Справа № К/9991/19158/12-С
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/19158/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Мироненка О.В.,
Сороки М.О., розглянувши в порядку
попереднього розгляду касаційну
скаргу державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 10 серпня 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26 січня 2012
року у справі за позовом державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» до Сумського
прикордонного загону Східного
регіонального управління Державної
прикордонної служби України про
скасування постанови, -в с т а н о в и л
а:Державне територіально-галузеве
об'єднання «Львівська залізниця»
звернулось до суду з позовом до
Сумського прикордонного загону
Східного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
про скасування постанови.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 10 серпня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 26 січня 2012
року постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 10 серпня 2011
року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій, державне
територіально-галузеве об'єднання
«Львівська залізниця» звернулось до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій
посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що прикордонним
нарядом відділу прикордонної служби
«Зернове» Сумського прикордонного
загону Східного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України 12 червня 2011 року під час
здійснення прикордонного контролю
поїзда № 141 сполученням
«Москва-Чернівці» було затримано
ОСОБА_4, яка під час паспортного
контролю пред'явила внутрішній паспорт
громадянки Таджикистану, про що
складено протокол серії СхРУ № 001391 від
12 червня 2011 року про адміністративне
правопорушення, що полягає у перетині
державного кордону України без
відповідних документів.

На підставі вищезазначеного протоколу
Сумським прикордонним загоном
Східного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
винесено постанову № 19 від 23 червня 2011
року про правопорушення, пов'язане із
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень, якою
встановлено, що позивач вчинив
правопорушення, передбачене статтею 1
Закону України «Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень»,
а саме: невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту, що
призвело до перевезення чи спроби
перевезення пасажира через державний
кордон України без необхідних
документів, за що на позивача накладено
штраф у розмірі 8500 грн.

Не погоджуючись із винесеною
відповідачем постановою про
правопорушення, пов'язане зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень, та накладеним
штрафом, позивач оскаржив її до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
виходили з того, що обов'язком
перевізника перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення є перевірка наявності у
пасажира документів, необхідних для
в'їзду до держави прямування.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком судів попередніх інстанцій з
огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції
України державні органи зобов'язані
діяти тільки на підставах і в межах
повноважень та у спосіб, які
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону
України «Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень»
(в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
підприємства (їх об'єднання), установи,
організації, фізичні особи -
підприємці, які здійснюють міжнародні
пасажирські перевезення (далі -
перевізники), за невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту, що
призвело до перевезення чи спроби
перевезення пасажира через державний
кордон України без необхідних
документів, несуть відповідальність у
вигляді штрафу від п'ятисот до однієї
тисячі неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за кожного такого
пасажира, але не більше двадцяти тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за одне перевезення.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про відповідальність перевізників
під час здійснення міжнародних
пасажирських перевезень» справи про
правопорушення, передбачені статтею 1
цього Закону, розглядають відповідні
органи охорони державного кордону
України.

Від імені органів охорони державного
кордону України розглядати справи про
правопорушення та накладати штрафи
мають право начальники органів охорони
державного кордону України та їх
заступники.

Положеннями статті 2 Закону України
«Про прикордонний контроль» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
прикордонний контроль - це державний
контроль, що здійснюється Державною
прикордонною службою України, який
включає комплекс дій і систему заходів,
спрямованих на встановлення законних
підстав для перетинання державного
кордону особами, транспортними
засобами і переміщення через нього
вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється,
зокрема, щодо осіб, які перетинають
державний кордон, та включає перевірку
документів, а також перевірку
виконання іноземцями, особами без
громадянства умов перетинання
державного кордону у разі в'їзду в
Україну, виїзду з України та
транзитного проїзду територією
України.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про прикордонний контроль»
прикордонний контроль іноземців та
осіб без громадянства під час в'їзду в
Україну здійснюється за процедурами
контролю першої лінії, а у передбачених
цим Законом випадках - також за
процедурою контролю другої лінії.

Частиною 2 статті 9 вищезазначеного
закону передбачено, що процедура
здійснення контролю першої лінії
передбачає проведення перевірки,
зокрема, паспортного документа з метою
встановлення його дійсності, наявності
відповідно до вимог законодавства
посвідки на постійне проживання чи
візи.

Згідно зі статтею 1 Угоди між Кабінетом
Міністрів України і Урядом Республіки
Таджикистан про взаємні поїздки
громадян, затвердженою постановою
Кабінету Міністрів України від 29
серпня 2002 року № 1277, громадяни держави
однієї Сторони, незалежно від місця
постійного проживання, можуть
в'їжджати, виїжджати, прямувати
транзитом і перебувати на території
держави іншої Сторони без віз з
дотриманням правил перебування і
реєстрації, що діють у цій державі, по
документах, зазначених у додатку до
цієї Угоди.

Відповідно до пункту 2 додатку до Угоди
між Кабінетом Міністрів України і
Урядом Республіки Таджикистан про
взаємні поїздки громадян дійсними
документами для в'їзду та виїзду за
кордон у розумінні цієї Угоди для
громадян Республіки Таджикистан є:
дипломатичний паспорт Республіки
Таджикистан; службовий паспорт
Республіки Таджикистан;
загальногромадянський закордонний
паспорт Республіки Таджикистан;
паспорт громадянина Республіки
Таджикистан; свідоцтво про народження
(для дітей, які не досягли 16 років);
дипломатичні, службові і
загальногромадянські закордонні
паспорти зразка колишнього СРСР із
записом або відміткою про громадянство
Республіки Таджикистан тільки для
повернення в Республіку Таджикистан
(до 1 квітня 2003 року); посвідчення члена
екіпажу повітряного судна (під час
проходження в складі екіпажу);
посвідчення для повернення в
Республіку Таджикистан (тільки для
повернення в Республіку Таджикистан).

Разом з тим, відповідно до пункту 3
приміток до Угоди між Кабінетом
Міністрів України і Урядом Республіки
Таджикистан про взаємні поїздки
громадян документи, зазначені в
пунктах 1.8, 2.4 і 2.5 цього додатка, будуть
застосовуватися для в'їзду-виїзду,
прямування транзитом і перебування на
території держави іншої Сторони

до 31 грудня 2001 року.

Таким чином, паспорт громадянина
Республіки Таджикистан, передбачений
пунктом 2.4 додатку до Угоди між
Кабінетом Міністрів України і Урядом
Республіки Таджикистан про взаємні
поїздки громадян, був дійсним
документом для в'їзду на територію
України лише до 31 грудня 2001 року,
відповідно до приміток до
вищезазначеної угоди, однак на момент
виникнення спірних правовідносин вже
не був достатнім документом для
в'їзду-виїзду, прямування транзитом і
перебування на території України.

Разом з тим, положеннями Закону України
«Про відповідальність перевізників
під час здійснення міжнародних
пасажирських перевезень» передбачено
прямий обов'язок перевізника
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування чи транзиту.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку про
правомірність та обґрунтованість дій
відповідача під час винесення
постанови та накладення штрафу на
державне територіально-галузеве
об'єднання «Львівська залізниця».

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що вирішуючи даний спір, суди
першої та апеляційної інстанцій дали
правильну правову оцінку обставинам у
справі.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
рішеннях судів попередніх інстанції.

Постановлені у справі рішення судів
першої та апеляційної інстанцій є
законними і обґрунтованими, а тому
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного
територіально-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» залишити без
задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 10 серпня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 26 січня 2012 року у справі за позовом
державного територіально-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця» до
Сумського прикордонного загону
Східного регіонального управління
Державної прикордонної служби України
про скасування постанови - залишити без
зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: