Справа № 2а/1770/3420/12
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 року м.
Київ К/800/15576/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Маринчак Н.Є. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Рівному Рівненської
області Державної податкової служби

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 02.10.2012 р.

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 25.02.2013 р.

у справі № 2а/1770/3420/2012

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Агроресурс»

до Державної податкової інспекції у м.
Рівному Рівненської області Державної
податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень,

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство
«Агроресурс» (далі - позивач, ПАТ
«Агроресурс») звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Рівному Рівненської
області Державної податкової служби
(далі - відповідач, ДПІ у м. Рівному) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 02.10.2012 р.
позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення - рішення ДПІ у м. Рівному
від 29.05.2012 р. № та від 29.05.2012 р. №
.

Ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 25.02.2013 р.
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 02.10.2012 р.
залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у м. Рівному,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 02.10.2012 р. та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 25.02.2013 р. і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача не надав.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів,
враховуючи межі касаційної скарги,
дійшла висновку про наступне.

ДПІ у м. Рівне проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ПАТ
«Агроресурс» з питань достовірності
нарахування сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість, задекларованого на
розрахунковий рахунок по уточнюючих
розрахунках по декларації за лютий 2012
року та по декларації за березень 2012
року, за результатами якої складено акт
№ 130/15-400 /24175498 від 11.05.2012 р.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем п. 200.3 та п. 200.4 ст. 200
Податкового кодексу України, яке
полягало у завищенні суми, що підлягає
бюджетному відшкодуванню за лютий 2012
року на суму 72615,00 грн., та занижено суми,
що підлягають бюджетному
відшкодуванню за березень 2011 року на
суму 11757,00 грн., за квітень 2011 року на
суму 530,00 грн., за травень 2011 року на суму
32149,00 грн., за червень 2011 року на суму
23785,00 грн., за липень 2011 року на суму 4394,00
грн., а також завищено суму, що підлягає
бюджетному відшкодуванню за березень
2012 року на суму 210 747,00 грн., та занижено
суми, що підлягають бюджетному
відшкодуванню за серпень 2011 року на
суму 17017,00 грн., за вересень 2011 року на
суму 90066,00 грн., за жовтень 2011 року на
суму 103664,00 грн.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийняті податкові
повідомлення - рішення: № від 29
травня 2012 року, яким зменшено суму
бюджетного відшкодування (у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
на суму 283 362,00 грн. та застосовано
штрафну (фінансову) санкцію у розмірі
141681,00 грн.; № від 29 травня 2012 року,
яким збільшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на суму 283 362,00 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
з огляду на наступне.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового
кодексу України (далі - ПК України) у
разі, якщо у майбутніх податкових
періодах (з урахуванням строків
давності, визначених статтею 102 цього
Кодексу) платник податків самостійно
виявляє помилки, що містяться у раніше
поданій декларації (крім митної
декларації або обмежень, визначених
цією статтею), він зобов'язаний
надіслати уточнюючий розрахунок до
такої податкової декларації за формою
чинного на час подання уточнюючого
розрахунку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ПАТ «Агроресурс»
подавались до ДПІ у м. Рівне уточнюючі
розрахунки податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за лютий 2011 року, березень 2011
року, квітень 2011 року, травень 2011 року,
червень 2011 року, липень 2011 року, серпень
2011року, вересень 2011 року.

Право позивача на подання уточнюючих
розрахунків передбачено п. 2 Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 25.11.2011 № 492,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20 грудня 2011 року за
№149020228.

При цьому фактична надмірна оплата сум
податку на додану вартість у періодах,
що перевірялися, підтверджена даними
акта перевірки, а право на віднесення
сум податку на додану вартість до
складу податкового кредиту
підтверджено оформленими належним
чином податковими накладними.

Водночас в акті перевірки не виявлені
та не встановлені будь-які дані про
невідповідність суми бюджетного
відшкодування (яка зазначається у
заяві про бюджетне відшкодування та в
розрахунку суми такого відшкодування)
сумі, заявленій у податковій
декларації.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України (в
редакції, чинній на час заявлення
позивачем бюджетного відшкодування)
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважаються дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку на оплату
товарів/послуг, дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.6 ст. 196 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

На підставі п. 200.1 ст. 200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з п. 200.3 статті 200 ПК України при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

У відповідності до п. 200.4 статті 200 ПК
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті має від'ємне
значення, то: а) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Згідно з п.п. 200.7, 200.8, 200.9 ст. 200 ПК України
платник податку, який має право на
отримання бюджетного відшкодування та
прийняв рішення про повернення суми
бюджетного відшкодування, подає
відповідному органу державної
податкової служби податкову
декларацію та заяву про повернення
суми бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації. До декларації додається
розрахунок суми бюджетного
відшкодування, а також оригінали
митних декларацій (примірників
декларанта), що підтверджують
вивезення товарів (супутніх послуг) за
межі митної території України.

Відтак, платник податків має право на
бюджетне відшкодування стосовно тієї
суми податку на додану вартість, яку
він фактично сплатив постачальникам
товарів (послуг) у попередньому
податковому періоді, в тому числі і
тому, що передує звітному, а підставою є
дані податкової декларації за звітний
податковий період.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняті податковим органом
спірні податкові повідомлення-рішення
є неправомірними.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає відхиленню, а
постанова Рівненського окружного
адміністративного суду від 02.10.2012 р. та
ухвала Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 25.02.2013 р.
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Рівненської області Державної
податкової служби відхилити.

2.Постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
02.10.2012 р. та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 25.02.2013 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач О.В. Вербицька

Судді
Н.Є. Маринчак

О.В. Муравйов