Справа № 802/4957/13-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 січня 2014 р.
Справа № 802/4957/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Жданкіна Наталія Володимирівна,

за участю:

секретаря судового засідання:
Ємельянова Родіона Ігоровича

представника позивача:
ОСОБА_1

представника відповідача:
Цибка В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_3

до: Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області

про: визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_3 з адміністративним позовом до
головного управління Держземагенства
у Вінницькій області про визнання
протиправною відмови на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність,
викладену у листі № 03-61/8794 від 15.11.2013р.,
зобов'язати повторно розглянути заяву.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач в жовтні 2013р. звернувся до
відповідача із письмовою заявою про
надання йому дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність для
ведення особистого селянського
господарства площею 1 га на території
Ільківської сільської ради
Вінницького району Вінницької області.
Листом від 15.11.2013р. за № 03-61/8794
відповідач повідомив позивача про те,
що земельна ділянка
сільськогосподарського призначення,
зазначена на наданих позивачем
графічних матеріалах включається до
переліку земельних ділянок, на які
надано дозвіл на проведення
інвентаризації. Запропоновано
вирішити підняте питання за рахунок
земель комунальної власності або після
проведення інвентаризації земель
сільськогосподарського призначення
державної власності. На думку позивача,
такі дії відповідача є протиправними.

У судовому засіданні представник
позивача надав пояснення, що
відтворюють зміст позовної заяви.
Позовні вимоги просив задовольнити
повністю.

Представник відповідача заперечив
щодо заявленого адміністративного
позову з підстав викладених у
письмових запереченнях. В задоволенні
позову просив відмовити повністю.

Дослідивши подані сторонами документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд прийшов до висновку про те, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2013 року
ОСОБА_3 звернувся до головного
управління Держземагентства у
Вінницькій області із клопотанням про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність, орієнтовною
площею 1 га на території Ільківської
сільської ради Вінницького району
Вінницької області, за межами
населеного пункту для ведення
особистого селянського господарства
із земель запасу
сільськогосподарського призначення.

Головне управління Держземагентства у
Вінницькій області листом № 03-61/8794 від
15.11.2013 р. (а.с. 10) повідомило позивача про
те, що відповідно до плану заходів
головного управління Держземагенства
у Вінницькій області по бюджетній
програмі "Проведення земельної
реформи" на 2013 рік передбачено
проведення інвентаризації земель
сільськогосподарського призначення
державної власності за рахунок коштів
державного бюджету. Ділянка
сільськогосподарського призначення,
зазначена в наданих позивачем
графічних матеріалах включається до
переліку земельних ділянок, які
плануються для проведення
інвентаризації. Позивачу
запропоновано вирішити підняте
питання за рахунок земель комунальної
власності або після проведення
інвентаризації земель
сільськогосподарського призначення
державної власності.

Не погодившись із відмовою відповідача
у наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для ведення
особистого селянського господарства
площею 1,0 гектара на території
Ільківської сільської ради
Вінницького району Вінницької області,
позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 33 Земельного
кодексу України громадяни України
можуть мати на праві власності та
орендувати земельні ділянки для
ведення особистого селянського
господарства.

Згідно з п. "б" ч. 1 ст. 121 Земельного
кодексу України громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності в таких
розмірах: для ведення особистого
селянського господарства - не більше 2,0
гектара.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу
України визначено, що центральний
орган виконавчої влади з питань
земельних ресурсів у галузі земельних
відносин та його територіальні органи
передають земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного
кодексу України громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу.

Згідно з ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу
України, відповідний орган виконавчої
влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або
надає мотивовану відмову у його
наданні. Підставою відмови у наданні
такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Як вже було встановлено судом,
підставою для відмови позивачу в
наданні вказаного дозволу є
заплановане проведення інвентаризації
земель сільськогосподарського
призначення державної власності. При
цьому, відповідач посилається на
Порядок проведення інвентаризації
земель, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 23
травня 2012 р. № 513.

Так, відповідно до п. 6 Порядку
проведення інвентаризації земель,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23 травня 2012 р. №
513, під час проведення інвентаризації
земель установлення меж земельних
ділянок в натурі (на місцевості) та
оформлення документів, що посвідчують
право на земельну ділянку, не
здійснюються.

За змістом ст. 50 Закону України "Про
землеустрій" проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
включають, зокрема, перенесення меж
земельної ділянки в натуру (на
місцевість) (у разі формування
земельної ділянки).

В матеріалах справи міститься план
заходів Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області
по бюджетній програмі за КПКВК 2803030
"Проведення земельної реформи", наказ
Головного управління Держземагенства
у Вінницькій області від 12.08.2013 року №67
щодо проведення інвентаризації земель
сільськогосподарського призначення
державної власності, докази на
підтвердження того, що запитувана
позивачем земельна ділянка включена до
переліку земельних ділянок, на які
надано дозвіл на проведення
інвентаризації земель.

З наданих відповідачем письмових
матеріалів судом встановлено, що наказ
про проведення робіт по інвентаризації
земель сільськогосподарського
призначення державної власності
прийнятий Головним управлінням
Держземагенства у Вінницькій області 12
серпня 2013 року.

Згідно з п. 8 Порядку проведення
інвентаризації земель, підставою для
проведення інвентаризації земель є
рішення відповідного органу
виконавчої влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим чи органу
місцевого самоврядування щодо
виконання відповідних робіт, договори,
укладені між юридичними чи фізичними
особами (землевласниками і
землекористувачами) та розробниками
документації із землеустрою, судові
рішення.

Враховуючи, що підставою для
проведення інвентаризації згідно з п. 8
Порядку проведення інвентаризації
земель є, зокрема, рішення відповідного
органу виконавчої влади, початком
проведення інвентаризації земель, в
даному випадку, необхідно вважати день
прийняття наказу Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області
"Про проведення робіт по
інвентаризації земель
сільськогосподарського призначення
державної власності".

Як вже було встановлено судом, позивач
звертався до відповідача із заявою про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для ведення
особистого селянського господарства 31
жовтня 2013 року, 12.08.2013р. головним
управлінням Держземагенства у
Вінницькій області було прийнято наказ
№ 67, яким наказано провести
інвентаризацію земель та земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення державної власності на
території області, зокрема, на
території Ільківської сільської ради
Вінницького району Вінницької області.

У відповідності до ч. 2 ст. 118 Земельного
кодексу України відповідачем, у
місячний строк було прийнято рішення
про відмову у наданні дозволу на
розробку проекту землеустрою, яка
оформлена у вигляді листа № 03-61/8794 від
15.11.2013р..

Таким чином, на час розгляду
управлінням Держземагенства
клопотання позивача щодо надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою існували об'єктивні
обставини, які унеможливлювали надання
відповідачем дозволу на розробку
проекту землеустрою позивачем.

Слід зазначити, що позивач не
позбавлений можливості повторного
звернення до відповідача з аналогічним
клопотанням за рахунок земель
комунальної власності або після
проведення інвентаризації земель
сільськогосподарського призначення
державної власності, про що також
зазначав відповідач у своєму листі №
03-61/8794 від 15.11.2013р.

Оскільки судовим розглядом не
встановлено факту порушення
відповідачем прав та охоронюваних
законом інтересів позивача у сфері
публічно-правових відносин, то в
задоволенні позову належить відмовити.

Частина друга статті 19 Конституції
України зобов'язує органи державної
влади діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та законами
України.

Відповідно до положень, закріплених
статтею 11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дій чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

В судовому засіданні встановлено, що
оскаржувана відмова відповідає
критеріям щодо правомірності рішення
суб'єкта владних повноважень, в
контексті статті 2 КАС України, з боку
відповідача надано достатніх
аргументів та доводів, які свідчать, що
оскаржувана відмова прийнята у спосіб,
що передбачені Конституцією та
законами України. В той же час позивач
не довів обставин в обґрунтування
своїх вимог, в зв'язку з чим суд
приходить до висновку, що в позові слід
відмовити.

Оскільки у задоволенні позову
відмовлено, а також за відсутності
витрат позивача, пов'язаних із
залученням свідків та проведенням
судових експертиз, судові витрати
(судовий збір) стягненню з відповідача
не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Жданкіна Наталія Володимирівна