Справа № 2270/15365/11
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2013-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" грудня 2013 р. м. Київ
К/9991/31054/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М., розглянувши у
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області

на постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від
24.01.2012

та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 10.04.2012

у справі № 2270/15365/11

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Кам'янець-Подільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Хмельницької області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
(надалі - позивач, ФОП ОСОБА_4)
звернулася до Хмельницького окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області (надалі -
відповідач, Кам'янець-Подільська ОДПІ
Хмельницької області), у якому просила
суд скасувати податкові
повідомлення-рішення.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 24.01.2012,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 10.04.2012, адміністративний позов ФОП
ОСОБА_4 задоволено: податкові
повідомлення-рішення від 16.05.2011 №
, № та від 18.05.2011 №
визнані протиправними та скасовані.

У касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати їх рішення та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити в повному обсязі.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача до суду
не надав.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, представниками податкового
органу проведено документальну
планову виїзну перевірку з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_4 за
період з 01.07.2009 по 31.12.2010, за
результатами якої 02.04.2009 складено акт №
3247/23-4/НОМЕР_1 (надалі акт).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем приписів ст.ст. 13, 14 Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №
13-92 «Про прибутковий податок з
громадян» (надалі - Декрет), який діяв на
час виникнення спірних правовідносин,
ст. 5 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (надалі - Закон України
«Про оподаткування прибутку
підприємств»), який діяв на час
виникнення спірних правовідносин, та
порушення пп. 3.1.1 п. 3.1 ст. 3, пп. 7.3.1 п. 7.3,
пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України від
03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (надалі - Закон України «Про
податок на додану вартість»), який діяв
на час виникнення спірних
правовідносин.

На підставі акта відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення: від
16.05.2011 № , яким визначено позивачу
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 216 793,75 грн., у т.ч. 173 435 грн. за
основним платежем та 43 358,75 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями; від
16.05.2011 № , яким збільшено позивачу
суму грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб на суму 57 636,32
грн.; від 18.05.2011 № , яким зменшено
позивачу розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість на суму
295 893,00 грн.

Задовольняючи адміністративний позов,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не доведено, а судом не
встановлено правомірності прийняття
податкових повідомлень-рішень від
16.05.2011 № , № та від 18.05.2011 №
.

Суд апеляційної інстанції погодився із
таким висновком суду першої інстанції,
посилаючись на те, що останній
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Згідно з п. 22.10 ст. 22 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» до
набрання чинності спеціальним законом
з питань оподаткування фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності,
стосовно оподаткування доходів
фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю діють
положення розділу IV Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 № 13-92 «Про
прибутковий податок з громадян».

Відповідно до ст. 13 розділу ІV вказаного
Декрету оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу.

До складу витрат безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, як включаються до складу
валових витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації.

Відповідно до п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» валові витрати
виробництва та обігу - це сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності. До складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, основним видом діяльності
ФОП ОСОБА_4 є торгівля пальним
(стисненим природним газом). Реалізація
газу ФОП ОСОБА_4 проводилася з
використанням АГНКС-75 та АГНКС-200.

АГНКС призначено для стискання,
охолодження та осушення (з виділенням
вологи) природного газу, який після
цього через фільтр та клапан підтримки
тиску надходить на заправочні колонки.

Згідно розробленого проекту та
технологічної схеми розміщення АГНКС-75
та АГНКС-200, весь отриманий з підвідного
газопроводу природний газ послідовно
проходить спочатку через АГНКС-200,
потім через АГНКС-75 і після подвійної
очистки та осушення потрапляє в
колонки для заправки автомобілів.
Даний технологічний процес
передбачений правилами експлуатації,
підтверджується долученими до
матеріалів справи доказами (план
розміщення АГНКС) та відображений в
акті перевірки.

Відповідно до керівництва з
експлуатації АГНКС-75 втрати газу при
експлуатації становлять 5 %. Така ж
втрата газу визначена керівництвом з
експлуатації АГНКС-200.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що оскільки середньодобова втрата газу
на обох АГНКС склала близько 25 %,
включення позивачем до валових витрат
технологічних втрат газу у розмірі 10% є
обґрунтованим.

Крім того, відповідно до пп. 7.4.1. п. 7.4 ст.
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто, право на нарахування
податкового кредиту при придбанні
товару (послуг) виникає у платника
податків, якщо таке придбання
здійснюється з метою використання їх в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку. Відповідно до
статті 1 цього ж Закону первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення, а
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач, для проведення
ремонтних робіт АГНКС-75 та АГНКС-200
придбав послуги кваліфікованих
працівників та необхідні запасні
частини до АГНКС, що підтверджується:
записами у робочому журналі, де
фіксувалось кожна зупинка АГНКС і
проведення ремонту, актами про
проведення ремонтних робіт, зведеними
реєстрами списання природного газу,
відомостями ЗІП по АГНКС-75 та АГНКС-200,
видатковими накладними на придбання
запасних частин до АГНКС, актами
приймання виконаних підрядних робіт,
комплектувальними відомостями.

А відтак, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, які
підтвердили безпідставність доводів
відповідача про порушення позивачем
вимог ст.ст. 13, 14 Декрету, ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та пп.7.3.1 п. 7.3, пп. 7.4.4 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», та законно визнали
протиправними і скасували податкові
повідомлення-рішення від 16.05.2011 №
, № та від 18.05.2011 № .

Таким чином, суди попередніх інстанцій
під час розгляду справи повно і
правильно встановили обставини справи,
та при ухваленні судових рішень не
допустили порушень норм матеріального
та процесуального права. Зазначена
обставина, відповідно до частини
першої статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для залишення
касаційної скарги без задоволення, а
судових рішень - без змін.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

1. Касаційну скаргу
Кам'янець-Подільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Хмельницької області залишити без
задоволення.

2. Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 24.01.2012 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2012 у
справі № 2270/15365/11 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)А.М. Лосєв
Судді(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна