Справа № 2а/2570/4286/11
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2013-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а/2570/4286/11
Головуючий у 1-й інстанції: Соломко І.І.
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

03 грудня 2013 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Ключковича В.Ю., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Козелецької
районної державної адміністрації на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25 серпня 2011
року у справі за адміністративним
позовом Управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації до Головного управління
юстиції в Чернігівській області про
скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації звернувся до
Чернігівського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Головного
управління юстиції в Чернігівській
області, в якому просив скасувати
постанову підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області ВП № 27250770 від 05.08.2011 року про
накладення штрафу.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25 серпня 2011
року у позові відмовлено повністю.

Позивач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким задовольнити його позов в
повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
рішенням Козелецького районного суду
Чернігівської області від 23 травня 2011
року задоволено позов ОСОБА_2 у справі
№ 2-а/2508/2761/11 та зобов'язано Управління
праці та соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області
перерахувати та виплатити ОСОБА_2
щомісячну грошову допомогу у зв'язку з
обмеженням споживання продуктів
харчування, передбачену ч.1 ст. 37 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
за період з 05 жовтня 2010 року по 23 травня
2011 року у розмірі 30% мінімальної
заробітної плати, з нарахуванням
фактично виплачених коштів;
зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області
провести перерахунок та здійснити
виплату ОСОБА_2 щорічної допомоги на
оздоровлення за 2010 рік відповідно до ч.4
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат, з
урахуванням виплаченої грошової
допомоги.

На підставі заяви стягувача та у
відповідності до вимог ст.ст. 3, 18, 20, 24
Закону України "Про виконавче
провадження", державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень Відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП № 27250770 від 21.06.2011 року з
примусового виконання листа №
2-а/2508/2761/11, виданого Козелецьким
районним судом Чернігівської області
26.05.2011 року (а.с. 12).

У зв'язку з повторним невиконання
рішення суду без поважних причин,
державним виконавцем підрозділу
примусового виконання рішень Відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області було винесено постанову про
накладення штрафу від 05.08.2011 року ВП №
27250770, якою на позивача накладено штраф
в розмірі 680,00 грн. (а.с. 15).

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції дійшов висновку про
правомірність дій старшого державного
виконавця при винесенні ним спірної
постанови про накладення штрафу.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначаються Законом України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 року № 606-XIV.

Вимогами частин 1 та 2 статті 2 вказаного
Закону передбачено, що примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України "Про державну виконавчу
службу".

Відповідно до Закону України "Про
державну виконавчу службу", примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці Департаменту державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції України, відділів державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, обласних, Київського
та Севастопольського міських
управлінь юстиції, районних, міських
(міст обласного значення), районних в
містах відділів державної виконавчої
служби відповідних управлінь юстиції.

Частиною 1 статті 5 цього Закону
встановлено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів
примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження», після
відкриття виконавчого провадження по
виконавчому документу, який зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець відповідно до ст. 25 цього
Закону визначає йому строк
добровільного виконання рішення.

У разі невиконання без поважних причин
цих вимог державний виконавець
застосовує до боржника штрафні санкції
чи інші заходи, передбачені
законодавством, і призначає новий
строк виконання. Якщо після цього
рішення не буде виконано і виконання
може бути проведено без участі
боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, а на
боржника державним виконавцем
накладається штраф у сумі двократного
розміру витрат на проведення
виконавчих дій у порядку,
встановленому частиною другою статті 87
цього Закону.

Вимогами статті 87 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
у разі невиконання без поважних причин
у встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, які можуть бути
виконані лише боржником, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу в розмірі від двох до десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, на посадових осіб - від десяти
до двадцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян і на
боржника - юридичну особу - від двадцяти
до тридцяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
призначає новий строк для виконання.

Так в своїх листах, адресованих
Міністерству праці та соціальної
політики України, Головне управління
праці та соціального захисту населення
обласної державної адміністрації та
Чернігівська обласна державна
адміністрація просили вирішити
питання щодо виплати компенсаційних
виплат та допомоги сім'ям з дітьми,
ветераном війни та громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи за рішенням судів.

Однак в своєму листі
Міністерство праці та соціальної
політики України повідомило, що у
зв'язку з обмеженістю фінансових
ресурсів Державним бюджетом України на
2011 рік не передбачено видатки на
забезпечення в повному обсязі
соціальних гарантій відповідно до
окремих статей Законів на виконання
судових рішень за програмами
соціального захисту громадян
Міністерству праці та соціального
захисту громадян.

Отже, саме з цих підстав позивач вважає,
що основною причиною повторного
невиконання позивачем судового
рішення є насамперед відсутність
прийняття Урядом та Верховною Радою
України відповідних рішень та
нормативно-правових актів, які
стосуються соціальних гарантій
необхідних для виплат, а також
належного додаткового фінансового
забезпечення.

Однак, колегія суддів не погоджується з
даним твердженням позивача та вважає
за необхідне зазначити, що відсутність
бюджетних асигнувань не може бути
підставою для невиконання судового
рішення та порушення прав громадянина
на соціальний захист.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції дійшов
правильного та обґрунтованого
висновку про те, що відповідач при
винесенні оскаржуванї постанови про
накладення штрафу діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Законом, а тому підстав для
її скасування не вбачається.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 16 травня 2013 року по справі
№ К/9991/38748/11.

За таких обставин, заявлені позивачем
вимоги колегія суддів знаходить
необґрунтованими та такими, що не
підлягають до задоволення.

Згідно зі ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Апелянтом не було надано доказів на
підтвердження заявлених ним вимог, а
тому доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним,
матеріалами справи та не відповідають
вимогам чинного законодавства.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що постановлене у справі
рішення суду першої інстанції
ґрунтується на вірно встановлених
фактичних обставинах справи, яким дана
належна юридична оцінка, правильно
застосовані норми матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини, та
не допущено порушень матеріального і
процесуального закону, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи, доводи викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації - залишити без
задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 25 серпня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків
В.Ю.Ключкович І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Петрик І.Й.