Справа № 2а-453/09/1424
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/13845/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Управління праці та
соціального захисту населення
Южноукраїнської міської ради
Миколаївської області про стягнення
заборгованості, касаційне провадження
в якій відкрито за касаційною скаргою
Управління праці та соціального
захисту населення Южноукраїнської
міської ради Миколаївської області на
постанову Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 27
листопада 2009 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 08 грудня 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Южноукраїнської
міської ради Миколаївської області, у
якому, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просила зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок
розміру щомісячної державної допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до розмірів
передбачених ст. 15 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» та
ст. 17 Закону України «Про державні
соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії» та виплатити
недоплачену допомогу за період з
вересня 2008 року до дня розгляду справи.

Постановою Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 27 листопада 2009 року, залишеною
без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 08 грудня 2011 року, позов задоволено
частково. Зобов'язано відповідача
здійснити позивачу перерахунок
розміру щомісячної державної допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та забезпечити її
доплату з вересня 2008 року по квітень 2009
року.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Управління праці та
соціального захисту населення
Южноукраїнської міської ради
Миколаївської області звернулося з
касаційною скаргою, в якій просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та прийняти нове
рішення по суті позовних вимог,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

За приписами частини другої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі. З урахуванням наведеного,
колегія суддів перевіряє законність та
обґрунтованість цих рішень у повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що після народження сина -
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, позивач
перебувала на обліку в Управлінні
праці та соціального захисту населення
Южноукраїнської міської ради
Миколаївської області та отримувала
від нього державну допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Задовольняючи частково позов, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що позивач має право на
отримання щомісячної грошової
допомоги відповідно до ст.15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» (далі - Закон №2811-ХІІ), яка
протягом 2008-2009 років проводилася в
меншому розмірі, ніж передбачено
законом.

При цьому судами не враховано, що
правовідносини стосовно виплати
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
регулювалися Законом №2811-ХІІ, дія
якого поширюється на осіб, не
застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, та Законом
України від 18 січня 2001 року № 2240-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (далі - Закон № 2240-III), який
поширював свою дію на застрахованих у
зазначеній системі осіб.

Так, судами в порушення вимог ст.159
Кодексу адміністративного судочинства
України належним чином не з'ясовано
питання стосовно того, чи є позивач
застрахованою в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, що має
значення для правильного вирішення
справи.

З огляду на те, що зазначені обставини
мають суттєве значення для визначення
правових норм, які слід застосовувати
до спірних правовідносин, а суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати обставини у
справі та давати їм оцінку, справу
необхідно направити на новий розгляд
до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду першої
інстанції слід врахувати наступне.

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 01 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України» -
правовідносини щодо виплати допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку регулювалися Законом
№2811-ХII, дія якого поширювалася на осіб,
не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом №2240-III, який поширював свою дію
на застрахованих у зазначеній системі
осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
законами. Зокрема, ст. 43 Закону №2240-III
було передбачено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається
застрахованій особі у розмірі, що
встановлюється правлінням Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, але не менше
розміру прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону України
від 28 грудня 2007 року № 107-VI «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені відповідні зміни до Закону
№2811-ХII та Закону №2240-III.

Так, змінами до ст. 13 Закону №2811-ХII
його дію поширено на застрахованих
осіб, а із Закону № 2240-III було виключено
статті 40- 44.

Проте Рішенням Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року
№10-рп/2008 визнано неконституційними
низку положень Закону України від
28 грудня 2007 року № 107-VI «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», в тому числі й пункту 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40- 44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 01 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону
№ 2811-ХІІ.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного суду України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Без повного і всебічного з'ясування
обставин справи, прийняті у цій справі
постанови судів попередніх інстанцій
не можуть вважатися законними і
обґрунтованими.

Відповідно до статті 227 Кодексу
адміністративного суду України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанції і направлення справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи.

З огляду на те, що зазначені обставини
мають суттєве значення для визначення
правових норм, які слід застосовувати
до спірних правовідносин, а суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати обставини у
справі та давати їм оцінку, справу
необхідно направити на новий розгляд
до суду першої інстанції інстанції.

При новому розгляді суду першої
інстанції слід враховувати наведене та
прийняти законне і обґрунтоване
рішення.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Южноукраїнської міської ради
Миколаївської області задовольнити
частково.

Постанову Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 27
листопада 2009 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 08 грудня 2011 року скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: