Справа № 819/3060/13-а
Суддя: Хрущ В. Л.
Дата ухвалення: 2013-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 819/3060/13-a

"26" грудня 2013 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Хрущ В. Л.,

за участю:

секретаря судового засідання
Найко Н.І.,

позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника позивача (ОСОБА_1) - ОСОБА_4,

представника відповідача - Осядача
Володимира Борисовича,

представника третьої особи - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за позовом
Мешканців будинку АДРЕСА_1: ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_9, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, - до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Тернопільській області,
третя особа - ОСОБА_29, про визнання
протиправними дій щодо реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт та скасування
реєстрації декларації про початок
виконання будівельних робіт від 20.11.2013
року за №ТП99, -

ВСТАНОВИВ:

Мешканці будинку АДРЕСА_1 (далі -
мешканці будинку АДРЕСА_1, позивачі)
звернулись до Тернопільського
окружного адміністративного суду із
позовом до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Тернопільській області (далі -
Інспекція ДАБК, відповідач), в
обґрунтування якого зазначають, що у
будинку по АДРЕСА_1, у якому проживають
всі позивачі, третьою особою у даній
справі - ОСОБА_29 проводиться
реконструкція нежитлового приміщення
під заклад громадського харчування.
Позивачі посилаються на те, що вказаний
вище будинок - є пам'яткою архітектури
місцевого значення, а тому, на їх думку,
із врахуванням постанови КМ України
№557 від 27.04.2011 року «Про віднесення
об'єктів будівництва до IV і V категорії
складності» вказаний будинок
відноситься до об'єктів IV категорії
складності. При цьому, позивачі
посилаються на те, що оскільки на
об'єкті IV категорії складності
будівельні роботи дозволяється
проводити лише на підставі дозволу на
виконання будівельних робіт, який
отримується на підставі пакету
документів, визначеного статтями 34, 37
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності»,- то
декларація про початок виконання
будівельних робіт - не надає права на
виконання будівельних робіт з
реконструкції нежитлових приміщень у
вказаному будинку під заклад
громадського харчування. Тому,
посилаючись на наявність явних
порушень вимог будівельних норм,
відсутності будь-яких вихідних даних
для проектування та відсутності
підстав для проведення реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт, неналежне
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю, -
звернувшись до суду із даним позовом, -
позивачі просили суд скасувати
реєстрацію декларації про початок
виконання будівельних робіт з
реконструкції нежитлових приміщень
під заклад громадського харчування по
АДРЕСА_1.

Вподальшому, у судовому засіданні, яке
відбулось 26.12.2013 року, позивачами
подано (а судом, з врахуванням думки
представника відповідача, - прийнято)
заяву про уточнення та збільшення
позовних вимог, із додатковими
обґрунтуваннями до позовної заяви. Так,
в додаткове обґрунтування до позовних
вимог, позивачі посилаються на те, що
внаслідок проведення будівельних
робіт з реконструкції нежитлового
приміщення, яке розташоване на першому
поверсі житлового будинку по АДРЕСА_1, -
почалось руйнування вказаного будинку,
зокрема, в квартирі НОМЕР_1 має місце
прогинання підлоги, утворились тріщини
на стіні, у квартирі НОМЕР_2 - тріщини на
стіні та стелі, з'явились тріщини в
загальному коридорі між квартирами
НОМЕР_1 та НОМЕР_2, підтвердженням чого,
за посиланням позивачів, - є акт від
11.12.2013 року. Також позивачі зазначають,
що відповідних з листів, отриманих ними
від відповідача та Тернопільської
міської ради, незрозуміло, хто здійснює
будівельні роботи з реконструкції
вищезазначеного нежитлового
приміщення: його власник ФОП - ОСОБА_30
чи третя особа у даній справі - ОСОБА_29
(яка теж є ФОП). При цьому, позивачі
посилаються також на те, що оскільки
внаслідок будівельних робіт по
реконструкції нежитлового приміщення
розпочалась руйнація всього будинку,
то, відповідно, є підстави вважати, що
проектна документація з реконструкції
даного об'єкту, на підставі якої видана
оскаржувана ними декларація про
початок виконання будівельних робіт, -
не відповідає будівельним нормам,
стандартам та правилам. Окрім того,
позивачі вважають, що в даному випадку
підлягає застосуванню положення
статті 39-1 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», і сама оскаржувана ними
декларація могла бути скасована
відповідачем.

Враховуючи наведене у позові та в заяві
про уточнення та збільшення позовних
вимог, посилаючись, зокрема, на
невідповідність проекту реконструкції
об'єкту будівництва (реконструкції)
будівельним нормам, стандартам та
правилам, позивачі просять суд:

- визнати протиправними дії
відповідача щодо реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт з реконструкції
нежитлових приміщень під заклад
громадського харчування по АДРЕСА_1 від
20.11.2013 року за №ТП99;

- скасувати реєстрацію
декларації про початок виконання
будівельних робіт з реконструкції
нежитлових приміщень під заклад
громадського харчування по АДРЕСА_1 від
20.11.2013 року за №ТП99.

В судовому засіданні позивачі позовні
вимоги підтримали в повному обсязі,
надавали пояснення аналогічні
викладеним в позові та заяві про
збільшення позовних вимог, просили
позов задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав, надав суду письмові
заперечення. В судовому засіданні,
підтримуючи викладене у вказаних
запереченнях, посилався на те, що
Інспекцією, враховуючи надані їй
повноваження, при перевірці повноти
даних, зазначених у декларації про
початок будівельних робіт, поданої ФОП
ОСОБА_29, - не було встановлено будь-яких
порушень у її оформленні (неповноти
даних, фактів подання чи оформлення
декларації з порушенням встановлених
вимог законодавства), які б свідчили
про наявність підстав для її
повернення. Крім цього, представник
відповідача звернув увагу суду на те,
що спірний об'єкт будівництва, хоч і є
пам'яткою архітектури місцевого
значення, - проте, до Державного реєстру
нерухомих пам'яток України, - не
занесений, а відтак, не є об'єктом
культурної спадщини національного та
культурного значення, який підпадає
під визначення у Додатку «М» Державних
будівельних норм А.2.2.-3-2012, та не
відноситься до об'єктів будівництва IV
категорії складності згідно з
постановою КМ України №557 від 27.04.2011
року «Про віднесення об'єктів
будівництва до IV і V категорії
складності». При цьому, представник
відповідача наголошував, що розрахунок
категорії складності вказаного об'єкту
у відповідності до вимог чинного
законодавства, попередньо був
здійснений уповноваженою на те особою -
головним архітектором проекту
Павловичем В.С. (з визначенням
категорії складності об'єкту - ІІ), при
цьому, головним експертом проекту,
відповідальним експертом ТОВ
«УКРБКДЕКЕСПЕРТИЗА» додатково також
було проведено необов'язкову у даному
випадку експертизу проекту
будівництва, зі складенням експертного
звіту, в якому встановлено, що проектна
документація розроблена з дотриманням
вимог до міцності, надійності та
довговічності об'єкта будівництва.
Тому, в даному випадку визначення
категорії складності об'єкта
будівництва - не входило до компетенції
відповідача, так як законодавством не
встановлено обов'язку Інспекції ДАБК в
такому випадку здійснювати перевірку
даних, зазначених у декларації про
початок виконання будівельних робіт,
оскільки Інспекції ДАБК при вирішенні
питання про можливість реєстрації
декларації про початок будівельних
робіт уповноважені перевіряти лише
повноту заповнення даних, зазначених у
деклараціях.

Вподальшому, за посиланням
представника, висновок про віднесення
вказаного об'єкту до ІІ категорії
складності - підтверджений і
незалежною проектною організацією.
Таким чином, представник відповідача
вважає, що при реєстрації декларації
про початок будівельних робіт
відповідач діяв в межах чинного
законодавства. Окрім того, заперечуючи
позовні вимоги, викладені позивачами у
заяві про збільшення позовних вимог, -
представник відповідача в судовому
засіданні посилався на те, що
позивачами не вказано, які ж саме дії
відповідача при реєстрації декларації
про початок виконання будівельних
робіт з реконструкції нежитлових
приміщень під заклад громадського
харчування по АДРЕСА_1 від 20.11.2013 року за
№ТП99 - були протиправними та яким
чином відповідач порушив їх права при
реєстрації такої декларації. На
підставі наведеного, представник
відповідача просив суд відмовити
позивачам у задоволенні позову.

Представник третьої особи в судовому
засіданні, притримувався тієї ж
позиції, що і відповідач, вважає, що
відповідач здійснив реєстрацію
декларації на законних підставах,
просив відмовити позивачам у
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб які брали
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти позову, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до висновку про відсутність підстав
для задоволення позову мешканців
будинку АДРЕСА_1, - з огляду на наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються Законом України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI
(надалі - Закон №3038), Законом України
«Про архітектурну діяльність» від 20
травня 1999 року №687-XIV (надалі - Закон
№687), Порядком виконання будівельних
робіт, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України від 13
квітня 2011 року №466 (надалі - Порядок
№466), в редакціях, що діяли на момент
реєстрації спірної декларації та
іншими нормативно-правовими актами.

Так, Закон України №3038 - встановлює
правові та організаційні основи
містобудівної діяльності і
спрямований на забезпечення сталого
розвитку територій з урахуванням
державних, громадських та приватних
інтересів.

Так, судом встановлено, що позивачі у
даній справі - є мешканцями
п'ятиповерхового житлового будинку
АДРЕСА_1.

На першому поверсі вказаного будинку
знаходяться нежитлові приміщення, які
перебувають у власності ФОП ОСОБА_30
Вказані приміщення - є об'єктом
реконструкції під заклад громадського
харчування, яка здійснюється третьою
особою у даній справі - ОСОБА_29, яка є
фізичною особою-підприємцем.

19.11.2013 року ФОП ОСОБА_29, подано до
Інспекції ДАБК в Тернопільській
області декларацію про початок
виконання будівельних робіт з
реконструкції під приміщення
громадського харчування нежитлових
приміщень, які знаходяться на першому
поверсі вищевказаного будинку. У
вказаній декларації зазначені
наступні дані: вид будівництва -
реконструкція, код об'єкта згідно з
Державним класифікатором будівель та
споруд - 1230.4, категорія складності - ІІ.

20.11.2013 року вказана декларація
зареєстрована Інспекцією ДАБК в
Тернопільській області за № ТП 99.

Вподальшому, вважаючи таку реєстрацію
декларації про початок виконання
будівельних робіт незаконною, -
позивачі і звернулись до суду із даним
позовом, мотивуючи свої позовні вимоги
наведеним вище.

Розглядаючи дану справу в межах
заявлених позовних вимог та оцінюючи
посилання позивачів на те, що
зареєстрована відвідачем декларація
про початок виконання будівельних
робіт, подана третьою особою у даній
справі, - містить недостовірні
відомості, а також посилання на те, що,
на їх думку будинок по вул. Б.
Хмельницького, 17 відноситься до
об'єктів не ІІ, а до IV категорії
складності, а тому замість подання
декларації про початок виконання
будівельних робіт третя особа повинна
була отримати дозвіл на виконання
будівельних робіт, а відтак реєстрація
декларації підлягає скасуванню, - суд
зазначає наступне.

Частиною першою статті 9 Закону
України «Про архітектурну діяльність»
(№687) передбачено, що будівництво (нове
будівництво, реконструкція,
реставрація, капітальний ремонт)
об'єкта архітектури здійснюється
відповідно до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності» (№3038).

Як вже було зазначено вище, позивачі
посилаються, зокрема, на те, що саме
проведення будівельних робіт з
реконструкції нежитлового приміщення,
яке розташоване на першому поверсі
житлового будинку по АДРЕСА_1, призвело
до руйнування вказаного будинку,
зокрема, до появи у деяких квартирах
тріщин на стінах та стелі, прогинання
підлоги, тріщини в загальному коридорі
між квартирами.

З даного приводу суд вважає за
необхідне звернути увагу на наступне.

Так, предметом спору у даній справі - є
дії Інспекції ДАБК щодо реєстрації
самої декларації про початок виконання
будівельних робіт, які були здійснені
ще 20.11.2013 року.

В той же час, наслідки вирішення
питання про те, чи саме ті будівельні
роботи, які проводились ФОП ОСОБА_29 (яка
не є та не може бути відповідачем у
даній справі, яка розглядається в
порядку адміністративного
судочинства), - призвели до руйнування
будинку, в якому проживають позивачі, -
не можуть покладатись в основу для
надання оцінки предмету спору у даній
справі, оскільки такі роботи -
проводились вже після реєстрації
відповідачем оскаржуваної позивачами
декларації, тому, відповідно, - не мають
до дій відповідача при реєстрації
декларації ніякого відношення.

Суд зазначає, що акти обстежень
будинку, складені ПП «Східний масив»
11.12.2013 року та 24.12.2013 року, - не можуть
бути прийняті судом до уваги при
розгляді даної справи та не можуть
свідчити про наявність підстав для
визнання неправомірною реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт, оскільки дані акти
складені після реєстрації декларації,
та за наведених в них обставин - не
підтверджують наявності явних
порушень вимог будівельних норм ані з
боку відповідача у даній справі, який
здійснив реєстрацію декларації ще
20.11.2013 року, ані з боку третьої особи,
яка здійснює будівельні роботи на
першому поверсі вказаного будинку.

Більше того, з вказаних актів - не
вбачається, що при їх складенні були
присутні уповноважені представники
відповідача чи третьої особи, які,
згідно з вимогами закону, мають право
не лише бути присутніми при складанні
таких документів, але і вправі надавати
відповідні пояснення, які мають бути
зафіксовані у таких актах.

В той же час, і жодних доказів, які б
могли бути прийняті до уваги судом при
вирішенні даної справи як такі, що
свідчать про взаємозв'язок між діями
відповідача, який зареєстрував
декларацію про початок виконання
будівельних робіт, виходячи із
достатності даних, які зазначені у
декларації на підставі отриманої
третьою особою проектної документації,
та між появою тріщин у будинку
внаслідок проведення будівельних
робіт після реєстрації такої
декларації, - позивачі суду не надали.

Таким чином, у ході розгляду справи
позивачами належними та допустимими
доказами не підтверджено того, що
реєстрація відповідачем оскаржуваної
декларації про початок виконання
будівельних робіт призвела до появи
тріщин в будинку внаслідок проведення
після реєстрації даної декларації
будівельних робіт третьою особою.

Окрім того, оцінюючи посилання
позивачів на те, що будинок по вул. Б.
Хмельницького, 17 відноситься до
об'єктів не ІІ, а до IV категорії
складності, а тому замість подання
декларації про початок виконання
будівельних робіт третя особа повинна
була отримати дозвіл на виконання
будівельних робіт, - суд виходить за
наступного.

У відповідності до положень частини 1
статті 32 Закону України №3038 (із
змінами, внесеними

згідно із Законом України від 20.11.2012 р.
N 5496-VI) - усі об'єкти будівництва
поділяються на I, II, III, IV і V категорії
складності.

При цьому, у відповідності до частини 2
вказаної статті, - категорія складності
об'єкта будівництва визначається
відповідно до державних будівельних
норм та стандартів на підставі класу
наслідків (відповідальності) такого
об'єкта будівництва.

Згідно з частиною 3 статті 32 Закону №3038
- віднесення об'єкта будівництва до
тієї чи іншої категорії складності
здійснюється проектною організацією і
замовником будівництва.

У відповідності до частини 4 даної
статті - порядок віднесення об'єктів до
IV і V категорій складності
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Відповідною Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.04.2011року №557
затверджено Порядок віднесення
об'єктів будівництва до IV-V категорії
складності, який визначає механізм
віднесення об'єктів будівництва
різного функціонального призначення
до IV і V категорій складності (далі по
тексту - Порядок №557).

Положення, аналогічне закріпленому в
частині 3 статті 32 Закону №3038, -
наведено і в пункті 2 Порядку №557,
відповідно до якого, віднесення об'єкта
будівництва до відповідної категорії
складності здійснюється
проектувальником і замовником.

Пунктом 3 Порядку №557 передбачено, що
категорія складності об'єкта
будівництва визначається відповідно
до будівельних норм та державних
стандартів на підставі класу наслідків
(відповідальності) такого об'єкта
будівництва.

Згідно з пунктом 5 вказаного Порядку
№557 - до IV категорії складності
відносяться об'єкти будівництва, які,
зокрема, можуть призвести до втрати
об'єктів культурної спадщини місцевого
значення.

Листом Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 4 квітня 2011 року №24-10/2759/0/6-11
роз'яснено законодавство в частині
визначення категорії складності
об'єкта, яким зазначено, що статтею 32
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності»
визначається, що віднесення об'єкта
будівництва до тієї чи іншої категорії
складності здійснюється проектною
організацією і замовником будівництва.
Для усіх об'єктів, що проектуються,
будуються чи приймаються в
експлуатацію, визначена у проектній
документації категорія складності
може бути уточнена проектною
організацією разом із замовником
будівництва.

Рішенням Науково-технічної ради
Міністерства регіонального розвитку
та будівництва України №59 від 16.06.2011р.
схвалено Настанову щодо застосування
будівельних норм у частині віднесення
об'єктів будівництва до категорій
складності для подальшого
проектування і експертизи. Зазначеною
Настановою передбачено, що при
проектуванні об'єктів будівництва в
охоронній зоні об'єктів культурної
спадщини доцільно враховувати, що до
об'єктів культурної спадщини
національного або місцевого значення
відносяться об'єкти будівництва, які
занесені до відповідного Державного
реєстру нерухомих пам'яток України.

03.03.2012 року наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України за №98 затверджено ДБН Б.2.2-3-2012
"Склад та зміст проектної документації
на будівництво", що набрали чинності з
01.07.2012 року.

Як вбачається з Додатку М до ДБН
Б.2.2-3-2012, до об'єктів культурної
спадщини національного або місцевого
значення відносяться будівлі або
споруди, які занесені до відповідного
Державного реєстру нерухомих пам'яток
України.

Варто також зазначити, що об'єкт
культурної спадщини, відповідно до
статті 1 Закону України «Про охорону
культурної спадщини» від 08.06.2000 року №
1805-III (далі Закон № 1805-III) - це визначне
місце, споруда (витвір), комплекс
(ансамбль), їхні частини, пов'язані з
ними рухомі предмети, а також території
чи водні об'єкти (об'єкти підводної
культурної та археологічної спадщини),
інші природні, природно-антропогенні
або створені людиною об'єкти незалежно
від стану збереженості, що донесли до
нашого часу цінність з археологічного,
естетичного, етнологічного,
історичного, архітектурного,
мистецького, наукового чи художнього
погляду і зберегли свою автентичність.

Пам'ятка культурної спадщини (далі -
пам'ятка) - об'єкт культурної спадщини,
який занесено до Державного реєстру
нерухомих пам'яток України.

Частиною першою статті 13 Закону № 1805-III
передбачено, що об'єкти культурної
спадщини незалежно від форм власності
відповідно до їхньої археологічної,
естетичної, етнологічної, історичної,
мистецької, наукової чи художньої
цінності підлягають реєстрації шляхом
занесення до Державного реєстру
нерухомих пам'яток України (далі -
Реєстр) за категоріями національного
та місцевого значення пам'ятки.

Порядок визначення категорій пам'яток
встановлюється Кабінетом Міністрів
України

Із занесенням до Реєстру на об'єкт
культурної спадщини, на всі його
складові елементи, що становлять
предмет його охорони, поширюється
правовий статус пам'ятки.

Таким чином, при визначенні категорії
складності об'єкта будівництва та
віднесення їх до IV категорії беруться
до уваги ті об'єкти культурної спадщини
національного або місцевого значення,
які занесені до відповідного
Державного реєстру нерухомих пам'яток
України.

Як встановлено судом з матеріалів
справи, та не заперечувалось сторонами,
- житловий будинок АДРЕСА_1, згідно
рішення Тернопільського облвиконкому
від 06.10.194 року №44 - числиться як
пам'ятка архітектури місцевого
значення (охоронний №1991М).

Разом з тим, до Державного реєстру
нерухомих пам'яток України вказаний
будинок - не внесений. Згадана пам'ятка
архітектури перебуває у задовільному
технічному стані, але потребує
проведення комплексних
ремонтно-реставраційних робіт.

Вищенаведене підтверджується наявними
у матеріалах справи копіями довідок
Департаменту культури, релігій та
національностей Тернопільської ОДА
№01-905/02 від 03.12.2013 року (виданій одній із
позивачів у даній справі - ОСОБА_3) та
№01-926/02 від 11.12.2013 року (виданій
відповідачу - Інспекції ДАБК у
Тернопільській області).

При цьому, суд звертає увагу на те, що
дані Державного реєстру нерухомих
пам'яток України розміщені в мережі
Інтернет на офіційному веб-сайті
Міністерства культури України, і серед
вказаних даних будь-які відомості про
будинок АДРЕСА_1 - відсутні.

Будь-яких доказів того, що питання про
включення вказаного будинку як об'єкта
культурної спадщини до Державного
реєстру нерухомих пам'яток України (на
підставі відповідних облікових
документів, на підставі яких він може
бути внесений до Державного реєстру
нерухомих пам'яток України) -
вирішувалось уповноваженими на те
державними органами, - у ході розгляду
даної справи сторонами не надано, а
судом - не встановлено.

Наявність присвоєного охоронного
номеру даного будинку, як пам'ятці
архітектури місцевого значення, в силу
вимог статті 70 КАС України, не є
самостійним, належним та допустимим
доказом того, що вказаний будинок
відноситься до переліку нерухомих
пам'яток України - об'єктів культурної
спадщини.

Таким чином, оскільки вказаний будинок
у встановленому законом порядку не
внесений до Державного реєстру
нерухомих пам'яток України, - то він не
являється об'єктом культурної
спадщини. Відтак, і об'єкт
реконструкції (визначений у спірній
декларації) - теж не є об'єктом
культурної спадщини.

Враховуючи наведене, посилання
позивачів на те, що будинок, у якому
вони проживають, так само як і
приміщення, реконструкція якого
проводиться третьою особою на підставі
оскаржуваної декларації, - відносяться
до об'єктів IV категорії складності - не
підтвердились в судовому засіданні.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про те, що зазначене у
Декларації будівництво повинно
відноситись до ІІ, а не до IV категорії
складності та, відповідно, вимагає
реєстрації Декларації, а не отримання
Дозволу на початок будівельних робіт.

При цьому, матеріалами справи
підтверджено, а позивачами не
спростовано того, що в даному випадку
визначення категорії складності
об'єкта будівництва проведено у
відповідності з вимогами чинного
законодавства - уповноваженою на те
проектною організацією.

Тому, оцінюючи твердження позивачів
про відсутність будь-яких вихідних
даних для проектування та, відповідно,
відсутності підстав для подання для
реєстрації декларації про початок
виконання будівельних робіт, які також
визначені ними як одна із підстав, яка,
на їх думку, свідчить про необхідність
скасування проведеної відповідачем
реєстрації декларації, - суд зазначає
наступне.

Згідно з частиною 1 статті 31 Закону
України №3038 проектна документація на
будівництво об'єктів розробляється у
порядку, встановленому центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування, з
урахуванням вимог містобудівної
документації та вихідних даних і
дотриманням вимог законодавства,
будівельних норм, державних стандартів
і правил та затверджується замовником.

Відповідно до частини 2 вказаної статті
- експертиза проектів будівництва
проводиться в установленому Кабінетом
Міністрів України порядку експертними
організаціями незалежно від форми
власності, які відповідають критеріям,
визначеним центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
містобудування.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що
проекти будівництва об'єктів I - III
категорій складності - не підлягають
обов'язковій експертизі.

В той же час, відповідно до частини 4
вказаної статті обов'язковій
експертизі підлягають, зокрема,
проекти будівництва об'єктів, які
належать до IV і V категорій складності, -
щодо додержання нормативів з питань
санітарного та епідеміологічного
благополуччя населення, екології,
охорони праці, енергозбереження,
пожежної, техногенної, ядерної та
радіаційної безпеки, міцності,
надійності, довговічності будинків і
споруд, їх експлуатаційної безпеки та
інженерного забезпечення.

Як встановлено в ході розгляду даної
справи, розрахунок категорії
складності об'єкту будівництва
(реконструкції), а саме, нежитлових
приміщень під заклад громадського
харчування по АДРЕСА_1 - у відповідності
до вимог вищенаведеного чинного
законодавства, попередньо був
здійснений уповноваженою на те особою -
головним архітектором проекту
Павловичем В.С. Категорія складності
об'єкта будівництва (реконструкції) при
цьому визначена - як ІІ.

Крім того, додатково також було
проведено необов'язкову у даному
випадку експертизу проекту
будівництва зі складенням позитивного
експертного звіту головним експертом
проекту - відповідальним експертом ТОВ
«УКРБКДЕКЕСПЕРТИЗА», в якому
встановлено, що проектна документація
розроблена з дотриманням вимог до
міцності, надійності та довговічності
об'єкта будівництва.

Частиною 6 статті 31 Закону України №3038
передбачено, що проектна документація
на будівництво об'єктів не потребує
затвердження державними органами,
органами місцевого самоврядування, їх
посадовими особами, юридичними
особами, утвореними такими органами.

Частиною 3 статті 7 Закону України №687
передбачено, що проектна документація
на будівництво об'єктів не підлягає
погодженню з відповідними органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування, органами охорони
культурної спадщини, державної
санітарно-епідеміологічної служби і
природоохоронними органами.

Таким чином, вищезазначені норми
діючого законодавства дають підстави
для висновку, що отримання відповідної
проектної документації - є достатньою
підставою для подальшої подачі
декларації про початок будівельних
робіт, і додаткового погодження такої
проектної документації, складеної
відносно об'єкту будівництва, який не є
пам'яткою культури та не занесений до
Державного реєстру нерухомих пам'яток
України, з державними органами чи
органами місцевого самоврядування,
органами охорони культурної спадщини,
державної санітарно-епідеміологічної
служби і природоохоронними органами -
не потрібно.

Як вже було зазначено вище, така
проектна документація - була отримана
третьою особою у даній справі ФОП
ОСОБА_29, а тому для подачі декларації
про початок будівельних робіт, із
занесенням до неї відповідних
відомостей із проектної документації, -
у неї були достатні підстави.

Разом з тим, суд також зазначає, що
будь-які підстави вважати, що проектна
документація з реконструкції даного
об'єкту, на підставі якої вподальшому
була подана та зареєстрована
декларація про початок виконання
будівельних робіт, - не відповідає
будівельним нормам, стандартам та
правилам, - судом у ході розгляду даної
справи - не встановлені.

Не підтверджено належними та
допустимими доказами наявності таких
підстав і позивачами у ході розгляду
даної справи.

Вирішуючи ж найголовніше питання,
порушене позивачами у даному позові, а
саме, питання правомірності саме дій
відповідача щодо реєстрації спірної
декларації та наявності підстав для
скасування її реєстрації, суд виходить
з наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
34 Закону №3038 - замовник має право
виконувати будівельні роботи, зокрема,
після: реєстрації відповідною
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до I - III
категорій складності.

Частиною 2 статті 34 вказаного Закону
передбачено, що зазначені у частині
першій цієї статті документи, що
надають право на виконання будівельних
робіт, є чинними до завершення
будівництва.

Відповідно до частини 2 статті 36 Закону
№3038 - реєстрацію декларації про
початок виконання будівельних робіт
проводять відповідні інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю на безоплатній основі
протягом п'яти робочих днів з дня
надходження декларації.

Виконувати будівельні роботи,
підключати об'єкт будівництва до
інженерних мереж та споруд без
реєстрації зазначеної декларації
забороняється.

За наявності зареєстрованої
декларації про початок виконання
будівельних робіт отримання
замовником та генеральним підрядником
чи підрядником (у разі якщо будівельні
роботи виконуються без залучення
субпідрядників) інших документів
дозвільного характеру для виконання
будівельних робіт та видалення зелених
насаджень у межах будівельного
майданчика - не вимагається.

Відповідно до частини 3 статті 36 даного
Закону форма декларації про початок
виконання будівельних робіт, порядок
її подання та реєстрації, форма
повідомлення про зміну даних у
зареєстрованій декларації
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів
України від 13 квітня 2011 року №466 «Деякі
питання виконання підготовчих і
будівельних робіт» затверджено
Порядок виконання будівельних робіт
(робіт з нового будівництва,
реконструкції, технічного
переоснащення діючих підприємств,
реставрації, капітального ремонту).

Пунктом 9 Порядку виконання
будівельних робіт №499, встановлено, що
замовник (його уповноважена особа)
заповнює і подає особисто або надсилає
рекомендованим листом з описом
вкладення чи через електронну систему
здійснення декларативних процедур у
будівництві до Інспекції два
примірники декларації за формою згідно
з додатком 2.

Один примірник після проведення
реєстрації повертається замовнику,
другий - залишається в Інспекції, яка її
зареєструвала.

Згідно із законом саме Замовник -
відповідає за повноту та достовірність
даних, зазначених у поданій ним
декларації.

Пунктом 10 вищенаведеного Порядку (із
змінами, внесеними згідно з постановою
Кабінету Міністрів України від 11.07.2012
року №653) встановлено, що інспекція
протягом п'яти робочих днів з дня
надходження декларації перевіряє
повноту даних, зазначених у декларації,
та вносить їх до єдиного реєстру.

Пунктом 11 цього ж Порядку визначено, що
у разі коли декларація подана чи
оформлена з порушенням установлених
вимог, Інспекція повертає її замовнику
з обґрунтуванням причин повернення у
строк, передбачений для її реєстрації.

Частиною 4 статті 36 Закону України №3038
також встановлено, що інспекції ДАБК
відмовляють у реєстрації декларації
про початок виконання будівельних
робіт, якщо декларація подана чи
оформлена з порушенням встановлених
вимог.

Пунктом 7 Порядку віднесення об'єктів
будівництва до IV-V категорії
складності, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 27.04.2011р.
№557, встановлено, що категорія
складності об'єкта будівництва
визначається посадовими особами
Держархбудінспекції та її
територіальних органів - лише у разі
відсутності проектної документації
під час проведення державного
архітектурно-будівельного контролю на
об'єктах самочинного будівництва.

Разом з тим, ані нормами Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», ані нормами вказаних вище
Порядку №446 та Порядку №557, ані
будь-якими іншими нормами
законодавства, - не передбачено права
чи обов'язку Держархбудінспекції та її
територіальних органів під час
вирішення питання про реєстрацію
декларації про початок виконання
будівельних робіт ставити під сумнів
дані, які не були отримані ними у ході
здійснення заходів державного
архітектурно-будівельного контролю на
об'єктах самочинного будівництва, а які
були визначені при складенні проектної
документації.

Таким чином, за змістом вищенаведених
норм вбачається, що, вирішуючи питання
про наявність чи відсутність підстав
для реєстрації декларації про початок
виконання будівельних робіт, Інспекції
ДАБК лише перевіряють заповнення
повноту даних, зазначених у
деклараціях що включає в себе
перевірку правильності заповнення
бланку декларації та достатності даних
для її реєстрації, та реєструють їх, в
той же час, жодних повноважень
здійснювати перевірку даних,
зазначених у декларації про початок
виконання будівельних робіт чи ставити
під сумнів дані, визначені іншими
уповноваженими органами і вподальшому
внесені заявником до відповідної
декларації, а також витребовувати
будь-які інші документи у замовника чи
в будь-якого іншого органу - Інспекції
ДАБК не мають.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Таким чином, зважаючи на те, що при
вирішенні питання про реєстрацію
декларації відповідач у даній справі
(Інспекція ДАБК у Тернопільській
області) виконував управлінські
функції дозвільного характеру, проте,
був обмежений лише правом здійснити
перевірку повноти даних, відображених
у декларації заявником (ФОП ОСОБА_29), а
також, враховуючи, що такі дані
відповідачем перевірені і будь-яких
порушень у її оформленні (неповноти
даних, фактів подання чи оформлення
декларації з порушенням встановлених
вимог законодавства), які б свідчили
про наявність підстав для її
повернення - встановлено не було, - суд
приходить до переконання, що будь-яких
порушень та протиправних дій Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Тернопільській області при
реєстрації поданої третьою особою
декларації про початок виконання
будівельних робіт, на наявність яких
посилаються позивачі, - у ході розгляду
даної справи - не встановлено.

Водночас, суд не може також прийняти до
уваги посилання позивачів на положення
статті 39-1 Закону України №3038 (в
редакції згідно із Законом України від
20.11.2012 року №5496-VI), на яку вони
посилались у судовому засіданні як на
підставу необхідності проведення
відповідачем перевірки та подальшого
самостійного скасування реєстрації
декларації, як такої, що містить
недостовірні відомості, з огляду на
наступне.

Так, частиною 1 статті 39-1 Закону
України №3038 встановлено, що у разі,
якщо замовник самостійно виявив
технічну помилку у надісланому
повідомленні про початок виконання
підготовчих чи будівельних робіт,
зареєстрованій декларації про початок
виконання підготовчих чи будівельних
робіт або про готовність об'єкта до
експлуатації, а також у разі виявлення
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
недостовірних даних, наведених у
надісланому повідомленні чи
зареєстрованій декларації, які не є
підставою вважати об'єкт самочинним
будівництвом відповідно до закону, до
такого повідомлення або декларації
вносяться зміни у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Замовник зобов'язаний протягом трьох
робочих днів надати достовірні дані
щодо інформації, яка потребує змін, для
внесення інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
відповідних відомостей до реєстру, а
також до повідомлення або декларації.

Тобто, вищенаведеною нормою
передбачено лише можливість внесення
змін до вже зареєстрованої декларації -
у разі виявлення самостійно замовником
технічних помилок у зареєстрованій
декларації про початок виконання
підготовчих чи будівельних робіт чи у
разі виявлення інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
недостовірних даних, наведених у
зареєстрованій декларації, які не є
підставою вважати об'єкт самочинним
будівництвом.

Однак, вказана правова норма - не
встановлює права чи обов'язку
Інспекції скасувати вже зареєстровану
декларацію взагалі.

В ході розгляду справи обставин, які б
свідчили про наявність технічних
помилок чи недостовірність даних у
спірній декларації, - судом, виходячи з
меж заявлених позовних вимог, - не
встановлено.

В той же час, частиною другою статті 39-1
Закону України №3038 передбачено, що у
разі виявлення інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
факту подання недостовірних даних,
наведених у надісланому повідомленні
чи зареєстрованій декларації, які є
підставою вважати об'єкт самочинним
будівництвом, зокрема якщо він
збудований або будується на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту або будівельного паспорта,-
реєстрація такого повідомлення або
декларації підлягає скасуванню
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Разом з тим, наведені судом вище
положення законодавства визначають, що
віднесення об'єкта будівництва до
відповідної категорії складності -
здійснюється проектувальником і
замовником, в той час як Інспекції ДАБК
наділені повноваженнями щодо
віднесення об'єктів будівництва до IV і V
категорій складності - тільки у разі,
якщо є підстави вважати об'єкт
самочинним будівництвом (у разі
відсутності проектної документації).

Системний аналіз положень, закріплених
в статті 39-1 Закону України №3038,
свідчить про те, що вказана норма
передбачає чіткі підстави для
скасування реєстрації декларації:

- будівництво об'єкту на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи;

- будівництво об'єкту без належно
затвердженого проекту або
будівельного паспорта.

При цьому, такі підстави повинні давати
можливість зробити висновок про те, що
об'єкт, який будується чи вже
збудований, - є самочинним
будівництвом.

В даному випадку необхідно звернути
увагу і на те, що дії Інспекції ДАБК в
Тернопільській області - не були не
пов'язані з перевіркою та
витребуванням документів, на
відсутність яких посилаються позивачі,
оскільки спірні правовідносини
виникли в сфері реалізації
відповідачем управлінських функцій
дозвільного характеру, які
безпосередньо впливають на реалізацію
прав особи, яка звернулась за
отриманням таких дозвільних
документів, а саме, - третьої особи у
даній справі ФОП ОСОБА_29

Як вже було зазначено, в ході розгляду
даної справи судом встановлено, що
реєстрація спірної декларації -
здійснена за наявності проектної
документації із визначеною в ній
проектувальником і замовником ІІ-ою
категорією складності об'єкта
будівництва.

Тобто, станом на час розгляду даної
справи, за наведених вище обставин,
жодних підстав вважати таке
будівництво самочинним - немає.

Суд погоджується з доводами
представника відповідача щодо
відсутності необхідності вчинення дій
з боку відповідача щодо проведення
перевірки достовірності даних,
наведених у декларації про початок
виконання будівельних робіт, оскільки
жодних правових підстав для проведення
перевірки, передбачених Законом
України "Про регулювання містобудівної
діяльності" та Порядком здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України від 23.05.2011
року №553 - позивачами не наведено, а
судом у межах розгляду даної
адміністративної справи - не
встановлено.

При цьому суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідальність за
повноту та достовірність даних,
зазначених у поданій декларації, -
покладено на замовника, а правильність
визначення відповідних даних у
конкретній проектній документації - на
особу, яка таку проекту документацію
складала.

Разом з тим, жодних доказів ненадання
замовником належним чином
затвердженої проектної документації -
матеріали справи не містять, не надано
суду і інших належних та допустимих
доказів, які б свідчили про
недостовірність даних у проектній
документації на об'єкт будівництва чи
підтверджували факт їх
невідповідності вимогам
законодавства.

Таким чином, суд враховує, що посилання
позивачів на можливе порушення з боку
третьої особи будівельних норм та
правил та можливе неправильне
визначення даних у проектній
документації на об'єкт будівництва - не
є доводами протиправності дій
відповідача при реєстрації спірної
декларації.

Більше того, суд акцентує увагу на тому,
що при розгляді даної категорії справ,
відповідно до покладених на
адміністративні суди завдань, - суд не
вправі вирішувати питання щодо
порушення прав власників квартир у
будинку АДРЕСА_1 при здійсненні
будівельних робіт третьою особою у
даній справі чи неправильному внесенні
даних до проектної документації,
оскільки розгляд названих спорів у
відповідності до статей 1, 15 Цивільного
процесуального кодексу України, -
віднесено до компетенції судів
цивільної юрисдикції.

З огляду на наведене, питання про
захист порушених, на думку позивачів,
їх прав власності на житло, питання про
відшкодування заподіяних збитків чи
інші питання щодо захисту їх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів тощо, - можуть бути
розглянуті у разі звернення позивачів
до суду з відповідним позовом в порядку
цивільного судочинства.

Відповідно до вимог статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України та
законами України.

Пунктом 12 статті 92 Основного Закону
України встановлено, що виключно
законами України визначаються
організація і діяльність органів
виконавчої влади, основи державної
служби, організації державної
статистики та інформатики.

При цьому, Конституція України не
передбачає право центральних органів
виконавчої влади застосовувати
аналогію права або закону при
вирішенні будь-яких питань, що належать
до їх компетенції, а вимагає діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Вищезазначені положення Конституції
України закріплені у статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка передбачає, що суди при
вирішенні справи керуються принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно із частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

При цьому, відповідно до частини 4
статті 70 Кодексу адміністративного
судочинства України - обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

В ході розгляду справи відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень, який
заперечував проти адміністративного
позову, виконано обов'язок щодо
доведення законності реєстрації 20.11.2013
року декларації №ТП99 про початок
виконання ФОП ОСОБА_29 будівельних
робіт з реконструкції нежитлових
приміщень під заклад громадського
харчування по АДРЕСА_1, надано належні
та допустимі докази в обґрунтування
правомірності здійснення такої
реєстрації та спростовано доводи
позивачів, наведені в позові.

Окрім того, заперечуючи позовні вимоги,
викладені позивачами у заяві про
збільшення позовних вимог, -
представник відповідача вірно звернув
увагу суду на те, що позивачами не
визначено, які ж саме дії відповідача
при реєстрації декларації - були
протиправними, та, відповідно, не
доведено при цьому порушення їхніх
прав з боку відповідача.

Таким чином, враховуючи все
вищевикладене, перевіривши матеріали
справи, розглянувши доводи, викладені в
позові, а також заперечення проти
позову з боку відповідача, заслухавши
пояснення представників сторін та
покази свідка, надавши їм належну
правову оцінку, проаналізувавши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, у їх сукупності, суд дійшов
висновку, про відсутність підстав для
скасування реєстрації декларації про
початок виконання будівельних робіт
(р/н ТП99), здійсненої 20.11.2013 року
Інспекцією ДАБК у Тернопільській
області, оскільки відповідач при
виконанні своїх обов'язків діяв у
спосіб та в межах повноважень,
передбачених нормами чинного
законодавства України, і така
реєстрація декларації здійснена ним
правомірно.

При цьому, будь-які права позивачів які
б підлягали судовому захисту шляхом
задоволення даного позову у той спосіб,
який просять позивачі, при здійсненні
реєстрації такої декларації
Інспекцією ДАБК в Тернопільській
області порушені - не були.

З огляду на зазначене, в задоволенні
позовних вимог мешканців будинку
АДРЕСА_1 - необхідно відмовити.

Решта доводів сторін, окрім тих, про які
зазначено вище, вищенаведених
висновків суду - не спростовують та в
основу судового рішення за наслідками
розгляду даної адміністративної
справи - покладені бути не можуть,
оскільки надані на їх підтвердження
документи не містять жодної
інформації, яка б дозволяла віднести їх
до предмету доказування, та визнати
належними та допустимими доказами у
даній справі, враховуючи безпосередній
предмет спору, визначений позивачами, а
відтак, - не повинні прийматися до уваги
судом в контексті вимог щодо
належності та допустимості доказів,
які можуть бути враховані при розгляді
конкретної адміністративної справи,
закріплених статтею 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Враховуючи положення статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судовий збір, сплачений
позивачами при зверненні до суду із
даним позовом, - їм не відшкодовується.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 69-71, 94, 128, 153,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Мешканців будинку АДРЕСА_1 -
відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили за
правилами статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

/В повному обсязі постанова
складена 31 грудня 2013 року/.

Головуючий суддя
Хрущ В. Л.

Копія вірна:

Суддя
Хрущ В. Л.