки, де
знаходяться належні йому нежилі
приміщення, доказів належності йому
вказаної земельної ділянки на праві
власності чи праві користування або
виділення її в якості прибудинкової
території, у зв'язку з чим суд дійшов
висновку про протиправність
донарахування позивачу земельного
податку податковим
повідомленням-рішенням.

За таких обставин, виходячи з
системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, суд дійшов висновку
про необхідність визнання
протиправним та скасування спірного по
справі податкового
повідомлення-рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує з Державного бюджету
України на користь позивача фактично
здійснені та документально
підтверджені судові витрати в розмірі
172, 06 грн.

Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. 11, ст. ст. 69 - 71,
ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі міста Києва
Державної податкової служби,
правонаступником якої є Державна
податкова інспекція у Солом'янському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві, від 27 березня
2013 року № .

3. Присудити з Державного бюджету на
користь ОСОБА_1 (місце проживання:
АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2) 172 (сто сімдесят дві) грн. 06 коп.
судового збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст. ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно.

Суддя
О.В. Дегтярьова