Справа № 2а-3860/11/1270
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

13 січня 2014 року м. Київ
В/800/92/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Нечитайла О.М., Пилипчук Н.Г., Шипуліної
Т.М.,перевіривши заяву
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у місті Луганську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів

про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
29.10.2013

у справі № 2а-3860/11/1270 (№ К/9991/63615/11 -
номер справи у Вищому
адміністративному суді України)

за позовом Приватного
акціонерного товариства
«Сєверодонецьке об'єднання Азот»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у місті
Луганську

про визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

Спеціалізована державна податкова
інспекція по роботі з великими
платниками податків у місті Луганську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів звернулася до Верховного
Суду України із заявою про перегляд
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 29.10.2013 у названій справі.

Відповідно до статті 2391 Кодексу
адміністративного судочинства України
(зі змінами та доповненнями, внесеними
Законом України від 07.07.2010 №2453-VІ «Про
судоустрій і статус суддів»), заява про
перегляд судових рішень подається до
Верховного Суду України через Вищий
адміністративний суд України, який за
змістом статей 2392 та 240 Кодексу
адміністративного судочинства України
перевіряє відповідність заяви вимогам
цього Кодексу та вирішує питання про
допуск справи до провадження.

Згідно статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів:

1) неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах;

2) встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

У заяві про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
29.10.2013 заявник посилається на
неоднакове застосування судами
касаційної інстанції норми
матеріального права, а саме: пункту 1.8
статті 1, підпункту 7.7.10 пункту 7.7 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість».

В обґрунтування своїх вимог заявник
додає копії: ухвали Вищого
адміністративного суду України від
03.07.2013 у справі № 2-а-1754/11/1070 (№ К/9991/31456/12 -
номер справи у Вищому
адміністративному суді України),
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 22.07.2010 у справі № 7/51-2007 (№
К-15851/07 - номер справи у Вищому
адміністративному суді України), у
яких, на його думку, згадані норми
матеріального права застосовано
інакше, ніж у даній справі.

Між тим, як вбачається зі змісту заяви
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у місті Луганську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів та додатків, доданих до неї,
фактичні обставини справи, що
розглядаються, відмінні від тих, на які
посилається заявник на обґрунтування
наявності підстав для перегляду
справи.

Приписи статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначають виключними мотивами
подання заяви про перегляд судових
рішень неоднакове застосування судом
(судами) касаційної інстанції саме
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Зокрема, як вбачається з змісту рішення
касаційного суду, яке заявник просить
переглянути, спір виник щодо
правильності нарахування суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за період березень -
листопад 2010 року.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в матеріалах справи
наявні всі необхідні первинні
документи, які складені у
відповідності до вимог підпункту 7.2.1
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», що
підтверджують право позивача на
податковий кредит у відповідний
період. Крім того, позивач на
підтвердження права застосування
нульової ставки також надав оригінал
п'ятого основного аркуша ВМД із
вчиненим митним органом написом про
фактичне вивезення експортованих
товарів за межі митної території
України. Факт надання до державного
податкового органу оригіналів п'ятого
основного аркуша ВМД підтверджується
підписами посадових осіб податкового
органу на реєстрах ВМД та штампом на
податкових деклараціях про їх
отримання, копії яких містяться у
матеріалах справи.

Тобто, матеріалами справи підтверджено
законність заявленої позивачем суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за спірний податковий
період. При цьому суди дійшли
висновків, що дії позивача, як платника
податку, свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції не викликають
сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту.

У рішенні касаційного суду від 22.07.2010 у
справі № 7/51-2007 (№ К-15851/07 - номер справи у
Вищому адміністративному суді
України), на яке посилається заявник, як
приклад різного застосування норм
матеріального права, підтверджено
правильність висновків судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
фактичної надмірної сплати Закритим
акціонерним товариством «Мукачівський
лісокомбінат» податку на додану
вартість до Державного бюджету
України. У зв'язку з чим, Вищий
адміністративний суд України зазначив
про те, що право на відшкодування суми
податку на додану вартість виникає
лише при фактичній надмірній сплаті
цього податку, а не з самого факту
існування зобов'язання по сплаті
податку на додану вартість.

Приписи статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначають виключними мотивами
подання заяви про перегляд судових
рішень неоднакове застосування судом
(судами) касаційної інстанції саме
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Крім того, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
03.07.2013 у справі № 2-а-1754/11/1070 (№ К/9991/31456/12 -
номер справи у Вищому
адміністративному суді України), на яку
посилається податкова інспекція як на
підставу неоднакового застосування
норм матеріального права, не було
розв'язано заявлений сторонами спір по
суті, оскільки справа була направлена
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Зважаючи на викладене, підстав для
допуску справи до провадження для
перегляду судового рішення Верховним
Судом України у даній адміністративній
справі немає.

Керуючись ст.ст. 236 - 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Відмовити Спеціалізованій державній
податковій інспекції по роботі з
великими платниками податків у місті
Луганську Міжрегіонального головного
управління Міндоходів у допуску справи
№ 2а-3860/11/1270 (№ К/9991/63615/11 - номер справи у
Вищому адміністративному суді України)
до провадження для перегляду Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від
29.10.2013.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:(підпис)А.М.
ЛосєвСудді(підпис)Л.І. Бившева
(підпис)О.М. Нечитайло (підпис)Н.Г.
Пилипчук (підпис)Т.М. Шипуліна