Справа № 808/7772/13-а
Суддя: Нестеренко Людмила Олексіївна
Дата ухвалення: 2013-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2013 року /10:59 хв./Справа №
808/7772/13-а м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Нестеренко Л.О., при секретарі Чорній
В.С., за участю представника позивача
ОСОБА_1, представників відповідача
Резніченко А.І., Кравченка О.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за заявою ОСОБА_4

до Запорізького районного відділу
Державної міграційної служби України

про визнання відмови протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01.10.2013 року позивачка звернулася до
суду із адміністративним позовом до
Державної міграційної служби України
Запорізькій районний відділ, в якому з
урахуванням уточнень просить суд
визнати протиправною відмову
Запорізького районного відділу
державної міграційної служби України у
Запорізькій області у наданні дозволу
їй на імміграцію та зобов'язати
Запорізький районний відділ державної
міграційної служби України у
Запорізькій області повторно
розглянути заяву позивачки про надання
їй дозволу на імміграцію в Україну,
відповідно до законодавства України.

Позовні вимоги позивачки обґрунтовані
тим, що 21.06.2013 листом Запорізького
районного відділу державної
міграційної служби України у
Запорізькій області позивачка була
повідомлена про те, що їй було
відмовлено у наданні дозволу на
імміграцію, у зв'язку з тим, що перелік
документів, наданих позивачкою разом
із заявою, не відповідає вимогам п.2 ст. 9
та п. 4 ст. 10 Закону України «Про
імміграцію» та пп. 9, 10 Постанови
Кабінету Міністрів України від 26.12.2002
року № 1983. Також було зазначено, що
позивачкою у заяві про надання дозволу
на імміграцію було зазначено свідомо
неправдиві відомості щодо місця її
проживання в Україні.

Позивач вважає дану відмову у наданні
дозволу на імміграцію незаконною та
такою, що не відповідає нормам
Конституції України та інших законів і
зазначає, що в її особистих документах
присутні усі відмітки, які вказують на
те, що вона перебувала на території
України на законних підставах. Так, нею
у відповідності до ст.9 Закону України
«Про імміграцію» було подано всі
необхідні документи для оформлення
дозволу на імміграцію, в тому числі і
документи, що підтверджують місце її
проживання - АДРЕСА_1

В судовому засіданні представник
позивача на своїх вимогах наполягає,
просить суд їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні з позовом не згодні, пояснили
суду, що позивачка звернулася до СГІРФО
Запорізького РВ ГУМВС України в
Запорізькій області 31.07.2012 р. із заявою
про надання їй дозволу на імміграцію в
Україну з її неповнолітнім сином
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 До заяви нею не
було надано документів, передбачених
ст.. 9 Закону України «Про імміграцію», а
також був відсутній її особистий
підпис. Листом від 29.08.2012 р. відповідач
повідомив позивачку про необхідність
усунення недоліків поданої нею заяви.
В ході проведення перевірки по доданим
до заяви ОСОБА_4 документам та
інформації до неї було встановлено, що
ОСОБА_4 надала завідомо не правдиві
відомості щодо місця її фактичного
проживання, яке вона зазначила у заяві,
а саме: Запорізька область, АДРЕСА_1 З
пояснення власника зазначеного
будинку - громадянки ОСОБА_6 та довідки,
наданої сільським головою виконавчого
комітету Біленьківської сільської
ради Запорізького району Запорізької
області, за вказаною адресою ОСОБА_4
фактично не проживає та ніколи не
проживала. Враховуючи викладене,
відповідно до ч.9 ст.9 та п.4 ст.10 ЗУ «Про
імміграцію», громадянці Республіки
Азербайджан ОСОБА_4 було відмовлено в
оформленні дозволу на імміграцію в
Україну.

Суд, вислухавши думку сторін,
дослідивши матеріали справи,
заслухавши свідка ОСОБА_6, вважає позов
позивача таким, що не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

31.07.2012 позивачка звернулася із заявою
до Відділу у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
ГУМВС України в Запорізькій області
про надання дозволу на імміграцію.

Листом від 29.08.2012 № 2328/84 року відповідач
повідомив позивачку про необхідність у
найкоротший термін надання в додаток
до її заяви документів з фактичного
місця проживання на території України,
про законність перебування на
території України, заяви батька дитини,
посвідченої нотаріально, про те, що він
не заперечує проти імміграції дитини
разом з матір»ю.

Оскільки позивачка не усунула
зазначені в листі недоліки поданої нею
заяви про надання дозволу на
імміграцію, відповідач у своєму
висновку від 04.12.2012 р. відмовив їй та її
неповнолітній дитині ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у наданні дозволу на
імміграцію на підставі п.4 ст.10, ч.9 ст.9
Закону України «Про імміграцію» у
зв'язку з зазначенням в заяві завідомо
неправдивих відомостей та ненаданням
усіх зазначених документів про надання
дозволу на імміграцію. Листом від 04.12.2012
року № 2328/689 зазначений висновок був
направлений позивачці поштою за
адресою: АДРЕСА_1.

Як вказує відповідач у Висновку від
04.12.2012 «Щодо відмови у наданні дозволу
на імміграцію громадянці Республіки
Азербайджан ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2», до
заяви-анкети ОСОБА_4 не був наданий
необхідний перелік документів, а саме,
згідно зі ст. 9 Закону України «Про
імміграцію» від 07.06.2001 та п. 3.1 стандарту
адміністративної послуги з оформлення
та видачі дозволу на імміграцію в
Україну іноземцям та особам без
громадянства, іноземцем не надано
документ з фактичного місця проживання
на території України, документ про
законність перебування на території
України, а саме штамп про перетин
кордону, заяву батька дитини,
посвідчену нотаріально, про те, що він
не заперечує проти імміграції дитини
разом з матір»ю. Крім того, як зазначено
в цьому висновку, в ході проведення
перевірки по наданим позивачкою
документам та інформації було
встановлено, що ОСОБА_4 були надані
неправдиві відомості у заяві щодо
місця її фактичного проживання за
адресою: АДРЕСА_1

Суд важає зазначену відмову позивачці
у наданні дозволу на її імміграцію в
Україну від 04.12.2012 року правомірною та
такою, що відповідає нормам діючого
законодавства, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про
імміграцію», заяви про надання дозволу
на імміграцію подаються:

1) особами, які постійно проживають за
межами України, - до дипломатичних
представництв та консульських установ
України за кордоном за місцем їх
постійного проживання;

2) особами, які перебувають в Україні на
законних підставах, - до центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері імміграції.

Заяву про надання дозволу на
імміграцію заявник подає особисто до
відповідного органу державної влади.
За наявності поважних причин (хвороба
заявника, стихійне лихо

тощо) заява може надсилатися поштою або
за дорученням заявника, посвідченим

нотаріально, подаватися іншою особою.

За неповнолітніх осіб, а також осіб,
яких у встановленому порядку визнано
недієздатними, заяву про надання
дозволу на імміграцію подають їх
законні представники.

Якщо іммігрує один з батьків, якого
(яку) супроводжують неповнолітні діти,
він (вона) повинен подати заяву
чоловіка (дружини), посвідчену
нотаріально, про те, що він (вона) не
заперечує проти імміграції дітей разом
з батьком (матір'ю). У випадку
відсутності такої згоди батько (мати)
повинен подати рішення відповідного
державного органу про залишення дітей
при батькові (матері). Зазначене
рішення має бути легалізоване
консульською установою України, якщо
інше не передбачено міжнародним
договором України.

Для надання дозволу на імміграцію до
заяви додаються такі документи:

1) три фотокартки;

2) копія документа, що посвідчує особу;

3) документ про місце проживання особи;

4) відомості про склад сім'ї, копія
свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка
подає заяву, перебуває в шлюбі);

5) документ про те, що особа не є хворою
на хронічний алкоголізм, токсикоманію,
наркоманію або інфекційні
захворювання, перелік яких визначено
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері охорони здоров'я.

Процедуру провадження за заявами про
надання дозволу на імміграцію
іноземцям та особам без громадянства,
які іммігрують в Україну (далі -
іммігранти), поданнями про його
скасування та виконання прийнятих
рішень, а також компетенцію
центральних органів виконавчої влади
та підпорядкованих їм органів, які
забезпечують виконання законодавства
про імміграцію визначено Порядком
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 26.12.2002
№1983.

Відповідно до п.14 Порядку
територіальні органи і підрозділи
після отримання документів від
зазначених у пунктах 12 і 13 цього
Порядку органів перевіряють у місячний
термін правильність їх оформлення,
з'ясовують у межах своєї компетенції
питання щодо наявності чи відсутності
підстав для відмови у наданні дозволу
на імміграцію, передбачених статтею 10
Закону України «Про імміграцію»,
надсилають відповідні запити до
регіональних органів СБУ,
Національного центрального бюро
Інтерполу та Держкомкордону.
Регіональні органи СБУ, Національне
центральне бюро Інтерполу та
Держкомкордон проводять у межах своєї
компетенції у місячний термін після
надходження таких запитів перевірку з
метою виявлення осіб, яким дозвіл на
імміграцію не надається. Про
результати перевірки інформується
орган, який зробив запит.

Згідно із п. 16 Положення у разі коли
прийняття рішення щодо надання дозволу
на імміграцію належить до компетенції
територіальних органів і підрозділів,
ці органи аналізують у місячний термін
отриману від зазначених в абзаці
другому пункту 14 цього Порядку органів
інформацію та на підставі матеріалів
справи приймають рішення про надання
дозволу на імміграцію чи про відмову у
наданні такого дозволу.

Як вбачається з матеріалів справи,
така перевірка була проведена
відповідачем, в результаті якої було
встановлено, що позивачка надала
неправдиві відомості щодо місця її
проживання за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки згідно довідки виконавчого
комітету Біленьківської сільської
ради Запорізького району Запорізької
області від 08.10 2012 р., позивачка не
зареєстрована та не проживає за цією
адресою. Також в своїх поясненнях від
04.12.2012 р. власник будинку АДРЕСА_1 -
ОСОБА_6 зазначала, що позивачка ніколи
не проживала у її будинку. Пояснення
свідка ОСОБА_6 в судовому засіданні про
те, що позивачка проживала і проживає у
її будинку в теперішній час, суд не бере
до уваги, оскільки раніше свідок міняла
свої свідчення в різних інстанціях
щодо цього факту /у прокуратурі та інш./
і ці її пояснення в судовому засіданні
протирічать матеріалам справи.

Згідно з п. 3.1 та п. 3.3 Стандарту
адміністративної послуги з оформлення
та видачі дозволу на імміграцію в
Україну іноземцям або особам без
громадянства, затвердженому Наказом
Міністерства внутрішніх справ України
від 02.02.2012 р. № 84, вимоги якого є
аналогічними вимогам для надання
документів для дозволу на імміграцію в
Україну, викладеним в Законі України
«Про імміграцію», позивачкою не надано
документу з місця проживання на
території України /надано неправдиві
відомості щодо цього факту/, документу
про законність перебування на
території України, а саме - штамп про
перетин кордону, заяви батька дитини,
посвідчену нотаріально про те, що він
не заперечує проти імміграції дитини
разом з матір»ю. Зазначені недоліки і
були підставою для прийняття рішення
про відмову в наданні позивачці
дозволу на імміграцію в Україні від
04.12.2012 р. разом з неповнолітнім сином.

Вирішуючи даний спір по суті, суд
керувався положеннями ч. 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідно до яких у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З урахуванням вищевикладеного, суд
вважає прийняту відносно ОСОБА_4
відповідачем відмову у наданні дозволу
на імміграцію в Україну правомірною, а
отже, позовні вимоги ОСОБА_4 -
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до
Запорізького районного відділу
Державної міграційної служби України
про визнання відмови протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії, -
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Л.О.Нестеренко