Справа № 2а-4714/12/2670
Суддя: Усенко В.Г.
Дата ухвалення: 2014-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а-4714/12/2670 Головуючий у 1-й
інстанції: Пащенко К.С.,
Суддя-доповідач: Усенко В.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

09 січня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді
Усенка В.Г,

суддів:
Бистрик Г.М., Оксененка О.М.,

при секретарі
Костюченко М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали апеляційної
скарги Державної податкової інспекції
у Подільському районі м. Києва
Державної податкової служби на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24 вересня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Корея Моторс» до
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Корея Моторс» (далі -
Позивач) звернулось до суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва Державної податкової
служби (далі - Відповідачі) у якому
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 23.03.2012р. №
та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 24
вересня 2013 року вимоги
адміністративного позову задоволено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
в задоволенні вимог адміністративного
позову.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує
тим, що судом першої інстанції було
порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши представників сторін, що
прибули у судове засідання,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін,
виходячи з наступного.

Згідно зі ч. 1 п. 1 ст. 198, ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
29.02.2012 за результатами проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Корея Моторс» з питань
правильності обчислення та повноти
сплати до бюджету податку на прибуток
та податку на додану вартість по
фінансово-господарським
взаємовідносинам з ВАТ «ТБ Олімп», ПП
«Неон», ТОВ «РА Респект», ТОВ «Бізнес
Сервіс А-плюс», ТОВ «Сучасне
будівництво та архітектура», ТОВ
«Гарант Сервіс-А», ТОВ «Інвест Буд», ТОВ
Компанія «Барс-Будінвест», ТОВ
«Екобудгруп», ТОВ «Конкон» за період з
01.01.2009 по 31.12.2011 ДПІ у Подільському
районі м. Києва ДПС складено Акт №
116/23-611/36047347.

За висновками акта перевірки ДПІ у м.
Чернігові винесено податкові
повідомлення-рішення:

- № , яким у зв'язку з порушенням
пп. 7.2.4 п. 7.2, пп.пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1 п.
7.7 ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст.
187, п. 188.1 ст. 188, п.п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п.
200.1, 200.2, 200.3 ст. 200, п. 201.1 ст. 201 ПК України,
позивачу визначено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 574 768 грн., а також
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 73 517 грн.;

- № , яким у зв'язку з порушенням п.
5.1, пп. 5.21 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», пп.пп. 14.1.27, 14.1.36 п. 14.1 ст. 14,
п.п. 138.2, 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 706 242 грн., а також
застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 91 895 грн.

Приймаючи рішення про задоволення
вимог адміністративного позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
правочини між позивачем та
контрагентами були укладені з метою
здійснення передбаченої
законодавством підприємницької
діяльності, наявність у позивача та
його контрагентів умислу на укладення
вказаних Договорів з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, відповідачем не
доведено, натомість судом встановлено
факт здійснення відповідних
господарських операцій, а тому вказані
правочини не можуть розглядатись як
нікчемні з мотивів їх завідомої
суперечності інтересам держави і
суспільства відповідно до ст. 228 ЦК
України.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він знайшов
своє підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
ТОВ «Корея Моторс» на підставі
договору про організацію рекламної
компанії від 17.07.2009 № 2 з ТОВ «РА
Респект» (далі - Договір) у березні,
травні, липні-грудні 2010 року та
січні-травні 2011 року надано відповідні
рекламні послуги, зокрема, розміщення
інформаційно-рекламної продукції в
мережі Інтернет, що підтверджується
належним чином оформленими актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
та податковими накладними, копії яких
наявні в матеріалах справи. За
результатами таких господарських
операцій з ТОВ «РА Респект» у вказаний
період ТОВ «Корея Моторс» сформовано
податковий кредит на загальну суму у
розмірі 574 768 грн.

Позивач вказані послуги оплатив
частково, що підтверджується наявними
в матеріалах справи платіжними
дорученнями та виписками по рахунку
позивача з відповідними банківськими
відмітками.

Реальність спірних господарських
операцій підтверджується також
залученими до матеріалів справи
документами, а саме:

- ліцензійним договором, укладеним між
позивачем та ТОВ «Паритет-Авто», яким
позивачу надано право на використання
торговельної марки «Корея Моторс»,
свідоцтвом на знак для товарів та
послуг від 17.07.2006 № 63866 з додатком на
вказаний знак, які підтверджують
наявність у позивача права на
розміщення під час рекламної кампанії
відповідної торговельної марки;

- титульними сторінками тижневих
видань «Авто Тема», «Авто Базар» та
«Авто Мир» та іншими рекламними
матеріалами, на яких також розміщено
зазначену торговельну марку з
зазначенням адреси позивача, що
підтверджує виконання ТОВ «РА Респект»
зобов'язань за спірним Договором.

Крім того, в судовому засіданні суду
першої інстанції в якості свідка був
допитаний директор ТОВ «РА Респект»
ОСОБА_2, з попередженням про
кримінальну відповідальність за
завідомо неправдиве показання та за
відмову від давання показань за ст.ст.
384, 385 КК України, він підтвердив
здійснення спірних господарських
операцій з ТОВ «Корея Моторс», а також
підписання первинної документації, в
тому числі спірного Договору, актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
та податкових накладних.

Отже, сума ПДВ у розмірі 574 768 грн. була
віднесена позивачем до складу
податкового кредиту на підставі
податкових накладних, виписаних ТОВ
«РА Респект». На момент складання
вказаних податкових накладних ТОВ «РА
Респект» було включено до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, а також
зареєстровано платником податку на
додану вартість відповідно до чинного
законодавства, з урахуванням чого суд
приходить до висновку про наявність у
нього права на складання податкових
накладних.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого адміністративного
суду України від 10.01.2012 у справі №
К/9991/81953/11.

Тобто, наявність реєстрації цієї особи
на час вчинення спірних операцій є
свідченням наявності у неї необхідного
обсягу правосуб'єктності для
здійснення таких операцій, тоді як
перевірка проведення такої реєстрації
з дотриманням вимог законодавства
перебуває поза межами можливого
контролю платника.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого адміністративного
суду України від 03.05.2012 у справі №
К/9991/11271/12.

Таким чином, сума податку на додану
вартість у розмірі 574 768 грн., віднесена
ТОВ «Корея Моторс» до податкового
кредиту, підтверджується податковими
накладними, оформленими відповідно до
вимог ст. 7 Закону України «Про податок
на додану вартість», ст. 201 ПК України та
Порядку № 165 та № 969.

Суд апеляційної інстанції приходить до
висновку, що позивачем було вчинено дії
та досягнуто конкретних результатів,
які визначають саме поняття
господарської операції - факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань та фінансових ресурсів.

Крім того, колегія суддів апеляційної
інстанції зазначає, що будь-які
документи мають силу первинних
документів лише в разі фактичного
здійснення господарської операції.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що договори укладені між
останнім та його контрагентами, мали на
меті настання реальних правових
наслідків, що обумовлені ними.

Крім того, відповідно до постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року було звернено увагу на
наступне: «вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду у разі наявності відповідної
суперечки. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обгрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
вчинення платником податків дій, що
мають своїм результатом одержання
податкової вигоди (звільнення від
оподаткування, зменшення бази або
ставки оподаткування, одержання права
на залік або відшкодування податку на
додану вартість тощо), саме по собі не
означає, що відповідні правочини були
вчинені з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

Законом України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України у
зв'язку з прийняттям Податкового
кодексу України» від 02.12.2010 року №2756-VІ,
який набрав чинності 01.01.2011 року, статтю
228 Цивільного кодексу України
доповнено частиною третьою, відповідно
до якої, у разі недодержання вимоги
щодо відповідності правочину
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам такий правочин може
бути визнаний недійсним, в зв'язку з
чим, для визнання правочинів
недійсними, їх недійсність має бути
встановлена в судовому порядку.

Але, відповідач для визнання угод
недійсними і стягнення в доход держави
коштів, одержаних ними за такими
угодами до суду з відповідним
адміністративним позовом не звертався,
тому, визнання в Акті перевірки
укладених позивачем правочинів
нікчемними є протиправним.

З огляду на принцип персональної
відповідальності платника податку
право на податковий кредит не може
ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами. Тобто якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, а тому
сама по собі несплата податку
продавцем (у тому числі внаслідок
ухилення від сплати) не може бути
підставою для відмови у праві платника
податку на податковий кредит за
наявності факту здійснення
господарської операції.

В інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 № 742/11/13-11, зазначено, що при
дослідженні факту здійснення
господарської операції оцінюватися
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку. Не є обов'язковою передумовою
для визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Чинне законодавство України не ставить
в залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема, тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ
«Мукачівський лісокомбінат» до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення.

Суд апеляційної інстанції бере до
уваги, рішення Європейського суду з
прав людини у справах Інтерсплав проти
України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес»
АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03)
і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії
(2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до
ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
підлягають застосуванню судами як
джерела права, у яких визначено, що
платника податку не може бути
позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати.

Отже, якщо контрагенти платника
податків по ланцюгу постачання товарів
(послуг) не виконали свого зобов'язання
по сплаті податку на додану вартість до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цих
осіб.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого адміністративного
суду України від 28.03.2012 у справі №
К/9991/72712/11.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

При цьому в п. 187.1 ст. 187 ПК України
передбачено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
проаналізувавши наведені норми
чинного законодавства України
проходить до висновку, що у Податковому
кодексі України передбачено єдину
підставу для формування податкового
кредиту, а саме наявність у платника
податку - покупця належним чином
оформленої податкової накладної або
митної декларації.

Отже, колегія суддів апеляційної
інстанції вважає, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам,
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній
скарзі, до уваги не приймаються,
оскільки є необґрунтованими та не є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову окружного
суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, Київський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва Державної податкової
служби - залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 24 вересня 2013 року - без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції, а в разі
складення в повному обсязі відповідно
до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення
в повному обсязі.

Головуючий - суддя
В.Г. Усенко

судді:
Г.М. Бистрик

О.М. Оксененко

Головуючий суддя
Усенко В.Г.

Судді:
Бистрик Г.М.

Оксененко О.М.