Справа № К/9991/28628/11-С
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/28628/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Кіровського районної в м. Донецьку Ради
про визнання неправомірною відмови у
виплаті та стягнення недоотриманих
щорічних сум на оздоровлення до 5
травня за касаційною скаргою ОСОБА_2 на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22 квітня 2011
року,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2010 року позивач звернувся в
суд із позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Кіровського районної в м. Донецьку Ради
про визнання неправомірною відмови у
виплаті та стягнення недоотриманих
щорічних сум на оздоровлення до 5
травня.

Постановою Кіровського районного суду
м. Донецька від 04 січня 2011 року позов
задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідач звернувся
зі скаргою до суду апеляційної
інстанції щодо скасування зазначеного
вище рішення.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22 квітня 2011
року апеляційну скаргу відповідача
задоволено, постанову суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нову
постанову, якою відмовлено в
задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся із касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій просить скасувати судове
рішення, залишивши постанову суду
першої інстанції в силі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Зі справи вбачається та вірно
встановлено судом, що позивач є
інвалідом 3 групи та має статус
учасника війни, у зв'язку з чим,
відповідно до вимог Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» має право на
отримання щорічної грошової дороги до
09 травня.

Судом встановлено, що позивач отримав
від відповідача у 2008 році -
350грн.(виплата здійснена 18.04. 2008р.), у 2009
році - 380 грн. (виплата здійснена
10.04.2009р.), у 2010 році - 420 грн.(виплата
здійснена 22.04.2010р.) при цьому відповідач
керувався положенням Законів України
Про Державний бюджет України на
відповідний рік та Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Відповідно до ст. 3 Конституції України,
людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканість і безпека
визначаються найвищою соціальною
цінністю. Права і свободи людини та їх
гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав людини є головним
обов'язком держави.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов»язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст..13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», щорічно до 5
травня інвалідам війни 3 групи
виплачується разова грошова допомога в
розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Абзацом 1 ст.17 зазначеного вище закону
встановлено, що фінансування втрат,
пов'язаних з введенням в дію цього
Закону, здійснюється за рахунок коштів
державного та місцевих бюджетів.

Згідно абз. 1 ст. 17-1 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», виплату разової
грошової допомоги до 5 травня в
розмірах, передбачених статтями 12 - 16
цього Закону, здійснюють органи праці
та соціального захисту населення через
відділення зв'язку або через установи
банків (шляхом перерахування на
особовий рахунок отримувача)
пенсіонерам - за місцем отримання
пенсії, а особам, які не є пенсіонерами -
за місцем їх проживання чи одержання
грошового утримання.

Таким чином, у спірних правовідносинах
відповідач є органом владних
повноважень, на якого чинним
законодавством покладений обов'язок по
здійсненню виші виплат, передбачених
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», в тому числі разової грошової
допомоги.

Згідно п.п. 2 «б» пункту 20 розділу II
Закону України віл 28.12.2007. № 107-У1 «Про
Державний бюджет України на 2008 рік» та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» частину 5
ст..13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту « викласти в такій
редакції: «Щорічно до 5 травня членам
сімей померлих інвалідів війни
виплачується разова грошова допомога у
розмірах, які визначаються Кабінетом
Міністрів України в межах бюджетних
призначень, встановлених законом про
Державний бюджет України».

Разом з тим, статтею 17 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» визначено, що
фінансування витрат, пов'язаних з його
реалізацією, здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету.

З метою реалізації статей 12 - 16 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
Кабінет Міністрів України прийняв
Постанову від 12.03.2008 року № 183 «Про
розміри разової грошової допомоги, що
виплачується в 2008 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертви нацистських
переслідувань».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 положення
пункту 20 розділу ІІ Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» визнані такими,
що не відповідають Конституції
України, є неконституційними.

Стаття 58 Конституції України
передбачає, що Закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі.

Крім того, позивачу була своєчасно
виплачена щорічна грошова допомога до 5
травня за 2008 рік у розмірі 350 грн. 00 коп.,
за 2009 рік у розмірі 380 грн. 00 коп., за 2010
рік у розмірі 420 грн. 00 коп. за період
виникнення зазначених спірних
правовідносин, які є предметом спору в
цій справі, були наявні
нормативно-правові акти, які мають
однакову юридичну силу, але по-різному
встановлювали розмір щорічної
допомоги до 5 травня. Отже для вирішення
цього спору необхідно визначитись,
який з цих законів є пріоритетним та
підлягав застосуванню у виниклих
правовідносинах.

Таким чином, за наявності декількох
законів, норми яких по-різному
регулюють конкретну сферу суспільних
відносин, під час вирішення спорів у
цих відносинах суди повинні
застосувати положення закону з
урахуванням дії в часі за принципом
пріоритету тієї норми, яка прийнята
пізніше.

З огляду на викладене, постанова суду
апеляційної інстанції відповідає
обставинам справи наданим доказам та
нормам процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційні скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 22 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді