Справа № 421/4419/13-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2014-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Овчаренко О.Л.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2014 року
справа №421/4419/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Стаханові Луганської області на
постанову Первомайського міського
суду Луганської області від 11
листопада 2013 року в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в м. Стаханові
Луганської області про визнання дій та
бездіяльності неправомірними та
відновлення порушеного права шляхом
покладення певних зобов'язань,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним
позовом, в якому просив визнати
неправомірними дії відповідача,
вчинені у зв'язку з отриманням довідки
ТУ ДСА України в Луганській області № 84
від 01.03.2012 р. про заробітну плату судді
Стахановського міського суду,
працюючого на відповідній посаді з
01.01.2012 р. та бездіяльність відповідача
щодо неприйняття офіційного рішення по
його заявах від 16.08.2013 р. та 12.09.2013 р. по
перерахуванню йому довічного
грошового утримання як судді у
відставці з 01.01.2012 р.; зобов'язати
відповідача обчислити та виплачувати
йому з 01.01.2012 р. звільнене від сплати
податку щомісячне довічне грошове
утримання в розмірі 80 % заробітної
плати судді, працюючого на відповідній
посаді, згідно з довідкою ТУ ДСА
України в Луганській області № 84 від
01.03.2012 р., з подальшим перерахуванням
суми утримання у майбутніх періодах
при підвищенні грошового забезпечення
судді, працюючого на відповідній
посаді, без яких-то обмежень.

Постановою Первомайського міського
суду Луганської області від 11
листопада 2013 року позов задоволено
частково, а саме: визнано неправомірною
бездіяльність управління Пенсійного
фонду України в м. Стаханові Луганської
області щодо обчислення та виплати
ОСОБА_2 з 03.06.2013 р. щомісячного довічного
грошового утримання як судді у
відставці, зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в м. Стаханові
Луганської області здійснити ОСОБА_2 з
03.06.2013 р. перерахунок та виплату
щомісячного довічного грошового
утримання в розмірі 80 % заробітної
плати працюючого судді на відповідній
посаді без обмеження розміру
щомісячного довічного грошового
утримання, в задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних повністю. Апелянт
наголошує на правомірності своїх дій і
зазначає, що Закон України «Про
судоустрій та статус суддів» не
містить положень про перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці у разі зміни грошового
утримання діючих суддів судів
загальної юрисдикції. Таким чином,
позивач не має права на перерахунок
довічного грошового утримання до
внесення відповідних змін до
вищезазначеного Закону.

Належним чином повідомлені про дату,
час і місце апеляційного розгляду
сторони до суду не прибули, при цьому,
апелянт просив справу розглянути у
відсутність його представника, тому
відповідно до ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи здійснено у письмовому
провадженні за наявними матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду
дійшла до наступного.

Так, судом установлено і
підтверджується матеріалами справи, що
позивач ОСОБА_2 є суддею у відставці і
отримує довічне грошове утримання
судді у відставці з 26.02.2005 року в
розмірі 90% заробітної плати.

16.08. та 12.09.2013 року він звертався до
відповідача із заявою про перерахунок
довічного грошового утримання у
зв»язку з підвищенням на початку 2012
року заробітної плати працюючих
суддів, проте йому в цьому було
відмовлено з посиланням на те, що
згідно з п. 4 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів»
перерахунок раніше призначеного
довічного грошового утримання у разі
зміни розміру грошового утримання
діючих суддів передбачений лише для
суддів Конституційного Суду України і
підстав для перерахунку призначеного
довічного грошового утримання
позивачка не має.

Ця відмова УПФУ є предметом даного
позову.

Колегія суддів погоджує висновок суду
першої інстанції щодо обґрунтованості
позовних вимог з огляду на наступне.

Так, однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
статті 126 Конституції України, є
надання їм за рахунок держави
матеріального і соціального захисту
(заробітна плата, пенсія, щомісячне
довічне грошове утримання, тощо),
надання їм у майбутньому статусу судді
у відставці, право якого на пенсійне та
щомісячне довічне грошове утримання є
гарантією незалежності працюючих
суддів.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів
врегульовані Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" від 7 липня
2010 року.

Статтею 129 цього Закону визначено вид,
склад, розмір суддівської винагороди,
яка складається з грошового утримання,
яке включає в себе посадовий оклад та
доплати за: вислугу років; перебування
на адміністративній посаді в суді;
науковий ступінь; роботу, яка
передбачає доступ до державної
таємниці. Призначення щомісячного
грошового утримання, його розмір
врегульоване частиною 3статті 138 Закону
"Про судоустрій і статус суддів". З часу
набуття чинності Закону частиною 3 цієї
статті було встановлено, що щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Зазначена редакція частини 3 статті 138
Закону проіснувала до 1 жовтня 2011 року,
та після набуття чинності на підставі
змін, внесених згідно із Законом від
08.07.2011 року № 3668-УІ, була викладена у
новій редакції, де безпосередньо
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до, 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді.

Стаття 129 Закону щодо розміру
суддівської винагороди, вводилась в
дію з 1 січня 2011 року. Однак, відповідно
до абзацу шостого пункту 1 розділу XII із
змінами, внесеними згідно із Законом
України від 23.12.2010 p. N 2856-VI, стаття 129
Закону, щодо суддівської винагороди
введена в дію з 1 січня 2012 року.

Суддівська винагорода, нарахована
судді відповідно до Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" з 1
січня 2012 року за повний відпрацьований
місяць, не може бути меншою, ніж його
середній дохід за попередні 12 місяців.
Тобто, право на перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання у розмірі та порядку
визначеному ч. З ст. 138 Закону можливе з 1
січня 2012 року.

Відповідно до частини 3 ст.129 Закону
України "Про судоустрій і статус
судців", посадовий оклад судді
місцевого суду встановлюється у
розмірі 15 мінімальних заробітних плат,
визначених законом, що запроваджується
поетапно: з 1 січня 2011 року -6
мінімальних заробітних плат; з 1 січня
2012 року - 8 мінімальних заробітних плат;
з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних
заробітних плат; зі січня 2014 року - 12
мінімальних заробітних плат; з 1 січня
2015 року - 15 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2013 рік"
мінімальна заробітна плата на 1 січня
2013 року становить 1147грн.

Частина II Перехідних положень Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів" (розділ XIII) визначає те, що
судді, призначені чи обрані на посаду
до набрання чинності цим Законом
зберігають визначення стажу роботи на
посаді судді відповідно до
законодавства, що діяв раніше.

Розглядаючи норми Закону України "Про
судоустрій та статус суддів" у
контексті тривалості правовідносин
позивача та збереження його статусу
судді у відставці, суд виходить з
поняття дії закону у часі.

Нормативні правові акти втрачають
силу, якщо у дію вводяться нові
нормативні акти, які встановлюють інше
регулювання аналогічних питань. У
цьому випадку відбувається фактична
втрата нормативним актом юридичної
сили. При цьому не має зворотної сили
Закон, який відміняє чи звужує права,
обмежує їх використання. Такий
загальноприйнятий принцип випливає з
положень ст. 22,58 Конституції України.

З урахуванням вищезазначеного, суд
першої інстанції обґрунтовано вважав,
що правовий статус позивача після
набрання чинності Закону України "Про
судоустрій та статус суддів" від 7 липня
2010 року регулюється саме ним.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» до
внесення змін Законом України «Про
заходи законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» № 3668-VI
від 08 липня 2011 року щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання. Пенсія або щомісячне
довічне грошове утримання судді
виплачується незалежно від заробітку
/прибутку/, одержуваного суддею після
виходу у відставку. Довічне грошове
утримання суддям загальної юрисдикції
виплачується органами Пенсійного
фонду України за рахунок коштів
державного бюджету, за винятком суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України та вищих
спеціалізованих судів, яким грошове
утримання виплачується цими судами.

У ст. 2 Закону України «Про заходи
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» № 3668-VI
від 08 липня 2011 року закріплено, що
максимальний розмір пенсії /крім
пенсійних виплат, що здійснюються з
Накопичувального пенсійного фонду/ або
щомісячного довічного грошового
утримання /з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткової пенсії, цільової
грошової допомоги, пенсії за особливі
заслуги перед Україною, індексації та
інших доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною/, призначених
/перерахованих/, зокрема, відповідно до
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність.

Проте, Рішенням Конституційного Суду
України № 3-рп від 03 червня 2013 року
визнано такими, що не відповідають
Конституції України: частину третю,
перше, друге, третє речення частини
п'ятої статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07 липня
2010 року в редакції Закону України «Про
заходи законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 08
липня 2011 року; статтю 2 Закону України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 08 липня 2011 року в частині
поширення її дії на Закон України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07 липня
2010 року, абзац другий пункту 2 розділу
ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 08
липня 2011 року, зі змісту якого
вбачається, що виплата суддям пенсії
/щомісячного довічного грошового
утримання/ здійснюється без
індексації, без застосування положень
частин другої, третьої статті 42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від 09
липня 2003 року та без проведення інших
перерахунків, передбачених
законодавством.

Крім того, вказаним рішенням зазначено
порядок його виконання, а саме:
підлягають застосуванню частини перша,
друга статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» у редакції
Закону України «Про заходи
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 08
липня 2011 року, що не суперечать
Конституції України; частина 3 статті 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» у редакції Закону
України «Про заходи законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 08 липня 2011 року, яка
суперечить Конституції України, не
підлягає застосуванню як така, що
втратила чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» в редакції до змін,
внесених Законом України «Про заходи
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 08
липня 2011 року, а саме: «Щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання»; перше, друге, третє речення
частини 5 ст. 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» у редакції
Закону України «Про заходи
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 08
липня 2011 року, що суперечать
Конституції України, не підлягають
застосуванню як такі, що втратили
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Проте підлягають застосуванню
перше речення частини 5 ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» в редакції до змін, внесених
Законом України «Про заходи
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 08
липня 2011 року, а саме: «Пенсія або
щомісячне довічне грошове утримання
судді виплачується незалежно від
заробітку /прибутку/, одержуваного
суддею після виходу у відставку» та
четверте речення ч. 5 ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» зі змінами, внесеними Законом
України «Про заходи законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» від 08 липня 2011 року, а саме:
«Довічне грошове утримання суддям
виплачується органами Пенсійного
фонду України за рахунок коштів
Державного бюджету України»; дія ст. 2
Закону України «Про заходи
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 08
липня 2011 року не поширюється на Закон
України «Про судоустрій і статус
суддів»; дія абзацу другого пункту 2
розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону України «Про заходи
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 08
липня 2011 року не поширюється на
правовідносини щодо виплати суддям
пенсії /щомісячного довічного
грошового утримання/.

Рішення Конституційного Суду України
має преюдиційне значення.

Колегія суддів погоджує висновок суду
першої інстанції, що доводи Управління
Пенсійного фонду України про те, що
перерахунок довічного грошового
утримання проводиться лише щодо суддів
Конституційного Суду України є
неприйнятними, оскільки відповідно до
ст. 138 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 - 90 % грошового утримання
судді, який працює на відповідній
посаді, а статтею 129 цього Закону
визначено, що суддівська винагорода
складається з посадового окладу та
доплат за: вислугу років; перебування
на адміністративній посаді в суді;
науковий ступінь; роботу, яка
передбачає доступ до державної
таємниці.

Крім того, Законом України «Про
судоустрій і статус суддів»
встановлена гарантія матеріального
забезпечення судді у відставці, яка не
може бути знівельована у зв'язку з тим,
що органи влади України не встановили
порядку, за яким зазначена гарантія
повинна бути дотримана.

Вказані норми не передбачають
процентного співвідношення щорічного
довічного грошового утримання від
власного заробітку (на відміну від
пенсії у загальноприйнятому понятті), а
передбачають саме виплату грошового
утримання судді в розмірі, що
визначається в процентному
співвідносні від грошового утримання
судді, який працює на відповідній
посаді.

Дія положень частини 3 статті 138 Закону
України "Про судоустрій та статус
суддів" від 7 липня 2010 року повинна бути
застосована до спірних правовідносин,
та позивач має право на отримання
щомісячного довічного грошового
утримання у процентному відношенні до
грошового утримання судді, що працює на
відповідній посаді в теперішній час.

Наведене закріплене у рішеннях
Конституційного суду України, що
стосуються правових понять інституту
судді у відставці, поняття щомісячного
довічного грошового утримання,
принципів незалежності суддів, що
вказане конституційним судом, зокрема,
про неможливість відміни та звуження
змісту та об'єму статусу суддів; про
неможливість звуження досягнутого
рівня незалежності суддів; про
неможливість диспропорції у
матеріальному забезпеченні судів та
суддів різних рівнів; про неможливість
суттєвої диспропорції у грошовому
забезпеченні працюючих суддів та
суддів у відставці; про неможливість
відміни принципу, як перегляд
щомісячного довічного грошового
утримання у разі зміни заробітної
плати працюючим суддям, виходячи з її
нового розміру.

Недотримання цих понять суттєво звужує
гарантії нарахування щомісячного
довічного грошового утримання
позивачеві, зміст, об'єм статусу судді,
рівень його соціального захисту,
відповідно звужує гарантії
незалежності судді, оскільки виходячи
у відставку, суддя мав право на
перегляд розміру виплат щомісячного
довічного грошового утримання при
зміні заробітку діючого судді,
тлумачення нового закону, що він нібито
не передбачає перегляду щомісячного
довічного грошового утримання,
протирічить змісту закону та
Конституції.

Досліджуючи правове поняття "щомісячне
довічне грошове утримання судді",
Конституційний суд України у
мотивувальній частині рішення від 14
грудня 2011 року № 18-рг./20115 вказав, що це
утримання є самостійною гарантією
незалежності судді та складовою його
правового статусу, а правова природа
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці та
щомісячне грошове утримання діючого
судді однакова, а самі ці поняття
однорідні та взаємопов'язані,
ідентичні, відрізняються лише за
способом фінансування: судді у
відставці сплачує Пенсійний фонд
України за рахунок Державного бюджету,
діючому судді виключно з Державного
бюджету України. У цьому ж рішенні
Конституційний суд України також
вказує про неможливість звуження
змісту та об'єму гарантій незалежності
суддів, а відповідно, матеріального та
соціального забезпечення.

Конституційний Суд України
неодноразово висловлював аналогічні
правові позиції у відношенні гарантій
незалежності суддів, їх матеріального
та соціального забезпечення у
рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року №
6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (
справа про пільги, компенсації та
гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004
( справа про припинення дій чи
обмеження пільг, компенсацій та
гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005
( справа про пенсії та щомісячне
довічне грошове утримання), від 18
червня 2007 року № 4-рп/2007 ( справа про
гарантії незалежності судців); рішення
№ 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Зміни у Конституцію України, норми
якої є нормами прямої дії, у цієї частці
(ст.22, ст.126), у Закон України "Про бюджет
на 2013 рік", рішення Конституційного
Суду України від 25 січня 2012 року №
3-рп/2012 (справа № 1-11/2012 року "про
соціальні виплати"), Постанови КМУ по
вказаному приводу у відношенні суддів,
не вносилися. Щорічне довічне грошове
утримання на відміну від пенсії та
інших соціальних виплат для інших
громадян має особливий статус: є
невідємною частиною гарантії
незалежності суддів. Тільки судді
мають право як на пенсію при досягненні
визначеного віку, так і на щомісячне
довічне грошове утримання коли йдеться
про відставку при наявності
суддівського стажу. При цьому
щомісячне довічне грошове утримання
нараховується відповідно від
грошового утримання судді, працюючого
на відповідній посаді.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що позивач має право на перерахунок
щомісячного грошового довічного
утримання.

Згідно постанови правління Пенсійного
фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1,
яка зареєстрована у Мінюсті України 12
березня 2008 року за № 200U4891 хоча і не
передбачений порядок перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді, але цією постановою і
не заборонено нарахування і здійснення
перерахунку щомісячного грошового
утримання судді. Виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
відомчими та урядовими нормативними
актами при вирішенні даного спору
підлягає застосуванню ст.138 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", якою передбачено, що довічне
грошове утримання судді у відставці
виплачується в розмірі встановлених
йому відсотків із заробітної плати
працюючого на відповідній посаді
судді, а не Порядком подання документів
для призначення і виплати щомісячного
довічного грошового утримання суддям у
відставці органами Пенсійного Фонду
України, в якому навіть відсутній
порядок перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання судді
відповідно до діючого законодавства.

Таким чином, колегія суддів погоджує
висновок суду першої інстанції, що
відповідач, відмовивши позивачу в
проведені перерахунку щомісячного
довічного грошового утримання, проявив
бездіяльність щодо законодавчо
визначеного обов'язку вчинити дії,
пов'язані з нарахуванням щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці, тому наявні підстави для
визнання такої відмови неправомірною.

Судом першої інстанції зобов»язано
відповідача здійснити перерахунок
грошового утримання судді у відставці
з розрахунку 80% заробітної плати, тобто
відповідно до ч.2 ст.11 КАС України.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи і судове рішення ухвалено у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для
скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,211,212,254
Кодексу адміністративного
судочинстваУкраїни, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Стаханові
Луганської області на постанову
Первомайського міського суду
Луганської області від 11 листопада 2013
року в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в м. Стаханові
Луганської області про визнання дій та
бездіяльності неправомірними та
відновлення порушеного права шляхом
покладення певних зобов'язань -
залишити без задоволення, а постанову
суду - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду у письмовому
провадженні набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Колегія суддів:
Л.В.Губська

Т.Г. Арабей

І.В. Геращенко