Справа № 810/3259/13-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2013-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/3259/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Журавель В.О.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2013 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу представника Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області - Фесюк Тетяни Олександрівни на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду
України у Вишгородському районі
Київської області про визнання
протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася до
Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області про визнання протиправною та
скасування вимоги. Свої вимоги
обгрунтовує тим, що відповідачем
неправомірно нараховано суму єдиного
внеску за 2012 рік, оскільки позивач
зареєстрований як фізична
особа-підприємець та отримує пенсію за
віком відповідно до Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", відтак на
підставі приписів частини четвертої
статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" він
звільняється від сплати єдиного
внеску. Вважає, що вимога про сплату
боргу та рішення про застосування
штрафних санкцій є незаконними,
оскільки при її прийнятті відповідачем
невірно застосовано норми закону.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2013
року задоволено вказаний позов.
Визнано протиправною та скасовано
вимогу Управління Пенсійного фонду
України у Вишгородському районі
Київської області № Ф-026 від 03.06.2013,
згідно з якою ОСОБА_3 зобов'язано
сплатити недоїмку за єдиним внеском на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у сумі 3020,63 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Управління
Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області - Фесюк Тетяна Олександрівна
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про відмову
у задоволенні даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач має статус
фізичної особи-підприємця,
зареєстрована 19.03.2002 року
Вишгородською районною державною
адміністрацією Київської області та
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду у Вишгородському
районі Київської області.

Позивач є громадянином, який постійно
проживає або постійно працює на
території зони посиленого
радіоекологічного контролю, а також
пенсіонером за віком з 2008 року, що
підтверджується пенсійним
посвідченням, виданим довічно.

Відповідач надіслав позивачу вимогу
про сплату боргу № Ф-026 від 03.06.2013 року,
згідно з якою вимагав сплатити
недоїмку зі сплати єдиного внеску у
сумі 3020,63 грн.

Не погоджуючись з зазначеною вимогою
відповідача, позивач звернулася з
даним позовом до суду.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати,
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".

Принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування в Україні,
відносини, що виникають між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування,
регулюються Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", а також Законом України
"Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є роботодавці, у тому
числі фізичні особи - підприємці.

6 серпня 2011 року набрав чинності Закон
України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" від 07.07.2011
року № 3609-VI, яким статтю 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" доповнено
частиною четвертою, відповідно до якої
фізичні особи-підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності, звільняються від сплати за
себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Із аналізу вищевказаної норми закону
вбачається, що фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування та одночасно є
пенсіонерами, що отримують пенсію за
віком або по інвалідності, можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Отже, в силу пункту 4 частини першої
статті 4 вказаного Закону фізичні особи
- підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.

Вирішення даної справи залежить від
відповіді на питання чи належить
позивач до кола пенсіонерів за віком.

Пенсія "за віком" є одним з видів
трудової пенсії, що передбачені
статтею 2 Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Розділ ІІ "Трудові пенсії" Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
містить норми, що регулюють питання
набуття права на пенсію за віком.

Так, статтею 12 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" встановлено
загальні умови призначення пенсій за
віком, відповідно до яких право на
пенсію за віком мають: чоловіки - після
досягнення 60 років і при стажі роботи
не менше 25 років; жінки - після
досягнення 55 років і при стажі роботи
не менше 20 років.

Водночас, статтями 13 - 22 розділу ІІ
"Трудові пенсії" Закону України "Про
пенсійне забезпечення" врегульовано
особливості набуття права на пенсію за
віком певними категоріями осіб
(працівниками, які набувають права на
пенсію за віком на пільгових умовах за
списками №1 та №2; працівниками,
зайнятими на підземних і відкритих
гірничих роботах та в металургії;
громадянами, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи;
багатодітними матерями і матерями
інвалідів з дитинства; інвалідами,
учасниками війни, сім'ями загиблих
(померлих) військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ тощо).

Так, стаття 15 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" містить
відсилочну норму, згідно з якою умови,
норми та порядок пенсійного
забезпечення громадян, які постраждали
від Чорнобильської катастрофи,
визначаються Законом Української РСР
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" або їм
надається право на одержання пенсій на
підставах, передбачених цим Законом.

Аналіз наведених положень Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
дозволяє дійти висновку про те, що
чинне законодавство України
передбачає загальні умови набуття
особами права на пенсію, а також
допускає існування особливостей для
певних категорій громадян (існування
загальних і спеціальних норм).

Нормами іншого законодавчого акта -
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" також визначено умови
призначення пенсії за віком.

Так, відповідно до статті 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення чоловіками 60
років, жінками - 55 років та наявності
страхового стажу не менше п'яти років (у
редакції, що діяла на 02.10.2009 року, тобто
на момент набуття позивачем права на
пенсію за віком).

Водночас, в силу положень статті 55
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування": учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які працювали у
зоні відчуження з моменту аварії до 1
липня 1986 року незалежно від кількості
робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31
грудня 1986 року - не менше 5 календарних
днів - 10 років; які працювали у 1987 році у
зоні відчуження не менше 14 календарних
днів - 8 років; які працювали з 1 липня 1986
року по 31 грудня 1986 року у зоні
відчуження від 1 до 5 календарних днів, у
1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у
1988 році - не менше 30 календарних днів, на
діючих пунктах санітарної обробки
населення і дезактивації техніки або
їх будівництві - не менше 14 календарних
днів у 1986 році - 5 років.

Норми усіх перелічених законодавчих
актів є чинними і сукупно утворюють
правове регулювання відносин з приводу
набуття особами права на пенсію за
віком в Україні.

Системний аналіз статей 2, 15 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
статті 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", статті 55 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" дозволяє
дійти висновку, що особи, які працювали
або проживали на територіях
радіоактивного забруднення та
отримали право на пенсію за віком із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", належать до кола
осіб, які отримали право на пенсію за
віком як різновиду трудової пенсії.

Колегією суддів також взято до уваги
те, що положення пункту 4 частини першої
статті 4 вказаного Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", відповідно до
якого фізичні особи - підприємці, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу,
поширюються на усіх пенсіонерів за
віком або інвалідів.

Жодних обмежень для осіб, які набували
права на пенсію за віком або визнані в
установленому порядку інвалідами в
різний час у минулому і на підставі
різних законодавчих актів, положення
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" не
встановлюють.

Отже, як вбачається із системного
аналізу законодавства України у сфері
пенсійного забезпечення є декілька
видів трудових пенсій, в тому числі і
пенсія за віком, яка включає в себе
пенсію за віком на пільгових умовах.

Громадяни України, які в установленому
законом порядку набули певних прав і
керуються у своїх відносинах з
державою нормами чинного
законодавства, діють правомірно, що
повністю узгоджується з принципом
правової визначеності. Існування
законодавчих актів, які, на думку
уповноважених органів суб'єктів
владних повноважень, по різному
регулюють одні й ті ж питання, не
повинно негативно впливати на зміст
прав громадян. Протилежний підхід,
відповідно до яких норми певних
законів мають ігноруватися
громадянами, є шкідливим для
правопорядку, а визнання за
громадянами певних прав в залежності
від того, в який час і на підставі якого
законодавчого акта вони їх набули, не
відповідає принципу рівності усіх
перед законом.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач є фізичною
особою - підприємцем, яка перебуває на
спрощеній системі оподаткування, і
належить до кола осіб, які отримують
пенсію за віком.

Це означає, що в силу положень пункту 4
частини першої статті 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» позивач є
звільненим від сплати за себе єдиного
соціального внеску.

Таким чином, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що вимога
територіального органу Пенсійного
фонду щодо сплати недоїмки за єдиним
внеском на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у сумі
4572,42 грн. є протиправною і підлягає
скасуванню судом.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Управління Пенсійного фонду України у
Вишгородському районі Київської
області - Фесюк Тетяни Олександрівни -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 16 липня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е.
Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.