Справа № 1327/618/12
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 січня 2014 року Справа № 114846/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Кушнерика М.П., Курильця А.Р.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду в
м.Червонограді Львівської області на
постанову Червоноградського міського
суду Львівської області від 05 квітня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду в
м.Червонограді Львівської області про
зобов'язання нарахувати підвищення до
пенсії «дітям війни», -

встановив:

19 грудня 2008 року позивач звернулася в
суд з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м.Червонограді Львівської області про
стягнення недоплаченої щомісячної
державної допомоги «дітям війни» в
сумі 3892,20 грн. з компенсацією за період
з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2009 року та
зобов'язати відповідача нараховувати
оскаржувану виплату у відповідному
розмірі, починаючи з 01 січня 2009 року та
в подальшому.

Постановою Червоноградського міського
суду Львівської області від 05 квітня 2012
року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії управління
Пенсійного фонду в м.Червонограді
Львівської області щодо невиплати у 2008
році ОСОБА_1 підвищення до пенсії
відповідно до вимог ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни».
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду в м.Червонограді Львівської
області провести нарахування та
виплату з 01 жовтня 2008 року по 22 липня 2011
року ОСОБА_1 підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
на підставі ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» і в
подальшому проводити нарахування та
виплату відповідно до чинного
законодавства.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій покликається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
повністю відмовити в задоволенні
позовних вимог. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги вказує на те, що
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій здійснювалось у
розмірах передбачених законами
України, якими було затверджено
Державний бюджет України на
відповідний рік, та в межах
передбачених на це видатків, а також на
те, що законодавством не визначено з
якого саме розміру мінімальної пенсії
за віком слід визначати розмір
підвищення до пенсії «дітям війни».

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з'явились, про дату,
час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, а тому суд
відповідно до ч.1 ст.197 КАС України
вважає можливим проведення розгляду
справи за їхньої відсутності в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами та на основі
наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити
частково, а оскаржувану постанову -
скасувати з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є «дитиною війни»,
оскільки ст.1 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
визначено, що «дитиною війни» є особа,
яка є громадянином України та якій на
час закінчення (2 вересня 1945 року)
Другої світової війни було менше 18
років.

Згідно з положеннями ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», «дітям війни» пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, яка
виплачується замість пенсії,
підвищується на 30 % мінімальної пенсії
за віком, розмір якої визначається
прожитковим мінімумом для осіб, які
втратили працездатність, що
врегульовано ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Вирішуючи питання щодо задоволення
позовних вимог за 2006 рік, судова
колегія дійшла висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову в частині зобов'язання
відповідача виплатити оспорювану
надбавку за 2006 рік, оскільки п.17 ст.77
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» зупинено дію ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни». Законом України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» від
19.01.2006 року, який набрав чинності 02
квітня 2006 року, п.17 ст.77 виключено. Однак
ст.110 даного Закону встановлено, що
пільги дітям війни, передбачені ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» запроваджуються поетапно,
за результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету. Враховуючи, що Кабінет
Міністрів України за погодженням з
Комітетом Верховної Ради України з
питань бюджету не приймав жодних
нормативно-правових актів за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі 2006 року, не був
визначений порядок проведення таких
виплат, а також те, що зазначена норма
не була визнана у встановленому
порядку неконституційною, отже,
підлягала виконанню, а тому позовні
вимоги в частині виплат позивачу
підвищення до пенсії за 2006 рік є
безпідставними і задоволенню не
підлягають.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09 липня 2007 року визнано такими, що
не відповідають Конституції України
положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про
Державний бюджет на 2007 рік», якими було
зупинено на 2007 рік дію вищевказаної ст.
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», із вказівкою на те, що
дане рішення Конституційного Суду
України має преюдиціальне значення для
судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними, тому колегія суддів
вважає, що позовні вимоги про
зобов'язання нарахувати та виплатити
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком у період з
09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року є
обґрунтованими і в цій частині
підлягають задоволенню.

Крім того, Рішенням Конституційного
суду №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року
передбачена нова редакція ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», відповідно до якої дітям війни
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, виплачується
підвищення у розмірі надбавки,
встановленої для учасників війни,
визнана неконституційною та втратила
чинність з дня ухвалення, тобто була
відновлена з 22 травня 2008 року колишня
редакція ст.6 Закону та надалі не
зупинялась, тому вимоги позивачки щодо
виплати підвищення до пенсії
підлягають до задоволення у період з 22
травня 2008 року по 22 липня 2011 року.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» до внесення в нього
змін не передбачено будь-яких обмежень
щодо виплати надбавки передбаченої
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни».

Згідно з п. 7 Прикінцевих положень
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» від 14 червня 2011 року,
який набрав чинності 19 червня 2011 року
зазначено, що у 2011 році норми і
положення ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» від 18
листопада 2004 року застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України, виходячи
з наявного фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову «Про встановлення деяких
розмірів виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету» від
06 липня 2011 року № 745, яка набрала
законної сили 23 липня 2011 року.

Вищенаведені нормативні акти на даний
час є діючими і неконституційними не
визнавались.

Таким чином, нарахування та виплата у
2011 році дітям війни підвищення до
пенсії або щомісячного грошового
довічного утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», а
починаючи з 23 липня 2011 року виплати
передбачені, зокрема, ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», повинні здійснюватися в
порядку та розмірах визначених
постановою Кабінету Міністрів України
«Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету» №745 від 06
липня 2011 року.

З огляду на наведене, колегія суддів
приходить до висновку про підставність
позовних вимог ОСОБА_1 в частині
виплати підвищення до пенсії як
«дитині війни» за періоди з 09 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року; з 22 травня 2008
року по 22 липня 2011 року, в решті
позовних вимог необхідно відмовити.

Колегія суддів не приймає до уваги
покликання апелянта на те, що до даних
правовідносин не підлягає
застосування положень ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки на час виникнення спірних
правовідносин розмір мінімальної
пенсії за віком визначався лише ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і згідно з цією нормою
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України
«Про прожитковий мінімум» також
визначено, що прожитковий мінімум
застосовується для встановлення
розмірів мінімальної заробітної плати
та мінімальної пенсії за віком.

Отже, вихідним критерієм при
визначенні розміру підвищення
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» є
розмір мінімальної пенсії за віком,
визначений ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки чинним
законодавством України розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на підвищення пенсії, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
це встановлено статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином, покликання апелянта на те,
що до даних правовідносин не підлягає
застосуванню положення ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» є
необґрунтованими та безпідставними.

Також, суд не може взяти до уваги
покликання апелянта на те, що
відповідач не є розпорядником
бюджетних коштів, а фінансування
виплат, пов'язаних із застосуванням
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» проводиться із
державного бюджету, оскільки
відсутність фінансування з державного
бюджету коштів на витрати пов'язані із
виплатою дітям війни підвищення до
пенсії згідно із Законом України «Про
соціальний захист дітей війни» не може
бути підставою для невиконання
положень ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Дана правова позиція суду,
узгоджується із практикою
Європейського суду з прав людини, який
у своєму рішенні від 08 листопада 2005
року в справі «Кечко проти України»
зазначив, що держава самостійно
визначає, які надбавки виплачувати
своїм працівникам з бюджету. Держава
може вводити, припиняти або
закінчувати виплату цих надбавок.
Проте, якщо правове положення, що діє,
передбачає виплату певних надбавок, і
дотримані всі вимоги, необхідні для
цього, органи державної влади не можуть
свідомо відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини», суди при розгляді справ
застосовують практику Європейського
Суду з прав людини як джерело права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
відповідно до п.п. 3 п. 2.2 Положення про
головні управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі,
затвердженого постановою Правління
Пенсійного фонду України від 27 червня
2002 року № 11-2 (у редакції постанови
правління Пенсійного фонду України від
25 лютого 2008 року № 5-5), Управління
відповідно до покладених на нього
завдань, організовує роботу
підвідомчих управлінь Фонду в районах,
містах і районах у містах щодо
призначення (перерахунку) і виплати
пенсій, щомісячного довічного
грошового утримання суддям у
відставці. Тобто призначення та
перерахунок розміру пенсії належить до
компетенції органів Пенсійного фонду
України, тому суд може лише зобов'язати
відповідача нарахувати та виплатити
пенсію відповідно до вимог
законодавства.

За таких обставин судом першої
інстанції при винесенні оскаржуваної
постанови неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Наведене в силу вимог
ст. 202 КАС України є підставою для
скасування постанови, що оскаржується,
та прийняття нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1,4
ч.1 ст.202, ч. 2 ст.205, 207, 254 КАС України, суд,-

п о
с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
м.Червонограді Львівської області -
задовольнити частково, а постанову
Червоноградського міського суду
Львівської області від 05 квітня 2012 року
у справі №1327/618/2012- скасувати та
прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м.Червонограді Львівської області про
зобов'язання нарахувати підвищення до
пенсії як дитині війни - задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
м.Червонограді Львівської області щодо
не нарахування та невиплати на користь
ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за період з 09
липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22
травня 2008 року по 22 липня 2011 року
включно, із врахуванням ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» та ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м.Червонограді
Львівської області нарахувати та
виплатити на користь ОСОБА_1 підвищення
до пенсії в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком за період з 09 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008
року по 22 липня 2011 року включно, із
врахуванням ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» та ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий:
О.І. Мікула

Судді:
М.П. Кушнерик

А.Р. Курилець