Справа № 2а-7740/12/0170/25
Суддя: Іщенко Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СЕВАСТОПОЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

Справа № 2а-7740/12/0170/25

13.01.14 м. Севастополь
Севастопольський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Іщенко Г.М.,

суддів Санакоєвої М.А. ,

Цикуренка А.С.

секретар судового засідання
Бєлоглазова Ю.О.

за участю сторін:

представник позивача, Відкритого
акціонерного товариства "Феодосійська
суднобудівна компанія "Море"- Чернишова
Наталія Анатоліївна, довіреність № 001/23
від 05.09.13

представник позивача, Відкритого
акціонерного товариства "Феодосійська
суднобудівна компанія "Море"- Облетова
Галина Василівна, довіреність № 001/3
від 10.01.14

представник відповідача,
Феодосійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в АР Крим- не
з'явився, до початку судового засідання
надав суду клопотання про розгляд
справи у його відсутність,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу №
2а-7740/12/0170/25 за апеляційною скаргою
Відкритого акціонерного товариства
"Феодосійської суднобудівної компанії
"Море" на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим (суддя Кононова Ю. С. )
від 05.11.2013

за позовом Відкритого акціонерного
товариства "Феодосійської
суднобудівної компанії "Море" (вул.
Десантників, буд. 1, селище міського
типу Приморський, місто Феодосія,
Автономна Республіка Крим, 98176)

до Феодосійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Автономній
Республіці Крим (вул. Кримська, буд.82-В,
місто Феодосія, Автономна Республіка
Крим, 98100)

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 05.11.2013 в
задоволенні позову Відкритого
акціонерного товариства
«Феодосійської суднобудівної компанії
«Море» до Феодосійської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Автономній Республіці Крим про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення -
відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду,
Відкрите акціонерне товариство
"Феодосійська суднобудівна компанія
"Море" звернулось з апеляційною
скаргою, в якій просить постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 05.11.2013
скасувати та прийняти нове рішення.

Колегія суддів, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування Окружним
адміністративним судом Автономної
Республіки Крим норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
Відкрите акціонерне товариство
"Феодосійська суднобудівна компанія
"Море" (далі-позивач) звернулось до суду
з адміністративним позовом до
Феодосійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Автономній
Республіці Крим (далі-відповідач), в
якому просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 05.07.2012 №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у сумі 1438683,55 грн. та
застосовані штрафні санкцій у сумі
359670,89 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що у зв'язку з важким
фінансовим станом позивач протягом
2005-2007 років нараховував, але не
сплачував працівникам заробітну плату
у встановлений законодавством строк та
відповідно податок з доходів фізичних
осіб, якій було нараховано на цю
заробітну плату. До того ж, ухвалою
Господарського суду Автономної
Республіки Крим від 16.06.2011 була
проведена заміна в реєстрі вимог
кредиторів позивача щодо виплати
заробітної плати перед працівниками на
вимоги нового кредитора-ТОВ «КУА
«Промислові інвестиції» ПІФНВЗТ
«Другий венчурний фонд КУА «Промислові
інвестиції», яким було виплачено
працівникам позивача заробітну плату
на підставі договорів уступки вимог та
в дані бухгалтерського обліку позивача
внесені зміни в частині заміни вимог
щодо виплати заробітної плати перед
працівниками на нового кредитора,
через що у позивача не було фактичного
списання грошових коштів з банківських
рахунків на виплату заборгованості по
заробітній платі за період 2005-2007 років,
тому, на думку позивача, оскаржуване
податкове повідомлення-рішення є
неправомірним та підлягає скасуванню.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов
висновку, що вимоги позивача є
необґрунтованими, оскільки у ході
розгляду справи встановлена
відсутність факту порушення прав
позивача з боку відповідача, а
податкове повідомлення-рішення від
05.07.2012 № прийнято відповідачем в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені діючим законодавством.

Із такими висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів,
оскільки вони відповідають фактичним
обставинам справи та вимогам
матеріального права, що регулює спірні
правовідносини.

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства України є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб, прав
та інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних
суддів можуть бути оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, крім випадків,
коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Кожному гарантується право на захист
його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом
(стаття 6 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Отже, згідно з вищенаведеними нормами
права, позивач має право звернутися до
адміністративного суду з позовом, якщо
він вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю відповідача (суб'єкта
владних повноважень) порушено його
права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення прав, свобод чи інтересів
позивача має довести належними та
допустимими доказами саме позивач.

При апеляційному перегляді справи
встановлено, що 05.07.2012 відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб у
сумі 1438683,55 грн. та застосовані штрафні
санкцій у сумі 359670,89 грн.

Передумовою прийняття спірного
повідомлення-рішення став акт від
18.06.2013 №622/17-02/14309008 позапланової виїзної
документальної перевірки позивача з
питань своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати в бюджет
податку на доходи фізичних осіб за
період з 01.10.2009 по 31.03.2012.

Перевіркою встановлені порушення
позивачем: підпункту 8.1.2, підпункту «а»
пункту 19.2 статті 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»,
підпунктів 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 статті
168, підпункту «а» пункту 176.2 статті 176
Податкового Кодексу України, в
результаті чого встановлено порушення
вимог податкового законодавства
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати в бюджет податку
на доходи фізичних осіб, а саме: не
перерахування до бюджету нарахованого
податку з доходів фізичних осіб
позивача у сумі 1438683,55 грн.

З акту перевірки вбачається, що
позивачем у жовтні 2011 року в
бухгалтерському обліку кредиторську
заборгованість по податку з доходів
фізичних осіб у сумі 1438683,55 грн.
проводкою К-т 64141 Д-т 64144 перенесено з
рахунку 64141 на інший рахунок 64144, через
що на рахунку 64141 на 01.04.2012 відображена
поточна заборгованість по податку з
доходів фізичних осіб у сумі 649253,37 грн.,
а на рахунку 64144 відображена
заборгованість за минули періоди по
податку з доходів фізичних осіб у сумі
1438683,55 грн. До того ж, позивачем
задекларовано у податковій декларації
з податку на доходи фізичних осіб від
21.03.2011 № 16702 за січень 2011 року у рядку 15
«Інші показники» заборгованість з
податку на доходи фізичних осіб станом
на 01.01.2011 за даними обліку податкового
агента суму 1444935,12 грн. Надалі позивачем
надано уточнюючий розрахунок від 07.04.2012
№ за січень 2011 року зі зменшенням
рядку 15 у сумі 1444935,12 грн., а у декларації
з податку на доходи фізичних осіб за
лютий 2011 року та за березень 2011 року не
відображена у рядку 15 заборгованість з
податку на доходи фізичних осіб за
даними обліку податкового агента, що не
відповідає бухгалтерському обліку
позивача. Таким чином, перевіркою
встановлено не перерахування до
бюджету нарахованого податку з доходів
фізичних осіб позивача у сумі 1438683,55
грн.

Відповідно до частин першої та
четвертої статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Як безперечно встановлено судом першої
інстанції, позивачем протягом 2005-2007
років нараховувалась, але не
сплачувалась заробітна плата своїм
працівникам, через що ухвалою
Господарського суду Автономної
Республіки Крим від 12.01.2008 було
порушено провадження у справі про
банкрутство боржника - позивача та
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів по зобов'язанням, строки
виконання яких настали до дня
порушення провадження по справі про
банкрутство. Ухвалою Господарського
суду Автономної Республіки Крим від
16.06.2011 було здійснено заміну в реєстрі
вимог кредиторів позивача щодо виплати
заробітної плати перед його
працівниками на вимоги нового
кредитора - ТОВ «КУА «Промислові
інвестиції» ПІФНВЗТ «Другий венчурний
фонд КУА «Промислові інвестиції» на
суму фактично сплачених вимог щодо
виплати заробітної плати перед
працівниками позивача, та встановлено,
що 25.10.2010 між ПАТ «Місто Банк»
(виконавець) та ТОВ «КУА «Промислові
інвестиції» ПІФНВЗТ «Другий венчурний
фонд КУА «Промислові інвестиції»
(замовник) був укладений договір
комісії №25/10/1, відповідно до умов якого
виконавець зобов'язується за
дорученням замовника вчинити за
рахунок та в інтересах останнього від
свого імені правочин викупу (уступки
права вимоги) кредиторської
заборгованості з виплати заробітної
плати працівників позивача в загальній
сумі 8739285,58 грн. після підписання
договорів уступки права вимоги між ПАТ
«Місто Банк» та працівниками позивача,
які були підписані на протязі
листопада-грудня 2010 року.

Заявником апеляційної скарги не
враховано, що позивачем була надана
бухгалтерська довідка, з якої
вбачається, що заборгованість з
заробітної плати у розмірі 8826587,96 грн.
погашена, не виплачено - 231852,44 грн., факт
перерахування грошових коштів по
погашенню заборгованості по
заробітній платі працівникам позивача
підтверджується також виписками ПАТ
«Місто Банк» по рахункам приватних
осіб. Окрім цього, позивачем надані
акти приймання - передачі договорів
уступки права вимоги та переліки
викупленої (уступленої по договорам
уступки права вимоги) кредиторської
заборгованості по виплаті заробітної
плати працівникам позивача, підписані
представником ПАТ «Місто Банк», згідно
з якими останнім було викуплено від
працівників підприємства наступну
кредиторську заборгованість із
заробітної плати: за період з 01.11.2010 по
07.08.2012 в загальній сумі 8672950,50 грн.

Не приймаються до уваги доводи
апеляційної скарги стосовно того, що у
позивача не має обов'язку сплачувати
податок з доходів фізичних осіб,
нарахований на заборгованість по
заробітній платі, оскільки вона ним не
сплачувалась, тобто не було фактичного
списання грошових коштів з банківських
рахунків позивача на виплату
заборгованості по заробітній платі за
період 2005-2007 роки, з огляду на
наступне.

Згідно з пунктом 171.1 статті 171
Податкового кодексу України, особою,
відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з доходів у вигляді
заробітної плати, є роботодавець, який
виплачує такі доходи на користь
платника податку, та з урахуванням
положень пункту 87.7 статті 87
Податкового кодексу України,
відповідно до якого забороняється
будь-яка уступка грошового
зобов'язання або податкового боргу
платника податків третім особам,
роботодавцем, якій повинен був
сплачувати своїм працівникам
заробітну плату, яка є оподатковуваним
доходом фізичних осіб та виходячи з
розміру якої податковим агентом має
обчислюватись та перераховуватись до
бюджету податок з доходів фізичних
осіб є саме позивач. Тобто позивач не
звільнений від обов'язку перерахувати
до бюджету податок з доходів фізичних
осіб, якій було нараховано на заробітну
плату, навіть на підставі укладених
договорів уступки права вимоги.

Неспроможними визнаються посилання в
апеляційній скарзі на той факт, що
відповідач має право заявити до
позивача вимоги щодо сплати до бюджету
заборгованості, яка виникла до
порушення справи про банкрутство, в
порядку провадження у цій справі,
оскільки відповідно до пункту 54.3
статті 54 Податкового кодексу України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо дані
перевірок результатів діяльності
платника податків, крім електронної
перевірки, свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань.

Окрім цього, колегією суддів
визнаються хибними твердження в
апеляційній скарзі щодо
неправомірності рішення відповідача
стосовно нарахування штрафних санкцій
у розмірі 359670,89 грн. через те, що згідно
з пунктом 127.1 статті 127 Податкового
кодексу України, ненарахування,
неутримання та/або несплата
(неперерахування) податків платником
податків, у тому числі податковим
агентом, до або під час виплати доходу
на користь іншого платника податків,
тягнуть за собою накладення штрафу в
розмірі 25 відсотків суми податку, що
підлягає нарахуванню та/або сплаті до
бюджету (1438683,55/100*25=359670,89).

До того ж, слід зазначити, що введення
мораторію на задоволення вимог
кредиторів не забороняє контролюючим
органам нараховувати поточні
зобов'язання та штрафні санкції за
ними, а також податкові зобов'язання,
які виникли до, але були виявлені після
порушення провадження у справі про
банкрутство платника податку, а також
штрафні санкції за їх невиконання.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У порушенні вимог частини першої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, позивачем не
доведено обставини, на яких
ґрунтуються його вимоги, а надані
відповідачем письмові пояснення є
належними та допустимими доказами в
розумінні частин першої, четвертої
статті 70 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суд першої інстанції повно та
правильно з'ясував характер спірних
правовідносин, правильно застосував
зазначені норми матеріального права,
що підлягають застосуванню, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими при розгляді
справи.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправильного застосування норм
матеріального та процесуального права
висновків суду першої інстанції не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні позивачем
наведених правових норм.

Суд першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи, ретельно
дослідив наявні докази, дав їм належну
оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення відповідно до
вимог матеріального та процесуального
права, рішення не може бути змінено чи
скасовано з підстав, що викладені в
апеляційній скарзі, а тому постанова
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 14.06.2013
підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 195, 196, пунктом 1
частини першої статті 198, статтею 200,
пунктом 1 частини першої статті 205,
статтями 206, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
"Феодосійської суднобудівної компанії
"Море" залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
05.11.2013 у справі № 2а-7740/12/0170/25 залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, передбачені статтею
212 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст судового рішення
виготовлений 20 січня 2014 р.

Головуючий суддя підпис
Г.М. Іщенко

Судді підпис
М.А.Санакоєва

підпис А.С. Цикуренко

З оригіналом згідно

Головуючий суддя
Г.М. Іщенко