Справа № 805/2943/13-а
Суддя: Геращенко І.В.
Дата ухвалення: 2014-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Зінченко О.В.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2014 року
справа №805/2943/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого Геращенка І.В.

суддів Арабей Т.Г., Губської Л.В.

секретар судового засідання Мосіна К.С.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2 - за угодою від
28.11.2013 року, ордер серія ДН № 000,7514

від відповідача - Карташев О.О. - за
довір. від 14.11.2013 року, Кузнецова Л.В. - за
довір. від 09.01.2014 року, Задніпровська
Н.А. - за довір. від 09.01.2014 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_6 на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року у справі № 805/2943/13-а за позовом
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 до
Торезької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про скасування податкових
повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_6
звернувся до Донецького окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Торезької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
податкових повідомлень-рішень від 09
листопада 2012 року № про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій на суму 2431 грн. 00 коп., №
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій на суму 245301 грн. 00 коп., №
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій на суму 205051 грн. 19 коп.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року у справі № 805/2943/13-а (суддя
Зінченко О.В.) у задоволені позову
відмовлено у повному обсязі.

Позивачем подана апеляційна скарга, в
якій він просить скасувати постанову
суду та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує
невірним застосуванням судом першої
інстанції норм процесуального та
матеріального права.

Вважає, що постанова суду прийнята при
неповному та невсебічному досліджені
усіх матеріалів справи, висновки суду
не відповідають фактичним обставинам
справи.

Зазначає, що апелянтом самостійно у
березні 2011 року була виявлена помилка,
а саме: у Книзі обліку розрахункових
операцій на підставі фіскальних
звітних чеків РРО (даних РК) не зроблено
своєчасно запис про здійснення
операції на суму 486 грн. 20 коп., але
своєчасно фіскальний звітний чек РРО
(даних РК) на суму 486,20 грн. був наданий
до Книги обліку розрахункових
операцій. Суми готівки, що
оприбутковуються, були у повній мірі
відповідні сумам, визначеним у
відповідних касових (розрахункових)
документах, що підтверджується
поясненнями до ДПІ у м. Сніжне від 12.01.2012
року, якою уточнюється суму
розрахунків по РРО Експотрейд РС -380 -
у розмірі 28595,20 грн. (т.ч. ПДВ - 4765,87
грн.).

Також зазначає, що постановою
Сніжнянського міського суду Донецької
області від 21.01.2013 року провадження в
адміністративній справі у відношенні
ОСОБА_6 за ст. 155-1 ч. 1 КУпАП закрито за
відсутності у його діях складу
правопорушення. Постановою суду
підтверджується факт зберігання
контрольних стрічок позивачем, надання
заперечення на акт перевірки
відповідачу, зобов'язання відповідача
перевірити належність та
відповідність касових стрічок.

Постановою Апеляційного суду
Донецької області від 12.02.2013 року
відмовлено Торезський об'єднаній
державній податковій інспекції
Донецької області Державної
податкової служби України в прийняті
апеляційної скарги на постанову
Сніжнянського міського суду від 21.01.2013
року.

Наголошує на тому, що не надання до
перевірки контрольних стрічок за
перевіряємий період не означає їх
відсутність або не зберігання в
розумінні п. 10 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», а тому не вважає це порушенням
закону, тому що відповідно до ст. 2
Закону України від 6 липня 1995 року №
265/95-ВР «Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (далі - Закон) контрольна
стрічка - документ, надрукований
реєстратором розрахункових операцій,
який містить копії надрукованих цим
реєстратором розрахункових
документів.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав доводи апеляційної
скарги, проти чого заперечували
представники відповідача.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги та наданих
заперечень, колегія суддів встановила.

ОСОБА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_5,
зареєстрований фізичною
особою-підприємцем виконавчим
комітетом Сніжнянської міської ради
Донецької області 05 листопада 1999 року,
з 18 червня 2006 року перебуває на
загальній системі оподаткування та
узятий на облік в органах Торезької
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області Державної
податкової служби як платник податків
на додану вартість.

Перебуває на податковому обліку в
Торезькій об'єднаній державній
податковій інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області, з 18 червня 2006 року перебуває на
загальній системі оподаткування, є
платником податку на додану вартість.

Основним видом діяльності позивача є
роздрібна торгівля у
неспеціалізованих магазинах з
перевагою продовольчого асортименту
алкогольними та іншими напоями,
тютюновими виробами, здавання в оренду
власного нерухомого майна, надання
інших комерційних послуг.

У період з 08 жовтня 2012 року по 19 жовтня
2012 року відповідачем, згідно з
підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20,
пункту 75.1 статті 75, пунктом 77.1 та
пунктом 77.4 статті 77 Податкового
кодексу України, проведено
документальну планову виїзну
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6 за період з
01.07.2009 року по 31.12.2011 року, податку на
доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності за період з
01.01.2009 року по 31.12.2011 року.

За результатами зазначеної перевірки
податковим органом був складений акт №
514/17-2/НОМЕР_5 від 26 жовтня 2012 року та
встановлені порушення:

1) Статті 13 Декрету Кабінету міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» № 13-92 від 26 грудня 1992 року,
пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177
Податкового кодексу України № 2755- VI від
02 грудня 2010 року, пункту 6 статті 128
Господарського Кодексу України № 436-IV
від 16 січня 2003 року, яке виразилося у
внесенні до декларації про доходи та
податкової декларації про майновий
стан і доходи перекручених даних, яке
виразилося у заниженні
оподатковуваного доходу.

Інструкції «Про оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю»,
затвердженої Наказом Головної
державної податкової інспекції
України № 12 від 21 квітня 1993 року,
зареєстрованої в Мінюсті України за №
64 від 09 червня 1993 року, пункту 19.1 статті
19 Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» № 889-IV від 22 травня 2003
року та пункту 6 статті 128
Господарського Кодексу України у
вигляді неналежного ведення Книги
обліку доходів і витрат форми 10 за
період з 01.01.2009 року по 31.12.2011 року.

2) Статті 13 Декрету Кабінету міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» № 13-92 від 26 грудня 1992 року,
пунктів 177.1, 177.2, 177.4, підпункту 177.5.3
пункту 177.5, статті 177 Податкового
кодексу України № 2755- VI від 02 грудня 2010
року, що призвело до донарахування
податку з доходів фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
за період, що перевірявся, на суму 164600,95
грн., у тому числі по періодам за 2009 рік
на суму 17067,18 грн., за 2010 рік на суму 56689,26
грн., за 2011 рік на суму 87844,51 грн.

3) Пункту 9 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» № 265/95-ВР від 06 липня 1995 року, що
виразилося у не забезпеченні
зберігання фіскальних звітних чеків в
Книгах обліку розрахункових операцій у
кількості 4 (чотирьох) штук.

4) Пункту 10 статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» № 265/95-ВР від 06 липня 1995 року,
шляхом не забезпечення зберігання
контрольних стрічок протягом трьох
років з реєстраторів розрахункових
операцій у загальній кількості 1435 штук.

5) Пункту 2.6 статті 2 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого Постановою Правління
Національного Банку України № 637 від 15
грудня 2004 року, яким встановлено не
оприбуткування готівки у касі на
загальну суму 486,20 грн.

09 листопада 2013 року відповідачем на
підставі акту перевірки прийняті
податкові повідомлення-рішення:

- № про застосування штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 2
431,00 грн., за порушення пункту 2.6. глави 2
Постанови № 637 «Про затвердження
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні» та на
підставі пунктів 54.3.3, 54.3 статті 54
Податкового Кодексу України та згідно
до абзацу 3 статті 1 Указу Президента
України № 436/95 від 12 червня 1995 року «Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки», за не оприбуткування готівки
у касу на загальну суму 486,20 грн.;

- № , яким за порушення пункту 9
статті 3 Закону України «Про
застосування РРО у сфері торгівлі,
громадського харчування та послуг» в
часті не забезпечення зберігання
фіскальних звітних чеків в Книгах
обліку розрахункових операцій у
кількості 4 штук, та порушення пункту 10
статті 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» в часті не забезпечення
зберігання контрольних стрічок
протягом трьох років з РРО у кількості
1435 штук, та на підставі пунктів 54.3.3., 54.3
статті 54 Податкового кодексу України,
та згідно пунктів 4, 5 статті 17 Закону
України «Про застосування РРО у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» застосовані штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) у розмірі
245310 грн. 00 коп.;

- № , яким за порушення статті 13
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»,
статті 177 Податкового кодексу України
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб у
сумі 164600,95 грн., у тому числі по періодам
за 2009 рік у сумі 17067,18 грн., за 2012 рік -
56689,26 грн., за 2011 рік - 87844,51 грн. та
застосовані штрафні (фінансові)
санкції (штраф) у сумі 41150,95 грн.

Позивач не погодившись із наведеними
податковими повідомленнями-рішеннями,
19 листопада 2012 року звернувся до
Державної податкової служби у
Донецькій області зі скаргою.

Рішенням Державної податкової служби у
Донецькій області ДПС України від
18.01.2013 року № 589/10/10-512-6 скасовано
податкове повідомлення - рішення від 09
листопада 2012 року № в частині
застосування штрафних санкцій з
податку на доходи фізичних осіб у
розмірі 19189,00 грн., в іншій частині
спірні податкові повідомлення рішення
- залишені без змін, а скаргу залишено -
без задоволення.

Постановою Сніжнянського міського
суду Донецької області від 25 січня 2013
року по справі № 0545/10336/2012 позов ОСОБА_6
до Торезької об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області про скасування постанови про
притягнення до адміністративної
відповідальності задоволена у повному
обсязі.

Скасовано постанову по справі про
адміністративне правопорушення серії
АВ №124130 від 23 листопада 2012 року,
прийняту заступником начальника
Торезької ОДПІ у відношенні ОСОБА_6 за
ст. 164 ч.1 КУпАП.

З мотивувальної частини постанови
Сніжнянського міського суду Донецької
області від 25 січня 2013 року вбачається,
що ОСОБА_6 строк подання заперечень та
документів визначених п. 86.7 ст. 86, п. 44.7
ст. 44 ПК України станом на 06.11.2012 року не
пропущений. Крім того, у зв'язку з тим,
що відомості про виявлене порушення в
постанові по справі про
адміністративне правопорушення АВ №
124130 не відповідають аналогічним
відомостям зазначеним в протоколі про
адміністративне правопорушення № 322102
серії АА (в протоколі відсутнє
посилання на акт перевірки від 26.10.2012
року № 514/17-2/НОМЕР_5), тому посилання в
постанові на вказаний документ є
необґрунтованим. З огляду на викладене,
судом було зроблено висновок, що
постанова по справі про
адміністративне правопорушення серії
АВ №124130 від 23 листопада 2012 року у
відношенні ОСОБА_6 за ст. 164 ч.1 КУпАП є
незаконною та такою, що підлягає
скасуванню.

29.01.2013 року позивач звернувся із
скаргою на оскаржувані податкові
повідомлення-рішення до Державної
податкової служби України.

Рішенням Державної податкової служби
України від 20.02.2013 року № 986/Л/10-1415
оскаржувані позивачем податкові
повідомлення-рішення залишені без
змін, а скарга без задоволення.

Між сторонами немає розбіжностей щодо
обставин справи, встановлених судом
першої інстанції, апелянт вказує на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів вважає такий висновок
помилковим, а апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ст. 9 Кодексу адміністративного
судочинства України суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого:

1) суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України;

2) суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України..

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені конституцією та
законами України.

Підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41
Податкового органу визначено, що
органи державної податкової служби є
контролюючими органами щодо податків,
які справляються до бюджетів та
державних цільових фондів, крім
зазначених у підпункті 41.1.2 цього
пункту, а також стосовно законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладається на органи державної
податкової служби.

Статтею 61, 62 Податкового кодексу
України встановлено, що органи
державної податкової служби межах їх
повноважень, встановлених цим
Кодексом, здійснюють податковий
контроль - систему заходів, що
вживаються контролюючими органами з
метою контролю правильності
нарахування, повноти і своєчасності
сплати податків і зборів, а також
дотримання законодавства з питань
регулювання обігу готівки, проведення
розрахункових та касових операцій,
патентування, ліцензування та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на контролюючі органи,
шляхом ведення обліку платників
податків; інформаційно-аналітичного
забезпечення діяльності органів
державної податкової служби; перевірок
та звірок відповідно до вимог цього
Кодексу, а також перевірок щодо
дотримання законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, у порядку,
встановленому законами України, що
регулюють відповідну сферу
правовідносин.

Тобто, відповідач у справі - орган
владних повноважень, який виконує
контролюючі функції у сфері
оподаткування відносно інших
суб'єктів.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового
кодексу України документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
органу державної податкової служби і
проводиться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні органу державної
податкової служби.

Відповідно до пп. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54
Податкового кодексу України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків, заявлених
у податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках.

Пунктом 58.1 ст. 58 Податкового кодексу
України передбачено, що у разі коли
сума грошового зобов'язання платника
податків, передбаченого податковим або
іншим законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, розраховується
контролюючим органом відповідно до
статті 54 цього Кодексу (крім
декларування товарів, передбаченого
для громадян), або у разі коли за
результатами перевірки контролюючий
орган встановлює факт невідповідності
суми бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, або
зменшує розмір задекларованого
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість, розрахованого
платником податків відповідно до
розділу V цього Кодексу, такий
контролюючий орган надсилає (вручає)
платнику податків податкове
повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення
містить підставу для такого
нарахування (зменшення) податкового
зобов'язання та/або зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість; посилання на норму
цього Кодексу та/або іншого закону,
контроль за виконанням якого покладено
на контролюючі органи, відповідно до
якої був зроблений розрахунок або
перерахунок грошових зобов'язань
платника податків; суму грошового
зобов'язання, що повинен сплатити
платник податку; суму зменшеного
(збільшеного) бюджетного відшкодування
та/або зменшення від'ємного значення
результатів господарської діяльності
або від'ємного значення суми податку на
додану вартість; граничні строки
сплати грошового зобов'язання та/або
строки виправлення платником податків
показників податкової звітності;
попередження про наслідки несплати
грошового зобов'язання або внесення
виправлень до показників податкової
звітності в установлений строк;
граничні строки, передбачені цим
Кодексом для оскарження податкового
повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення
додається розрахунок податкового
зобов'язання та штрафних (фінансових)
санкцій.

Форма та порядок надіслання
податкового повідомлення-рішення і
розрахунку грошового зобов'язання
визначається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної фінансової
політики.

Відповідно до п. 6 ст. 128 Господарського
кодексу України
громадянин-підприємець зобов'язаний: у
передбачених законом випадках і
порядку одержати ліцензію на
здійснення певних видів господарської
діяльності; повідомляти органи
державної реєстрації про зміну його
адреси, зазначеної в реєстраційних
документах, предмета діяльності, інших
суттєвих умов своєї підприємницької
діяльності, що підлягають відображенню
у реєстраційних документах;
додержуватися прав і законних
інтересів споживачів, забезпечувати
належну якість товарів (робіт, послуг),
що ним виготовляються, додержуватися
правил обов'язкової сертифікації
продукції, встановлених
законодавством; не допускати
недобросовісної конкуренції, інших
порушень антимонопольно-конкурентного
законодавства; вести облік результатів
своєї підприємницької діяльності
відповідно до вимог законодавства;
своєчасно надавати податковим органам
декларацію про майновий стан і доходи
(податкову декларацію), інші необхідні
відомості для нарахування податків та
інших обов'язкових платежів;
сплачувати податки та інші обов'язкові
платежі в порядку і в розмірах,
встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів
фізичних осіб визначається
положеннями Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
(чинним на час періоду, що був
перевірений податковою інспекцією),
яким передбачалося можливість обрання
фізичною особою-підприємцем загальної
системи оподаткування, а з набранням 01
січня 2011 року чинності Податковим
кодексом України.

За приписами п. 19.1 ст. 19 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
платники податку зобов'язані:

а) вести облік доходів і витрат у
обсягах, достатніх для визначення суми
загального річного оподатковуваного
доходу, у разі коли такий платник
податку зобов'язаний цим Законом
подавати декларацію або має право на
таке подання з метою повернення
надміру сплачених податків, у тому
числі при застосуванні права на
податковий кредит.

Форми такого обліку та порядок його
ведення визначаються центральним
податковим органом за узгодженням з
комітетом Верховної Ради України,
відповідальним за проведення
податкової політики;

б) отримувати та зберігати протягом
строку давності, встановленого
законом, документи первинного обліку,
на підставі яких формується податковий
кредит платника податку;

в) подавати декларацію за встановленою
формою у визначені строки у випадках,
коли згідно з нормами цього Закону таке
подання є обов'язковим;

на вимогу податкового органу та у межах
його компетенції, визначеної
законодавством, пред'являти документи
і відомості, пов'язані з виникненням
доходу або права на отримання
податкового кредиту, обчисленням і
сплатою податку, та підтверджувати
необхідними документами достовірність
відомостей, зазначених у декларації з
цього податку;

г) надавати особам, які згідно з цим
Законом визначені відповідальними за
утримання (нарахування) та сплату
податку до бюджету, документи на
підтвердження прав платника податку,
який отримує такі доходи, на
застосування соціальних податкових
пільг;

д) у порядку, визначеному законом,
допускати службових осіб податкового
органу на територію або до приміщень,
що використовуються платником цього
податку для одержання доходів від
здійснення підприємницької
діяльності;

е) у разі зміни отримання податкової
соціальної пільги здійснювати заходи,
передбачені цим Законом;

є) своєчасно сплачувати узгоджені суми
податкових зобов'язань, а також суми
штрафних (фінансових) санкцій,
нарахованих податковим органом, та
пеню, за винятком сум, що оскаржуються в
адміністративному або судовому
порядку.

Згідно пункту 22.10 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»
визнано таким, що втратив чинність,
Декрет Кабінету Міністрів України від
26 грудня 1992 року № 13-92 "Про прибутковий
податок з громадян", крім розділу IV у
частині оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю, який
застосовується з урахуванням положень
пункту 9.12 статті 9 цього Закону та діє
до набрання чинності спеціальним
законом з питань оподаткування
фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності.

Відповідно до пп. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Згідно Декрету Кабінету Міністрів від
26 грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий
податок з громадян» декрет втратив
чинність згідно із Законом України

від 4 листопада 2011 року № 4014-VI, крім
розділу IV у частині оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю, який
застосовується з урахуванням положень
пункту 9.12 статті 9 Закону України від 22
травня 2003 року № 889-IV та діє до набрання
чинності спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, згідно із
Законом України від 22 травня 2003 року №
889-IV.

Установлено, що з 1 січня 2011 року до
внесення змін до розділу XIV Податкового
кодексу України в частині
оподаткування суб'єктів малого
підприємництва абзаци шостий -
двадцять восьмий пункту 1 статті 14
розділу IV цього Декрету застосовуються
з урахуванням окремих особливостей,
викладених у пункті 1 підрозділу 8
розділу XX Податкового кодексу України
від 2 грудня 2010 року № 2755-VI

Статтею 13 Декрету передбачено, що
згідно з цим розділом Декрету
оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

При здійсненні операцій з
купівлі-продажу корпоративних прав та
визначених законом цінних паперів,
крім набутих у випадках, визначених
пунктом "з" статті 5 цього Декрету,
оподатковуваним доходом громадянина, у
тому числі зареєстрованого як суб'єкт
підприємницької діяльності,
вважається прибуток, тобто різниця між
доходом, отриманим від продажу таких
корпоративних прав та цінних паперів
протягом звітного року, та
документально підтвердженими
витратами на їх придбання, понесеними
громадянином протягом звітного року
або попередніх звітному років. Облік
фінансових результатів операцій з
купівлі-продажу корпоративних прав та
цінних паперів ведеться у порядку,
встановленому пунктом 7.6 статті 7
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств". Прибуток,
отриманий громадянином від операцій з
купівлі-продажу корпоративних прав та
цінних паперів, обчислений за
результатами звітного року,
включається до складу його сукупного
річного оподатковуваного доходу.

Відповідно до пункту 1 статті 14 Декрету
податок обчислюється податковими
органами на підставі декларацій,
поданих громадянами про очікуваний
(оціночний) у поточному році доход або
про фактично одержані у звітному
календарному році доходи та інших
відомостей про доходи громадян,
визначених у цьому розділі.

Згідно п 4 ст. 14 Декрету громадяни, які
займаються підприємницькою
діяльністю, надають податковому органу
декларації за наслідками кожного
звітного кварталу, а також звітного
року у строки, визначені законом. В
декларації зазначаються загальні суми
одержаного доходу, витрат i сплаченого
податку за звітний рiк або інший період,
за який здійснюється оподаткування
(оподатковуваний період).

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (чинний на час періоду, що
був перевірений податковою інспекцією)
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

За приписами пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються: суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

З набранням чинності Податкового
кодексу України оподаткування доходів,
отриманих фізичною-особою підприємцем
від провадження господарської
діяльності, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування
визначені статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 Податкового
кодексу України доходи фізичних осіб -
підприємців, отримані протягом
календарного року від провадження
господарської діяльності,
оподатковуються за ставками,
визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього
Кодексу.

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Для фізичної особи - підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів (робіт, послуг).

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Фізичні особи - підприємці подають до
органу державної податкової служби
податкову декларацію за місцем своєї
податкової адреси за результатами
календарного року у строки,
встановлені цим Кодексом для річного
звітного податкового періоду, в якій
також зазначаються авансові платежі з
податку на доходи.

Авансові платежі з податку на доходи
фізичних осіб розраховуються
підприємцем самостійно, але не менш як
100 відсотків річної суми податку з
оподатковуваного доходу за минулий рік
(у співставних умовах), та сплачуються
до бюджету по 25 відсотків щокварталу
(до 15 березня, до 15 травня, до 15 серпня і
до 15 листопада).

У разі зменшення суми отриманого
доходу за попередній календарний
квартал поточного року більше ніж на 20
відсотків у порівнянні з розрахунковою
очікуваною сумою доходу на такий
квартал платник податку має право
зменшити суму авансового платежу, що
підлягає сплаті у наступний строк,
встановлений цим підпунктом,
пропорційно зменшенню суми
зазначеного доходу. Для такого
зменшення суми авансового платежу
фізичною особою - підприємцем до
настання строку сплати такого
авансового платежу до органу державної
податкової служби подається заява у
довільній формі, що містить розрахунок
зменшення суми авансового платежу та
коротке пояснення обставин, що
призвели до зменшення суми отриманого
доходу.

Фізичні особи - підприємці, які
зареєстровані протягом року в
установленому законом порядку або
перейшли із спрощеної системи
оподаткування на загальну систему
оподаткування чи сплачували
фіксований податок до набрання
чинності цим Кодексом, подають
податкову декларацію за результатами
звітного кварталу, в якому розпочата
така діяльність або відбувся перехід
на загальну систему оподаткування.
Вперше зареєстровані підприємці в
податковій декларації також
зазначають інформацію про майновий
стан та доходи за станом на дату
державної реєстрації підприємцем.
Платники податку розраховують та
сплачують авансові платежі у строки,
визначені підпунктом 177.5.1 пункту 177.5
цієї статті, що настануть у звітному
податковому році.

Остаточний розрахунок податку на
доходи фізичних осіб за звітний
податковий рік здійснюється платником
самостійно згідно з даними,
зазначеними в річній податковій
декларації, з урахуванням сплаченого
ним протягом року податку на доходи
фізичних осіб та збору за провадження
деяких видів підприємницької
діяльності на підставі
документального підтвердження факту
їх сплати.

Надмірно сплачені суми податку
підлягають зарахуванню в рахунок
майбутніх платежів з цього податку або
поверненню платнику податку в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

У разі якщо фізична особа - підприємець
отримує інші доходи, ніж від
провадження підприємницької
діяльності, у межах обраних ним видів
такої діяльності, такі доходи
оподатковуються за загальними
правилами, встановленими цим Кодексом
для платників податку - фізичних осіб.

Фізична особа - підприємець вважається
податковим агентом працівника -
фізичної особи, яка перебуває з нею у
трудових, цивільно-правових
відносинах, або будь-якої іншої
фізичної особи щодо будь-яких
оподатковуваних доходів, нарахованих
(виплачених, наданих) на користь такої
особи.

Під час нарахування (виплати) фізичній
особі - підприємцю доходу від
здійснення нею підприємницької
діяльності, суб'єкт господарювання
та/або самозайнята особа, які
нараховують (виплачують) такий дохід,
не утримують податок на доходи у
джерела виплати, якщо фізичною особою -
підприємцем, яка отримує такий дохід,
надано копію документу, що підтверджує
її державну реєстрацію відповідно до
закону як суб'єкта підприємницької
діяльності. Це правило не
застосовується в разі нарахування
(виплати) доходу за виконання певної
роботи та/або надання послуги згідно з
цивільно-правовим договором, коли буде
встановлено, що відносини за таким
договором фактично є трудовими, а
сторони договору можуть бути
прирівняні до працівника чи
роботодавця відповідно до підпунктів
14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього
Кодексу.

Оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою - підприємцем, який
обрав іншу систему оподаткування
доходів від провадження господарської
діяльності, здійснюється за правилами,
встановленими цим Кодексом.

Фізичні особи - підприємці зобов'язані
вести Книгу обліку доходів і витрат та
мати підтверджуючі документи щодо
походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та
порядок її ведення визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
фінансової політики.

Фізичні особи - підприємці
застосовують реєстратори
розрахункових операцій відповідно до
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг".

Фізичні особи - підприємці подають
річну податкову декларацію у строк,
визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18
статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з
доходами від підприємницької
діяльності мають зазначатися інші
доходи з джерел їх походження з України
та іноземні доходи.

Іноземці та особи без громадянства, які
зареєстровані підприємцями згідно із
законодавством України, є резидентами,
і на них поширюється дія пункту 177.11
цієї статті.

Закон України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (чинний на час
періоду, що був перевірений податковою
інспекцією) визначає правові засади
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг. Дія його поширюється на усіх
суб'єктів господарювання та їх
господарські одиниці, які здійснюють
розрахункові операції у готівковій
та/або безготівковій формі.

Встановлення норм щодо незастосування
реєстраторів розрахункових операцій у
інших законах, крім Податкового
кодексу України, не допускається.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані:

1) проводити розрахункові операції на
повну суму покупки (надання послуги)
через зареєстровані, опломбовані у
встановленому порядку та переведені у
фіскальний режим роботи реєстратори
розрахункових операцій з
роздрукуванням відповідних
розрахункових документів, що
підтверджують виконання розрахункових
операцій, або у випадках, передбачених
цим Законом, із застосуванням
зареєстрованих у встановленому
порядку розрахункових книжок;

2) видавати особі, яка отримує або
повертає товар, отримує послугу або
відмовляється від неї, розрахунковий
документ встановленої форми на повну
суму проведеної операції;

3) застосовувати реєстратори
розрахункових операцій, що включені до
Державного реєстру реєстраторів
розрахункових операцій, з додержанням
встановленого порядку їх застосування;

4) забезпечувати цілісність пломб
реєстратора розрахункових операцій та
незмінність його конструкції та
програмного забезпечення;

5) у разі незастосування реєстраторів
розрахункових операцій у випадках,
визначених цим Законом, проводити
розрахунки з використанням книги
обліку розрахункових операцій та
розрахункової книжки з додержанням
встановленого порядку їх ведення, крім
випадків, коли ведеться облік через
електронні системи прийняття ставок,
що контролюються у режимі реального
часу Державним казначейством України;

6) забезпечувати зберігання
використаних книг обліку
розрахункових операцій та
розрахункових книжок протягом трьох
років після їх закінчення;

7) подавати до органів державної
податкової служби звітність, пов'язану
із застосуванням реєстратора
розрахункових операцій та
розрахункових книжок, не пізніше 15
числа наступного за звітним місяця;

8) реалізовувати товари (надавати
послуги) за умови наявності цінника на
товар (меню, прейскуранта, тарифу на
послугу, що надається) у грошовій
одиниці України;

9) щоденно друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
фіскальні звітні чеки і забезпечувати
їх зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій;

10) друкувати або створювати в
електронній формі на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
контрольні стрічки і забезпечувати їх
зберігання протягом трьох років;

11) проводити розрахункові операції
через реєстратори розрахункових
операцій з використанням режиму
попереднього програмування
найменування, цін товарів (послуг) та
обліку їх кількості;

12) вести у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг);

13) забезпечувати відповідність сум
готівкових коштів на місці проведення
розрахунків сумі коштів, яка зазначена
в денному звіті реєстратора
розрахункових операцій, а у випадку
використання розрахункової книжки -
загальній сумі продажу за
розрахунковими квитанціями, виданими з
початку робочого дня;

14) вводити в експлуатацію, проводити
технічне обслуговування, ремонтувати
реєстратори розрахункових операцій
через центри сервісного
обслуговування у встановленому
порядку;

15) надавати покупцю товарів (послуг) за
його вимогою чек, накладну або інший
письмовий документ, що засвідчує
передання права власності на них від
продавця до покупця з метою виконання
вимог Закону України "Про захист прав
споживачів". Порушення цього правила
тягне за собою відповідальність,
передбачену зазначеним законом, але не
може бути підставою для застосування
до порушника адміністративних чи
фінансових санкцій, передбачених
законодавством з питань оподаткування.

Наказом Державної податкової
адміністрації України №1025 від 24 грудня
2010 року, затверджено Форму та Порядок
ведення Книги обліку доходів і витрат,
яку ведуть фізичні особи - підприємці,
крім осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність, що діяв (Порядок) до 18
жовтня 2013 року.

Пунктами 1,2 Порядку визначається, що
відповідно до пункту 177.10 статті 177 та
пункту 178.6 статті 178 розділу IV
Податкового кодексу України фізичні
особи - підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, та
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність (далі -
самозайняті особи), зобов'язані вести
Книгу обліку доходів і витрат (далі -
Книга), у якій щоденно на підставі
первинних документів здійснюються
записи про операції, що відбулися у
звітному (податковому) періоді.

Самозайняті особи повинні придбавати
та оформлювати Книгу самостійно. Книга
має вигляд зошита чи блокнота.
Прошнурована з пронумерованими
сторінками Книга безоплатно
реєструється в органі державної
податкової служби за основним місцем
обліку самозайнятої особи.

Кожен працівник - фізична особа (далі -
наймана особа), що здійснює операції за
готівку, веде їх облік у Книзі, яка
реєструється самозайнятою особою у
такому самому порядку. У Книзі для
найманих осіб зазначаються адреса
місця здійснення діяльності, прізвище,
ім'я, по батькові найманої особи та
самозайнятої особи (роботодавця) та їх
реєстраційний номер облікової картки
платника податків, а у разі його
відсутності - серія та номер паспорта
(для фізичних осіб - платників податків,
які через свої релігійні переконання
відмовились від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків та повідомили
про це відповідний орган державної
податкової служби та мають відмітку у
паспорті). Записи у Книзі виконуються
кульковою або чорнильною ручкою
(виправлення допускаються тільки з
завіренням їх самозайнятою особою).

Відповідно до пункту 3 Порядку ведення
Книги здійснюється у такому порядку: у
графі 5 відображається загальна
вартість придбаних
товарно-матеріальних цінностей
(підпункт 3.5), у графі 6 відображається
сума витрат, яка безпосередньо
пов'язана з отриманням доходу (підпункт
3.6), у графі 9 відображаються витрати на
оплату праці та нарахування на
заробітну плату, понесені у звітному
місяці (підпункт 3.8), у графі 10
відображаються фактично понесені інші
витрати, безпосередньо пов'язані з
одержанням доходу, які не зазначені у
графах 6 та 9, включаючи вартість
оплачених виконаних робіт та наданих
послуг (підпункт 3.9), графа 12
розраховується як різниця між доходом
від здійснення діяльності та
документально підтвердженими
витратами, пов'язаними із отриманням
доходу (підпункт 3.10).

Відповідно ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216
Цивільного кодексу України, платники
податків мають право вносити
відповідні зміни до податкової
звітності у порядку, визначеному
статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об'єкта оподаткування
платник податку на прибуток
використовує дані бухгалтерського
обліку щодо доходів та витрат з
врахуванням положень цього Кодексу.

Платники податку, які відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
застосовують міжнародні стандарти
фінансової звітності, ведуть облік
доходів і витрат за такими стандартами
з урахуванням положень цього Кодексу.
Такі платники податку при застосуванні
положень цього Кодексу, в яких
міститься посилання на положення
(стандарти) бухгалтерського обліку,
застосовують відповідні міжнародні
стандарти фінансової звітності.

Платники податку на прибуток
підприємств, прибуток яких
оподатковується за ставкою нуль
відсотків і які відповідають
критеріям, визначеним пунктом 154.6
статті 154 цього Кодексу, та платники
єдиного податку, які відповідають
критеріям, визначеним підпунктом 4
пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу,
ведуть спрощений бухгалтерський облік
доходів та витрат з метою обрахунку
об'єкта оподаткування за методикою,
затвердженою центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної фінансової
політики.

Методика бухгалтерського обліку
тимчасових та постійних податкових
різниць затверджується у порядку,
передбаченому Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Платники податків зобов'язані
забезпечити зберігання документів,
визначених у пункті 44.1 цієї статті, а
також документів, пов'язаних із
виконанням вимог законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи, не
менш як 1095 днів з дня подання
податкової звітності, для складення
якої використовуються зазначені
документи, а у разі її неподання - з
передбаченого цим Кодексом граничного
терміну подання такої звітності.

У разі ліквідації платника податків
документи, визначені у пункті 44.1 цієї
статті, за період діяльності платника
податків не менш як 1095 днів, що
передували даті ліквідації платника
податків, в установленому
законодавством порядку передаються до
архіву.

Якщо документи, визначені у пункті 44.1
цієї статті, пов'язані з предметом
перевірки, проведенням процедури
адміністративного оскарження
прийнятого за її результатами
податкового повідомлення-рішення або
судового розгляду, такі документи
повинні зберігатися до закінчення
перевірки та передбаченого законом
строку оскарження прийнятих за її
результатами рішень та/або вирішення
справи судом, але не менше строків,
передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

У разі втрати, пошкодження або
дострокового знищення документів,
зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї
статті, платник податків зобов'язаний у
п'ятиденний строк з дня такої події
письмово повідомити орган державної
податкової служби за місцем обліку в
порядку, встановленому цим Кодексом
для подання податкової звітності, та
митний орган, яким було здійснено митне
оформлення відповідної митної
декларації.

Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені документи протягом
90 календарних днів з дня, що настає за
днем надходження повідомлення до
органу державної податкової служби,
митного органу.

У разі неможливості проведення
перевірки платника податків у
випадках, передбачених цим підпунктом,
терміни проведення таких перевірок
переносяться до дати відновлення та
надання документів до перевірки в
межах визначених цим підпунктом
строків.

У разі якщо до закінчення перевірки або
у терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам органу
державної податкової служби, які
проводять перевірку, документи
(незалежно від причин такого ненадання,
крім випадків виїмки документів або
іншого вилучення правоохоронними
органами), що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, вважається, що
такі документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття рішення
контролюючим органом за результатами
такої перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

У разі якщо посадова особа
контролюючого органу, яка здійснює
перевірку, відмовляється з будь-яких
причин від врахування документів,
наданих платником податків під час
проведення перевірки, платник податків
має право до закінчення перевірки
надіслати листом з повідомленням про
вручення та з описом вкладеного або
надати безпосередньо до контролюючого
органу, який призначив проведення
перевірки, копії таких документів
(засвідчені печаткою платника податків
(за наявності печатки) та підписом
платника податків - фізичної особи або
посадової особи платника податків -
юридичної особи).

Протягом п'яти робочих днів з дня
отримання акта перевірки платник
податків має право надати до
контролюючого органу, що призначив
перевірку, документи, визначені в акті
перевірки як відсутні.

У разі якщо під час проведення
перевірки платник податків надає
документи менше ніж за три дні до дня її
завершення або коли надіслані у
передбаченому абзацом першим цього
пункту порядку документи надійшли до
контролюючого органу менше ніж за три
дні до дня завершення перевірки,
проведення перевірки продовжується на
строк, визначений статтею 82 цього
Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому
абзацом першим цього пункту порядку
документи надійшли до контролюючого
органу після завершення перевірки або
у разі надання таких документів
відповідно до абзацу другого цього
пункту, контролюючий орган має право не
приймати рішення за результатами
проведеної перевірки та призначити
позапланову документальну перевірку
такого платника податків.

Відокремлені підрозділи, які визначені
платником окремого податку, повинні
вести облік з такого податку за
правилами, встановленими цим Кодексом.

За приписами п. 4 - п. 7 ст. 17 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» за порушення
вимог цього Закону до суб'єктів
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції за товари
(послуги), за рішенням відповідних
органів державної податкової служби
України застосовуються фінансові
санкції у таких розмірах: двадцять
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян - у разі невиконання щоденного
друку фіскального звітного чеку або
його незберігання; десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян - у разі якщо контрольну
стрічку не надруковано або не створено
в електронній формі на реєстраторах
розрахункових операцій або не
збережено контрольну стрічку протягом
трьох років, або виявлено спотворення
даних про проведені розрахункові
операції, інформація про які міститься
на контрольній стрічці, створеній в
електронній формі; п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян - у разі проведення
розрахункових операцій через
реєстратори розрахункових операцій
без використання режиму попереднього
програмування найменування, цін
товарів (послуг) та обліку їх кількості.

Постановою Правління Національного
банку України від 15 грудня 2004 року № 637
на виконання статті 33 Закону України
«Про Національний банк України» та з
метою удосконалення готівкових
розрахунків затверджено Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні.

Положення № 637 визначає порядок
ведення касових операцій у
національній валюті України
підприємствами (підприємцями), а також
окремі питання організації банками
роботи з готівкою

Відповідно до п. 1.2 Положення № 637 книга
обліку - касова книга, книга обліку
доходів і витрат, книга обліку виданих
та прийнятих старшим касиром грошей
або книга обліку розрахункових
операцій; книга обліку доходів і витрат
- документ установленої форми, що
застосовується відповідно до
законодавства України для
відображення руху готівки. Форму
відповідної книги обліку доходів і
витрат установлено Державною
податковою адміністрацією України.

Пунктами 2.1, 2.2, 2.4, 2.5, 2.6 Положення № 637
передбачено, що підприємства
(підприємці), які відкрили поточні
рахунки в банках і зберігають на цих
рахунках свої кошти, здійснюють
розрахунки за своїми грошовими
зобов'язаннями, що виникають у
господарських відносинах, пріоритетно
в безготівковій формі, а також у
готівковій формі (з дотриманням чинних
обмежень) у порядку, установленому
законодавством України.

Підприємства (підприємці) здійснюють
розрахунки готівкою між собою і з
фізичними особами (громадянами
України, іноземцями, особами без
громадянства, які не здійснюють
підприємницької діяльності) через касу
як за рахунок готівкової виручки, так і
за рахунок коштів, одержаних із банків.
Зазначені розрахунки проводяться
також шляхом переказу готівки для
сплати відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють
облік операцій з готівкою у
відповідних книгах обліку.

Якщо підприємства (підприємці) та
фізичні особи здійснюють готівкові
розрахунки без відкриття поточного
рахунку шляхом унесення до банків
готівки для подальшого її
перерахування на рахунки інших
підприємств (підприємців) або фізичних
осіб, то такі розрахунки для платників
коштів є готівковими, а для отримувачів
коштів безготівковими.

Уся готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять готівкові
розрахунки з оформленням їх касовими
ордерами і веденням касової книги
відповідно до вимог глави 4 цього
Положення, є здійснення обліку готівки
в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових
касових ордерів.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням РК оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Підприємствам, яким Законом України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» надано право проводити
розрахунки готівкою із споживачами без
використання РРО та РК і специфіка
функціонування яких унеможливлює
оформлення ними кожної операції
касовим ордером (продаж проїзних і
перевізних документів; білетів
державних лотерей; квитків на
відвідування культурно-спортивних і
видовищних закладів тощо),
дозволяється оприбутковувати готівку
наприкінці робочого дня за сукупністю
операцій у цілому за робочий день з
оформленням касовими документами і
відображенням у відповідній книзі
обліку.

Суми готівки, що оприбутковуються,
мають відповідати сумам, визначеним у
відповідних касових (розрахункових)
документах.

Підпунктом 2 пункту 1 Указу Президента
України за № 436/95 від 12 червня 1995 року
«Про застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки» установлено, що у разі
порушення юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами -
громадянами України, іноземними
громадянами та особами без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком
України, до них застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу - за
неоприбуткування (неповне та/або
несвоєчасне) оприбуткування у касах
готівки - у п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

Щодо скасування податкового
повідомлення-рішення від 09 листопада
2012 року № колегія суддів
зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем Книга обліку доходів і
витрат за формою №10 у періоді, що
перевірявся відповідачем, велася
здебільшого без заповнення граф
«Найменування, кількість, ціна
придбаної продукції, «Найменування,
кількість, ціна реалізованої
продукції», з відсутністю контрольних
стрічок, інших документів щодо
переміщення товарів (накладні, товарні
звіти тощо, які б засвідчували
номенклатуру, вартісні і кількісні
показники проданого товару,залишки
товарних запасів).

Відповідачем встановлено в ході
перевірки заниження позивачем валових
доходів в сумі 702,02 грн. (2009-2010 роки) та
завищення суми загального
оподаткованого доходу за 2011 рік 404,83
грн. (арифметична помилка), перевіркою
правильності визначення
оподатковуваного доходу,
відображеного в деклараціях про
доходи, встановлено заниження
оподаткованого чистого доходу на 1081
669,39 грн., у тому числі по періодам з 01
липня 2009 року по 31 грудня 2009 року на
суму 131046,34 грн. за 2009 рік, з яких валовий
дохід складає 476 714,48 грн., витрати -
337333,28 грн., оподатковуваний дохід - 139381,20
грн., за 2010 рік на суму 412232, 73 грн., з яких
валовий дохід складає 545958,03 грн.,
витрати - 119896,33 грн. (згідно акту
перевірки), витрати у розмірі 120247,13 грн.,
оподатковуваний дохід - 426061,70 грн., за 2011
рік на суму 538390, 32 грн., з яких валовий
дохід складає 616291, 28 грн., витрати - 63215,36
грн., оподатковуваний дохід - 553075,92 грн.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови у задоволені
позовних вимог в частині скасування
податкового повідомлення-рішення від 09
листопада 2012 року № , оскільки
нарахування здійснено у відповідності
до пункту 7.1 статті 7 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
та пункту 167.1 статті 167 ПК України, у
розмірі 15 відсотків, визначеного на
сукупний чистий дохід підприємця, що
визначений з урахуванням різниці між
валовим доходом (виручкою) і
документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням даного доходу, тобто
оскаржуване податкове повідомлення
рішення прийнято обґрунтовано.

Щодо скасування податкового
повідомлення-рішення від 09 листопада
2012 року № колегія суддів
зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час перевірки відповідачем було
встановлене не забезпечення позивачем
зберігання фіскальних звітних чеків в
Книгах обліку розрахункових операцій у
кількості 4 штук, а також не
забезпечення зберігання контрольних
стрічок протягом трьох років з РРО у
кількості 1435 штук.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови у задоволені
позовних вимог в частині скасування
податкового повідомлення-рішення від 09
листопада 2012 року № , оскільки,
позивач не забезпечив збереження
фіскальних звітних чеків в Книгах
обліку розрахункових операцій у
кількості 4 штук, а також не забезпечив
зберігання контрольних стрічок
протягом трьох років з РРО у кількості
1435 штук та не надав означені документи
під час проведення перевірки, що є
порушення ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», тобто оскаржуване податкове
повідомлення рішення прийнято
обґрунтовано.

Щодо скасування податкового
повідомлення-рішення від 09 листопада
2012 року № колегія суддів
зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з акту перевірки, у Книзі обліку
розрахункових операцій на РРО № /9
на роздрібну торгівлю продовольчими
товарами, алкогольними напоями та
тютюновими виробами в магазині
«Еліта», розташованого за адресою: м.
Сніжне, вул. Сіверса, 49/8, у розділі 1
«Фіскальні звітні чеки» підклеєний
фіскальний звітний чек: Z-звіт № 1971 за 31
березня 2011 року на суму 486,20 грн., але у
розділі 2 «Облік руху готівки та сум
розрахунків» відсутній запис про
оприбуткування готівки 31 березня 2011
року на суму 486,20 грн., згідно Z-звіту
денного № 1971, тобто, відповідний запис
не зроблений, що є не оприбуткуванням
готівки, та є порушенням пункту 2.6
статті 2 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
за № 637 від 15 грудня 2004 року.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови у задоволені
позовних вимог в частині скасування
податкового повідомлення-рішення від 09
листопада 2012 року № , тобто
оскаржуване податкове повідомлення
рішення прийнято обґрунтовано.

Щодо посилання позивача на постанови
Сніжнянського міського суду Донецької
області від 21 січня 2013 року у справі №
0545/10578/12 та від 25 січня 2013 року у справі
№ 0545/10336/2012, які набрали законної сили,
колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Сніжнянського міського
суду Донецької області від 21 січня 2013
року по справі № 0545/10578/12 закрито
провадження по адміністративній
справі про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_6 за ст. 155-1 ч. 1 КУпАП.

Постановою Сніжнянського міського
суду Донецької області від 25 січня 2013
року по справі № 0545/10336/2012 позов ОСОБА_6
до Торезької об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області про скасування постанови про
притягнення до адміністративної
відповідальності задоволена у повному
обсязі, скасовано постанову по справі
про адміністративне правопорушення
серії АВ №124130 від 23 листопада 2012 року
складену заступником начальника
Торезької ОДПІ у відношенні ОСОБА_6 за
ст. 164 ч.1 КУпАП.

З мотивувальної частини постанови
Сніжнянського міського суду Донецької
області від 25 січня 2013 року вбачається,
що ОСОБА_6 строк подання заперечень та
документів визначених п. 86.7 ст. 86, п. 44.7
ст. 44 ПК України станом на 06.11.2012 року не
пропущений. Крім того, у зв'язку з тим,
що відомості про виявлене порушення в
постанові по справі про
адміністративне правопорушення АВ №
124130 не відповідає аналогічним
відомостям зазначеним в протоколі про
адміністративне правопорушення № 322102
серії АА (в протоколі відсутнє
посилання на акт перевірки від 26.10.2012
року № 514/17-2/НОМЕР_5), тому посилання в
постанові на цей документ є
необґрунтованим, з огляду на викладене,
судом було зроблено висновок, що
постанова по справі про
адміністративне правопорушення серії
АВ №124130 від 23 листопада 2012 року у
відношенні ОСОБА_6 за ст. 164 ч.1 КУпАП є
незаконною та такою, що підлягає
скасуванню.

Колегія суддів зазначає, що
преюдиційне значення мають не правові
висновки суду, а обставини (факти),
встановлені судом в іншій справі.
Постанови суду про адміністративне
правопорушення, що набрали законної
сили, є обов'язковими для суду, який
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено постанову суду, лише з питань,
чи мали місце ці дії та чи встановлені
вони цією особою. Висновки щодо інших
питань, викладені у постанові про
адміністративне правопорушення, не є
обов'язковими для суду, який розглядає
адміністративну справу.

Аналізуючи приведене законодавство та
нормативні акти, які врегульовують
спірні правовідносини та встановлені
обставини справи, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови у задоволені
позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач довів правомірність
прийнятих податкових повідомлень -
рішень відповідно до пункту 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України.

За таких підстав апеляційний
адміністративний суд вважає, що
постанова суду першої інстанції
прийнята при вірному застосуванні норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду відповідають обставинам
справи, тому не вбачає підстав для
скасування постанови.

На підставі викладеного керуючись ст. 19
Конституції України, Податковим
кодексом України, Господарським
кодексом України, ст. 2, ст. 9, ст. 160, ст. 167,
ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205,
ст. 206, ст. 212, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_6 на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року у справі № 805/2943/13-а - залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 29 жовтня 2013
року у справі № 805/2943/13-а за позовом
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 до
Торезької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про скасування податкових
повідомлень - рішень - залишити без
змін.

Ухвала Донецького апеляційного
адміністративного суду за наслідками
апеляційного перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, крім випадків,
визначених Кодексом адміністративного
судочинства України, а в разі
складення в повному обсязі відповідно
до статті 160 цього Кодексу - з дня
складення в повному обсязі.

У судовому засіданні 17.01.2014 року
проголошена вступна та резолютивна
частина ухвали, повний текст ухвали
виготовлений 22.01.2014 року.

Головуючий

І.В.Геращенко

Судді

Т.Г.Арабей

Л.В.Губська