Справа № 816/6610/13-а
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року м. ПолтаваСправа
№ 816/6610/13-а

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Опошнян І.О.,

представника позивача - Рекотова С.Є.,

представника відповідача - Фесенко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Дочірнього підприємства "Плюс"
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Приват-Плюс" до Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання дій
протиправними та скасування
податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2013 року Дочірнє
підприємство "Плюс" Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Приват-Плюс" /надалі - позивач/
звернулося до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області /надалі -
відповідач; ДПІ у м. Полтаві/ , з
урахуванням заяви про зміну позовних
вимог /а.с. 38/, про визнання
протиправними дій та скасування
податкової вимоги Державної
податкової інспекції у м. Полтаві від
25.10.2013 року № 190-22.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що на адресу підприємства
04.11.2013 року надійшла податкова вимога
від 25.10.2013 року № 190-22 на суму 8442 грн. 64
коп., однак, ніяких узгоджень між
контролюючим органом та позивачем не
було здійснено та позивачу невідомо
походження суми податкового боргу.

19 грудня 2013 до суду надійшли письмові
заперечення, в яких на підтвердження
правомірності оскаржуваної податкової
вимоги відповідач посилається на те, що
сума податкового боргу, визначена
податковою вимогою від 25.10.2013 року №
190-22 на суму 8442 грн. 64 коп., виникла на
підставі податкових
повідомлень-рішень № від 30.09.2013
року та № від 30.09.2013 року.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи,
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач Дочірнє
підприємство "Плюс" Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Приват-Плюс" є юридичною особою,
ідентифікаційний код 37061561, та
знаходиться на обліку в ДПІ у м.
Полтаві.

У термін з 27.08.2013 року по 16.09.2013 року ДПІ
у м. Полтаві проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
правомірності нарахування Дочірнім
підприємством "Плюс" Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Приват-Плюс" бюджетного відшкодування
податку на додану вартість у зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ наступних
звітних періодів за лютий 2013 року, за
результатами якої складено акт від
16.09.2013 року № 930/16-01-15-01/37061561 / а.с.55-75/.

30.09.2013 року на підставі акта перевірки
від 16.09.2013 року № 930/16-01-15-01/37061561 ДПІ у м.
Полтаві винесено наступні податкові
повідомлення - рішення:

- № , яким позивачу зменшено суму,
заявлену до бюджетного відшкодування в
розмірі 15131 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 3782 грн. 75
коп. / а.с.51/.

- № , яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"податок на додану вартість" на
загальну суму 16160 грн. 25 коп., з них: за
основним платежем на суму 12893 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями в
сумі 3223 грн. 25 коп. /а.с. 52/.

Зазначені вище податкові повідомлення
- рішення ДПІ у м. Полтаві направлено
рекомендованим поштовим відправленням
на адресу позивача 30.09.2013 року та
отримано останнім 11.10.2013 року /а.с. 53/.

Матеріалами справи підтверджено,
що 21.10.2013 року Дочірнє підприємство
"Плюс" Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Приват-Плюс" звернулося до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративними позовами до ДПІ у м.
Полтаві про скасування податкових
повідомлень-рішень від 30.09.2013 року №
/а.с. 26/ та від 30.09.2013 року №
/а.с. 78/.

25.10.2013 року позивач надіслав до ДПІ
у м. Полтаві заяву про судове
оскарження податкових
повідомлень-рішень від 30.09.2013 року №
та від 30.09.2013 року № , яка
була отримана контролюючим органом
28.10.2013 року, що підтверджується
фіскальним чеком від 25.10.2013 року № 4788 та
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення, копії
яких наявні у матеріалах справи /а.с. 79/.

ДПІ у м. Полтаві у рахунок
погашення суми податкового боргу
зараховано переплату в розмірі 11991 грн.
68 коп. та 25.10.2013 року винесено податкову
вимогу № 190-22, якою повідомлено
позивача про те, що станом на 24.10.2013 року
сума податкового боргу платника
податків за узгодженими грошовими
зобов'язаннями з податку на додану
вартість становить 8442 грн. 64 коп., з них:
за основним платежем в сумі 901 грн. 32
коп., за штрафними (фінансовими)
санкціями в сумі 7006 грн. та пеня в сумі
535 грн. 32 коп. /а.с. 7, 22/.

Розрахунок суми податкового
боргу наявний у матеріалах справи /а.с.
21/.

Податкова вимога від 25.10.2013 року №
190-22 надіслана ДПІ у м. Полтаві позивачу
01.11.2013 року та вручена останньому 11.11.2013
року /а.с. 23, 86/.

Позивач не погодився з даною
податковою вимогою, у зв'язку з чим
звернувся до суду з позовом про її
скасування та про визнання
протиправними дій ДПІ у м. Полтаві.

Відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваній
податковій вимозі від 25.10.2013 року № 190-22,
суд дійшов наступних висновків.

Пунктом 1.1. ст. 1 Податкового
кодексу України передбачено, що
Податковий кодекс України регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 54.3.2 п. 54.3
ст. 54 Податкового кодексу України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків, крім електронної перевірки,
свідчать про заниження або завищення
суми його податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з пунктом 57.3 ст. 57
Податкового кодексу України у разі
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом за підставами,
зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 -
54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу,
платник податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів, що
настають за днем отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

У разі оскарження рішення
контролюючого органу про нараховану
суму грошового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити узгоджену суму, а також пеню
та штрафні санкції за їх наявності
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем такого узгодження.

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий борг - сума узгодженого
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності), але
не сплаченого платником податків у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Пунктом 56.1 ст. 56 Податкового
кодексу України встановлено, що
рішення, прийняті контролюючим
органом, можуть бути оскаржені в
адміністративному або судовому
порядку.

Згідно з пунктом 56.18 ст. 56
Податкового кодексу України з
урахуванням строків давності,
визначених статтею 102 цього Кодексу,
платник податків має право оскаржити в
суді податкове повідомлення-рішення
або інше рішення контролюючого органу
у будь-який момент після отримання
такого рішення.

Рішення контролюючого органу,
оскаржене в судовому порядку, не
підлягає адміністративному
оскарженню.

Процедура адміністративного
оскарження вважається досудовим
порядком вирішення спору.

При зверненні платника податків
до суду з позовом щодо визнання
недійсним рішення контролюючого
органу грошове зобов'язання вважається
неузгодженим до дня набрання судовим
рішенням законної сили.

Пунктом 59.1 ст. 59 Податкового
кодексу України встановлено, що у разі
коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
контролюючий орган надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 ст. 59 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова вимога надсилається не
раніше першого робочого дня після
закінчення граничного строку сплати
суми грошового зобов'язання.

При цьому, відповідно до пункту 2.3
Порядку направлення органами
державної податкової служби
податкових вимог платникам податків,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.10.2012 № 1113
/чинного на момент виникнення спірних
правовідносин/, протягом строків
оскарження суми грошових зобов'язань,
визначених Кодексом, податкова вимога
з податку, що оскаржується, не
надсилається.

Матеріалами справи підтверджено,
що податкові повідомлення - рішення
від 30.09.2013 року № та від 30.09.2013
року № ДПІ у м. Полтаві
направлено на адресу позивача
рекомендованим поштовим відправленням
30.09.2013 року та отримано останнім 11.10.2013
року /а.с. 53/.

Таким чином, за приписами пунктом
57.3 ст. 57 Податкового кодексу України
платник податків зобов'язаний був
сплатити нараховану суму грошового
зобов'язання протягом 10 календарних
днів, що настають за днем отримання
податкового повідомлення-рішення
/протягом 12.10.2013 року - 21.10.2013 року/, крім
випадків, коли протягом такого строку
такий платник податків розпочинає
процедуру оскарження рішення
контролюючого органу.

Разом з тим 21.10.2013 року, в межах
10-денного строку з дня отримання
податкових повідомлень-рішень,
Дочірнє підприємство "Плюс" Товариства
з обмеженою відповідальністю "Компанія
"Приват-Плюс" звернулося до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративними позовами до ДПІ у м.
Полтаві про скасування податкових
повідомлень-рішень від 30.09.2013 року №
та від 30.09.2013 року № , що
підтверджується копіями ухвал
Полтавського окружного
адміністративного суду /а.с. 26, 122/.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 23.10.2013 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 816/6078/13-а за
позовом Дочірнього підприємства "Плюс"
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Приват-Плюс" до Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про скасування податкового
повідомлення - рішення від 30.09.2013 року
№ /а.с. 26/.

Слід зазначити, що дана ухвала
суду отримана ДПІ у м. Полтаві 25.10.2013
року, тобто до формування та надіслання
оскаржуваної податкової вимоги /а.с. 25/.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 23.10.2013 року
у справі № 816/6079/13-а позовну заяву
Дочірнього підприємства "Плюс"
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Приват-Плюс" до Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області про скасування
податкового повідомлення-рішення від
30.09.2013 року № - залишено без руху.

У подальшому, ухвалою суду від
08.01.2014 року провадження у справі №
816/6079/13-а відкрито. Розгляд справи
триває.

04.12.2013 року у справі № 816/6078/13-а
ухвалено постанову, якою відмовлено у
задоволенні адміністративного позову
Дочірнього підприємства "Плюс"
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Приват-Плюс" до Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про скасування податкового
повідомлення -рішення. Дана постанова
не набрала законної сили /а.с. 88-98/.

Суд зазначає, що 25.10.2013 року
позивач надіслав до ДПІ у м. Полтаві
заяву про судове оскарження податкових
повідомлень-рішень від 30.09.2013 року №
, від 30.09.2013 року № , яка була
отримана контролюючим органом 28.10.2013
року, що підтверджується фіскальним
чеком від 25.10.2013 року № 4788 та
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення, копії
яких наявні у матеріалах справи /а.с. 79/.

Таким чином, станом на час
винесення оскаржуваної податкової
вимоги /25.10.2013 року/ та надіслання її
позивачеві /01.11.2013 року/ позивач
звернувся до суду з позовом щодо
скасування податкових
повідомлень-рішень, а тому грошові
зобов'язання, визначені податковими
повідомленнями-рішеннями від 30.09.2013
року № та від 30.09.2013 року № ,
є неузгодженими.

Відповідачем не надано доказів
узгодження грошових зобов'язань та
штрафних (фінансових) санкцій, вказаних
у податковій вимозі № 120-22 від 25.10.2013
року.

Як вбачається з матеріалів справи у
складі податкового боргу платника
податків, визначеного оскаржуваною
податковою вимогою, вказана пеня в
розмірі 535 грн. 32 коп., що нарахована
позивачу у зв'язку з винесенням
податкового повідомлення-рішення від
30.09.2013 року № , сума грошового
зобов'язання по якому є неузгодженою
/а.с. 21, 115/.

Беручи до уваги наведене, суд
приходить до висновку, що оскаржувана
податкова вимога № 120-22 від 25.10.2013 року
винесена без урахування всіх обставин,
необхідних для прийняття рішення, а
тому є неправомірною.

Зважаючи на те, що податкова вимога є
правовим актом індивідуальної дії, та
згідно з частиною 2 статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі його неправомірності,
визнається судом протиправним і
скасовується, суд вважає за необхідне
згідно частини 2 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
вийти за межі позовних вимог про
скасування податкової вимоги ДПІ у м.
Полтаві від 25.10.2013 року № 190-22, натомість
визнати її протиправною та скасувати.

Що стосується позовних вимог про
визнання неправомірними дій ДПІ у м.
Полтаві, суд виходить з того, що
правові наслідки для позивача створює
саме податкова вимога ДПІ у м. Полтаві
від 25.10.2013 року № 190-22 як рішення
суб'єкта владних повноважень, а не дії
контролюючого органу з її прийняття та
направлення. Інші дії ДПІ у м. Полтаві,
які б порушували права позивача,
позивачем у даній справі не
оскаржуються.

З огляду на вищевикладене, позовна
вимога про визнання протиправними дій
задоволенню не підлягає.

Таким чином, позов підлягає
задоволенню частково.

Відповідно до частини 3 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про
судовий збір" визначено, що під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Підпунктом 3 частини 2 статті 4 Закону
України "Про судовий збір" визначено, що
ставка судового збору за подання до
адміністративного суду позову
майнового характеру становить 2
відсотки розміру майнових вимог, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 4
розмірів мінімальної заробітної плати.

Судом встановлено, що позивачем при
зверненні до суду сплачено судовий
збір, який становить 10% від визначеної
законом суми за подання позову
майнового характеру у розмірі 172 грн. 05
коп., що підтверджується платіжними
дорученнями: № 537 від 13.11.2013 року на
суму 114 грн. 70 коп. та № 559 від 26.11.2013 року
на суму 57 грн. 35 коп. /а.с. 2-3/.

Разом з тим, позивачем не сплачувався
судовий збір за подання позовної заяви
немайнового характеру в розмірі 68 грн.
82 коп., хоча за приписами частини 3
статті 6 Закону України "Про судовий
збір" за подання позовної заяви, що має
одночасно майновий і немайновий
характер, судовий збір сплачується за
ставками, встановленими для позовних
заяв майнового та немайнового
характеру.

Оскільки адміністративний позов
задоволено частково, зокрема, позивачу
відмовлено у задоволенні позовної
вимоги немайного характеру, вирішуючи
питання щодо присудження позивачеві
здійснених ним судових витрат у
вигляді судового збору, суд вважає за
необхідне стягнути з Державного
бюджету України в особі Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на користь
Дочірнього підприємства "Плюс"
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Приват-Плюс" витрати зі сплати
судового збору в розмірі 103 грн. 23 коп.
(172 грн. 05 коп. - 68 грн. 82 коп.).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Дочірнього
підприємства "Плюс" Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Приват-Плюс" до Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання дій
протиправними та скасування
податкової вимоги задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
податкову вимогу Державної податкової
інспекції у м. Полтаві Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 25 жовтня 2013 року № 190-22.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Державної податкової інспекції
у м. Полтаві Головного управління
Міндоходів у Полтавській області
(ідентифікаційний код 38719450, вул. Фрунзе,
155 м. Полтава, 36008) на користь Дочірнього
підприємства "Плюс" Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Приват-Плюс" (ідентифікаційний код
37061561, вул. Сінна, 2/49 оф. 304, м. Полтава, 36007)
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 103 грн. 23 коп. (сто три гривні
двадцять три копійки).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 20
січня 2014 року.

Суддя
С.С. Сич