Справа № 2а/0470/7943/11
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року м.
Київ К/9991/53366/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г., розглянувши у порядку
попереднього розгляду за наявними у
справі матеріалами касаційну скаргу
ОСОБА_4 на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Комунального підприємства
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації" про
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до
Комунального підприємства
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації", в якому
просив: визнати протиправними дії
відповідача щодо відмови позивачу в
реєстрації права власності на підставі
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 червня 2008 року;
скасувати рішення державного
реєстратора від 02 березня 2011 року щодо
відмови позивачу в реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1, без
додаткового акту введення в
експлуатацію на підставі рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 червня 2008 року;
зобов'язати відповідача зареєструвати
за позивачем право власності на
квартиру АДРЕСА_1, без додаткового акту
введення в експлуатацію на підставі
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 червня 2008 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
позивач визнаний власником квартири
АДРЕСА_1 на підставі рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 червня 2008 року
по справі №2-3329/2008, яке було надано ним в
якості правовстановлюючого документу
відповідачу для реєстрації права
власності на нерухоме майно, однак
відповідач, у зв'язку із відсутністю
акту вводу в експлуатацію, своїм
рішенням від 02 березня 2011 року відмовив
у реєстрації права власності, що є
безпідставним та таким що прийнято з
порушенням вимог чинного
законодавства, адже рішення суду
набрало законної сили та є обов'язковим
для виконання.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 11
серпня 2011 року позовні вимоги
задоволено: визнано протиправними дії
відповідача щодо відмови позивачу в
реєстрації права власності на підставі
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 червня 2008 року;
скасовано рішення державного
реєстратора від 02 березня 2011 року щодо
відмови позивачу в реєстрації права
власності на квартиру АДРЕСА_1, без
додаткового акту введення в
експлуатацію на підставі рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 червня 2008 року;
зобов'язано відповідача зареєструвати
за позивачем право власності на
квартиру АДРЕСА_1, без додаткового акту
введення в експлуатацію на підставі
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 червня 2008 року.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 24 травня 2012 року рішення суду
першої інстанції скасовано, у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, ОСОБА_4
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, у
якій просить його скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 червня 2008 року,
яке набрало законної сили 08 липня 2008
року, за ОСОБА_4 визнано право власності
на самочинно переобладнану квартиру
АДРЕСА_1, яка складається з кімнати:
житловою площею 11,1 кв.м., кухня площею 9,6
кв.м., санвузол площею 2,5 кв.м., самочинно
збудовану прибудову з погребом
позначено літ. "б4-1" площею 5,6 кв.м., ганок
позначено літ. "Б4", загальною площею 28,8
кв.м., житловою площею 11,1 кв.м.

15 лютого 2011 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про державну
реєстрацію прав на підставі рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 26 червня 2008 року,
за результатом розгляду якої
відповідачем було прийняте рішення про
відмову в державній реєстрації прав
від 02 березня 2011 року через те, що
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим пунктом 3.5.4
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.02
№7/5, та іншими нормативно-правовими
актами, або не надають змоги установити
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогами законодавства.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного
рішення, відповідач відмовив у
реєстрації права власності через
ненадання позивачем документу щодо
введення в експлуатацію нерухомого
майна, оскільки пунктом 1.6 Тимчасового
Положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 07.02.02 №7/5,
передбачено, що державній реєстрації
підлягає право власності на закінчене
будівником нерухоме майно, яке
прийняте в експлуатацію у
встановленому законодавством порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
рішення суду є правовстановлюючим
документом і при реєстрації право
власності на нерухоме майно,
відповідач не мав права вимагати акт
вводу в експлуатацію такого майна.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що державна
реєстрація права власності на нерухоме
майно може бути проведена тільки на
нерухоме майно, яке прийнято в
експлуатацію, а одні лише рішення судів
про визнання права власності на
нерухоме майно не є підставою для його
державної реєстрації органами бюро
технічної інвентаризації.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, виходячи з
наступного.

Частина 2 статті 19 Конституції України
визначає, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень" державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 19 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень"
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: договорів, укладених у
порядку, встановленому законом;
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, виданих відповідно до
вимог цього Закону; свідоцтв про право
власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; рішень
судів, що набрали законної сили; інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Згідно з пунктом 1.6. Тимчасового
положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002
року, в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин,
державній реєстрації підлягає право
власності на закінчене будівництвом
нерухоме майно, яке прийняте в
експлуатацію у встановленому
законодавством порядку.

Таким чином, необхідною умовою
реєстрації права власності на нерухоме
майно, в тому числі і на підставі
рішення суду, є введення такого об'єкту
нерухомого майна в експлуатацію.

Пунктом 3.5.4. Тимчасового положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України № 7/5 від 07
лютого 2002 року, в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, визначено, що
реєстратор БТІ відмовляє у проведенні
державної реєстрації прав, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
установленим Положенням та іншими
нормативно-правовими актами, або не
дають змоги установити відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства.

Відповідно до пункту 4 статті 24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" у державній реєстрації права
може бути відмовлено в разі, якщо
подані документи не відповідають
вимогам, установленим цим Законом та
іншими нормативно-правовими актами,
або не дають змоги установити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Отже, оскільки позивачем не надано
доказів щодо підтвердження прийняття в
експлуатацію квартири АДРЕСА_1, суд
апеляційної інстанції дійшов до
вірного висновку щодо відсутності
підстав для задоволення позову.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 24 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-240 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: (підписи)