Справа № 826/13199/13-а
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2013-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2013 року 15:30
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді Шулежка В.П.,
при секретарі Пасічнюк С.В.,
представника відповідачів - Крикун А.Є.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до комунального підприємства
«Поділ-благоустрій» Подільської
районної в м. Києві державної
адміністрації про скасування припису
№ 333 від 22.07.2013 року, -
З позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва
звернулась фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 (далі-позивач) до комунального
підприємства «Поділ-благоустрій»
Подільської районної в м. Києві
державної адміністрації
(далі-відповідач) про скасування
припису від 22.07.2013 року №333 про
відключення від електропостачання та
Позовні вимоги мотивовані тим, що на
думку позивача, відповідачем у
порушення діючих норм матеріального та
процесуального законодавства, без
повного з'ясування всіх обставин,
винесений протиправний припис про
відключення від електропостачання та
демонтаж МАФу позивача, що призвело до
порушення його прав та законних
Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав повністю та просив
Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
вважаючи позовні вимоги
необґрунтованими, оскільки
оскаржуваний, як на думку позивача
припис, в дійсності таким не являється,
а є лише повідомленням позивача про те,
що у зв'язку з несплатою до 01.09.2012 року
внеску пайової участі, тимчасова
споруда позивача (МАФ) підлягає
відключенню від електропостачання та
демонтажу згідно з рішенням Київської
міської ради від 12.07.2012 р. № 674/8011, просив
суд відмовити у задоволенні заявлених
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення позивача та представника
відповідача, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
судом встановлено наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами, за адресою
АДРЕСА_1 розміщена тимчасова споруда
При цьому, з наявним у справі доказів,
судом встановлено, що значена
тимчасова споруд розміщена позивачем з
відсутності передбачених діючим
законодавством, дозвільних документів
(договору оренди земельної ділянки,
тимчасового ордеру на розміщення ТС,
договору договір пайової участі
(внеску) власника тимчасової споруди
(малої архітектурної форми) в утриманні
об'єктів благоустрою м. Києва). Останні
внески пайової участі сплачувались
(згідно графіку сплати пайового внеску
остання дата сплати - 20.08.2011 р.).
Відповідачем 22.07.2013 р. підписано
повідомлення позивачу про те, що у
зв'язку з несплатою до 01.09.2012 року
внеску пайової участі належна йому
тимчасова споруда (МАФ) за адресою
АДРЕСА_1 підлягає відключенню від
електропостачання та демонтажу згідно
з рішенням Київської міської ради від
12.07.2012 р. № 674/8011 та запропоновано
демонтувати зазначену тимчасову
споруду (МАФ) власними силами з
території району. В іншому випадку
тимчасову споруду (МАФ) буде відключено
від електропостачання та демонтовано
примусово в установлено порядку.
Позивач вважає таке повідомлення
приписом, яким його зобов'язано
власними силами демонтувати
відповідну тимчасову споруду, що і
стало підставою для його звернення до
суду з відповідним адміністративним
позовом про його скасування.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
позовних вимог виходячи з наступного.
Згідно зі ст.6 Конституції України
органи законодавчої, виконавчої та
судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених цією
Конституцією межах та відповідно до
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Правові, економічні, екологічні,
соціальні та організаційні засади
благоустрою населених пунктів
визначає Закону України "Про
благоустрій населених пунктів" і
спрямований на створення умов,
сприятливих для життєдіяльності
Відповідно до ст.12,13 зазначеного
закону, суб'єктами у сфері благоустрою
населених пунктів є органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації, органи
самоорганізації населення, громадяни.
До об'єктів благоустрою населених
пунктів, зокрема, належать вулиці,
дороги, провулки, узвози, проїзди,
пішохідні та велосипедні доріжки.
Відповідно до ст.34 Закону України "Про
благоустрій населених пунктів" Правила
благоустрою території населеного
пункту - нормативно-правовий акт, яким
установлюється порядок благоустрою та
утримання територій об'єктів
благоустрою. Правила розробляються для
всіх сіл, селищ, міст і затверджуються
відповідними органами місцевого
самоврядування. Правила благоустрою
загальнообов'язкові на території міста
норми, за порушення яких передбачена
Рішенням Київської міської ради від
25.12.2008 р. № 1051/1051 "Про Правила
благоустрою міста Києва" затверджені
Правила благоустрою міста Києва
(далі-Правила). Зазначене рішення
опубліковано в газеті "Хрещатик" від
25.02.2009 р. № 142 та є чинним.

Відповідно до пп.1.2.1. п.1.2. Правил, вони
затверджені Київською міською радою в
межах наданих їй повноважень з
урахуванням державних, громадських та
приватних інтересів та є обов'язковими
для виконання всіма розміщеними на
території міста Києва органами
державної влади, об'єднаннями громадян,
підприємствами, установами та
організаціями, громадянами, іноземцями
та особами без громадянства, які
перебувають на території міста Києва.

Згідно розділу І Правил, тимчасова
споруда - це споруда функціонального (в
тому числі для здійснення
підприємницької діяльності),
декоративно-технологічного
призначення, в тому числі мала
архітектурна форма, яка виготовляється
з полегшених збірних конструкцій та
встановлюється без улаштування
заглибленого фундаменту тощо.

Елементами благоустрою, зокрема, є малі
архітектурні форми (пп.2.3.9. п.2.3.Правил).

Відповідно до пп.13.2.5. п.13.2. Правил малі
архітектурні форми та тимчасові
споруди, які розміщені (встановлені або
збудовані) без відповідної, оформленої
в установленому порядку дозвільної
документації, з відхиленням від
проекту, вважаються самочинно
розміщеними малими архітектурними
формами та тимчасовими спорудами і
підлягають демонтажу за кошти особи, що
здійснила встановлення, у терміни,
визначені в приписі Головного
управління контролю за благоустроєм.
Відповідною, оформленою в
установленому порядку, дозвільною
документацією для розміщення
тимчасових споруд (малих архітектурних
форм) є Ордер на розміщення тимчасової
споруди (в тому числі тимчасовий),
виданий Головним управлінням
містобудування та архітектури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації).

Якщо особа, що здійснила самовільне
встановлення малих архітектурних форм
та тимчасових споруд, не здійснила
демонтаж у визначені строки, демонтаж
малих архітектурних форм та тимчасових
споруд здійснюється в порядку,
встановленому п. 13.3 цих Правил.

Відповідно до пп.13.3.1. п.1.3.1 Правил,
демонтаж, перевезення, зберігання
самовільно встановлених малих
архітектурних форм та тимчасових
споруд, власники яких ухиляються від
демонтажу або власники яких не відомі,
здійснюються Головним управлінням
контролю за благоустроєм та
підпорядкованими йому підприємствами
за кошти міського бюджету з наступним
відшкодуванням усіх витрат власником
тимчасової споруди, винним у порушенні
благоустрою.

Рішення про демонтаж самовільно
встановлених розміщених малих
архітектурних форм та тимчасових
споруд приймається Головним
управлінням контролю за благоустроєм
міста Києва виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) з
урахуванням пропозицій органів, що
виявили самовільне розміщення малих
архітектурних форм та тимчасових
споруд (пп.13.3.2. п.13.3. Правил).

У разі виявлення самовільно розміщеної
тимчасової споруди (малої
архітектурної форми) без відповідної,
оформленої в установленому порядку
дозвільної документації, або з
частково оформленою дозвільною
документацією, Головним управлінням
контролю за благоустроєм вноситься
припис його власнику з вимогою
усунення порушень шляхом проведення
демонтажу цієї споруди протягом трьох
робочих днів.

Протягом зазначеного терміну власник
зобов'язаний за власний рахунок
здійснити демонтаж самочинно
розміщеної тимчасової споруди (малої
архітектурної форми) та провести
відновлення порушеного благоустрою на
місці розміщення тимчасової споруди
(малої архітектурної форми).

У разі невиконання власником вимог
припису Головне управління контролю за
благоустроєм здійснює демонтаж
самовільно розміщеної тимчасової
споруди (малої архітектурної форми) за
рахунок коштів міського бюджету з
подальшим відшкодуванням усіх витрат
власником, винним у порушенні
благоустрою.

Як вбачається з матеріалів справи,
тимчасова споруда (МАФ) позивача за
адресою АДРЕСА_1, розміщена ним
самочинно, тому, суд вважає, що за
правилами діючого законодавства така
тимчасова споруда підлягає демонтажу.

В той же час, як вбачається з викладених
вище законодавчих норм, демонтаж
самочинно розміщеної тимчасової
споруди (малої архітектурної форми)
вимагає дотримання чіткої процедури.

Враховуючи викладені законодавчі
норми, суд дійшов висновку, що припис
про усунення порушень Правил
благоустрою, може бути виписано
Головним управлінням контролю за
благоустроєм за формою, затвердженою
Правилами. При цьому, припис повинен
містити, зокрема, виявлені порушення та
суб'єкта їх допущення, а також
пропозицію усунення відповідного
виявленого порушення у встановлений
строк.

У разі невиконання вимог зазначеного
припису, Головним управлінням
контролю за благоустроєм міста Києва
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) приймається рішення про
демонтаж самовільно встановлених
розміщених малих архітектурних форм та
тимчасових споруд.

Тобто, саме такі припис Головного
управління контролю за благоустроєм та
рішення Головним управлінням контролю
за благоустроєм міста Києва
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) несуть для позивача
відповідні юридичні наслідки та
створюють обов'язки.

В той же час, під час огляду копії
оскаржуваного повідомлення
відповідача від 22.07.2013 року № 333, яке, на
думку позивача, є приписом, судом
встановлено, що зазначене повідомлення
не є приписом як таким, оскільки не
містить в собі, крім іншого, фіксації
порушень позивачем Правил, жодних
вимог та зобов'язань позивача до
вчинення певних дій, а є лише формою
повідомлення позивача про обставини,
які мають місце.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що до адміністративних
судів можуть оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень випадків, коли
щодо таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно ч.1 ст.6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, діє чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Зазначений принцип полягає у захисті
порушеного права від порушення, що вже
відбулося, тобто в наявності
матеріально-правового інтересу
позивача відносно дій (бездіяльності)
та рішень суб'єкта владних повноважень.

Частиною 1 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема, спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Нормативно-правовий акт - це прийнятий
уповноваженим державним чи іншим
органом у межах його компетенції
офіційний письмовий документ, який
встановлює, змінює чи скасовує норми
права, носить загальний чи локальний
характер та застосовується
неодноразово. Акт індивідуальної дії -
це виданий суб'єктом владних
повноважень документ, прийнятий з
метою реалізації його повноважень, які
породжують права та обов'язки у того
суб'єкта, якому вони адресовані.

Отже, оскаржуване повідомлення
відповідача не є рішеннями суб'єкта
владних повноважень у розумінні п.1 ч.2
ст.17 Кодексу адміністративного
судочинства України, а є виключно
формою повідомлення позивача про
обставини, які мають місце та не є
остаточним документом, зобов'язуючим
до вчинення будь-яких дій.

Як вже зазналося, документами,
зобов'язуючими до вчинення будь-яких
дій є припис Головного управління
контролю за благоустроєм та рішення
Головним управлінням контролю за
благоустроєм міста Києва виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), які можуть бути
оскаржені в судовому порядку. Таким
чином, оскаржуване повідомлення не
породжує для позивача правових
наслідків, не є підставою для
виникнення у нього будь-яких прав та
обов'язків, отже ніяким чином не
порушує охоронюваних законом прав та
інтересів позивача.

За таких обставин, Окружний
адміністративний суд міста Києва за
правилами, встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників сторін, вважає заявлені
позовні вимоги необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого вирішує справи відповідно до
Конституції України та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, належним чином виконаний
обов'язок щодо доказування з
урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19
Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 відмовити
повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Окружного адміністративного суду
міста Києва апеляційної скарги на
постанову протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, постанова набирає законної
сили після закінчення цього строку.

Повний текст постанови складено та
підписано 23.10.2013 р.

Суддя
В.П. Шулежко