Справа № 817/3467/13-а
Суддя: Одемчук Є.В.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Одемчук Є.В.
УХВАЛА

іменем України

"15" січня 2014 р.
Справа № 817/3467/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Одемчука Є.В.

суддів:
Бучик А.Ю.

Майора Г.І.,

при секретарі
Самченко В.М. ,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "18"
листопада 2013 р. у справі за позовом
Приватного підприємства
"Вестінвестбуд" до Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про скасування
податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року ПП "Вестінвестбуд"
звернулося до адміністративного суду з
позовною заявою, в якій просило визнати
протиправним та скасувати податкові
повідомлення - рішення відповідача від
17.06.2013 року № , №

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 18 листопада
2013 року визнано протиправним та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області №, №
від 17.06.2013 року.

Не погоджуючись з даною постановою,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази та проаналізувавши
на підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що оскаржуване рішення відповідача
прийнято не на підставі, не у межах
повноважень та не у спосіб, що
передбачені чинним законодавством
України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Перевіряючи правомірність прийнятого
рішення на відповідність вимогам ч. 3
ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд зазначає
наступне.

В період з 27.05.2013 року по 31.05.2013 року
відповідачем проведена позапланова
виїзна документальна перевірка
позивача з питань дотримання
податкового законодавства при
взаєморозрахунках з ТОВ «ВК «Віконні
системи» за період з 01.07.2012 року по
30.09.2012 року, СПД-ФО ОСОБА_3 за період з
01.10.11 року по 31.12.2011 року, ФОП ОСОБА_4 за
період з 01.10.11 pоку по 31.12.2011 року.

За результатами вказаної перевірки,
складено акт № №374/22-200/36771058 від 06.06.2013
року, в якому зафіксовано порушення
позивачем:

- п. 138.2, ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток на загальну суму
9369,00 грн.

- п. 185.1 ст. 185, п. 198.1 п. 198.3 п. 198.6 ст. 198 ПК
України, в результаті чого
донараховано ПДВ на суму 28177,00 грн.

- п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК
України, в результаті чого позивачем
безпідставно сформовано податкові
зобов'язання з ПДВ по операціям продажу
товарів ( робіт, послуг) для ПВКФ
"Фіалка" та ФОП ОСОБА_5 на суму 22018,08 грн.

- п. 137.1, п. 137.4 ст. 137 ПК України, у
результаті чого безпідставно
сформовано дохід від реалізації
товарів по операціям продажу товарів (
робіт, послуг) для ПВКФ "Фіалка" та ФОП
ОСОБА_5 на суму 110090,42 грн.

- п. 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 розділу
ІІІ ПК України, що призвело до
завищення витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування на
загальну суму 99125,83 грн.

На підставі результатів вказаної
перевірки, прийнято податкові
повідомлення-рішення від 17 червня 2013
року №, № та донараховано
податкові зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств в сумі 9
986,25 грн. (в тому числі 9 369,00 грн.
основного зобов'язання та 617,25 грн.
штрафної санкції), а також збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в сумі 35 221,25 грн. (в
тому числі 28 177 грн. основного
зобов'язання та 7 044,25 грн. штрафної
санкції).

Позивач скористався правом на
адміністративне оскарження вказаних
податкових повідомлень - рішень, однак
рішенням Головного управління
міндоходів у Рівненській області «Про
результати розгляду скарги» від 19.08.2013
року та рішенням Міністерства доходів
і зборів України від 19.09.2013 року скарги
позивача залишені без задоволення.

Надаючи правову оцінку господарських
взаємовідносин позивача з ТОВ «Віконні
системи», колегією суддів встановлено.

28.09.2012 року між позивачем (Покупець) та
ТОВ «Віконні системи»" (Продавець)
укладено договір купівлі - продажу № 7,
згідно якого в порядку та на умовах,
визначених цим договором, "продавець"
зобов'язується передати товар у
власність Покупцеві, а Покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього на умовах Договору.

Ціна договору 14110,90 грн. ( п. 4.1 Договору
№ 7)

Факт виконання договору за вказаний
період підтверджуються оформленням
видаткових та податкових накладних, а
саме: видаткова накладна № 6206 від 28.09.2012
року; податкова накладна від 28.09.2012 року
№318 на суму 14110,90 в т.ч. ПДВ 2351,82 згідно
яких позивачем було отримано
товарно-матеріальні цінності.

Оплата за поставлені товари проведена
в повному обсягу у безготівковій формі.
(Банківська виписка від 03.10.2012 року, на
суму 14110,90 грн. в т.ч. ПДВ на суму 2351, грн.).

ПДВ на підставі виписаної
вищенаведеної податкової накладної в
загальній сумі 2351,82 грн. в повному
обсязі віднесений позивачем до складу
податкового кредиту у вересні 2012 року.

Надаючи правову оцінку господарських
взаємовідносин позивача з ФОП ОСОБА_4 ,
колегією суддів встановлено.

04.01.2011 року між позивачем "Покупець" та
ФОП ОСОБА_4 "Постачальник" укладено
договір поставки № 2, згідно якого в
порядку та на умовах, визначених цим
договором, "Постачальник"
зобов'язується протягом дії даного
Договору поставляти "Покупцеві" товар
за цінами, в асортименті і кількості, що
узгоджується сторонами в замовленнях
Покупця, а Покупець зобов'язується
прийняти товар і оплатити його.

Розрахунок за відвантажений товар
здійснюється Покупцем у національній
валюті України - гривні, шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок Постачальника. Ціна,
кількість, асортимент товару,
узгоджується в рахунках-фактурах, що
виписуються.

Факт виконання договору
підтверджуються податковою накладною
за грудень 2012 року, видатковою
накладною за грудень 2012 року та
банківськими виписками.

При цьому, розрахунки між суб'єктами
господарювання проводились у
безготівковій формі, згідно наступних
виписок по рахунку: виписка по рахунку
від 05.12.2011р. на суму 12400 грн., виписка по
рахунку від 13.12,2011 р. на суму 15000 грн.,
виписка по рахунку від 14.12.2011р., на суму
65500 грн., виписка по рахунку від 30.12.2011 р.,
на суму 900 грн.; всього на суму 93800 грн. в
т.ч., ПДВ на суму 15633,33 грн.).

ПДВ на підставі виписаної
вищенаведених податкових накладних в
загальній сумі 15633,33 грн. в повному
обсязі віднесений позивачем до складу
податкового кредиту у грудні 2011 року.

Надаючи правову оцінку господарських
взаємовідносин позивача з ПВКФ "Фіалка"
, колегією суддів встановлено.

05.01.2011 року між позивачем "Продавець" та
ПВКФ "Фіалка" "Покупець" укладено
договір купівлі - продажу, згідно якого
в порядку та на умовах, визначених цим
договором, Продавець зобов'язується
передати товар у власність Покупцеві, а
Покупець зобов'язується прийняти товар
та сплатити за нього.

Предметом даного договору є будівельні
матеріали, тощо.

Позивач згідно вказаного договору
передало товар для ПВКФ "Фіалка"
відповідно до видаткової накладної від
28.02.2012 року №000009 та податкової
накладної №4 від 28.02.2012 року на суму 81
023,41 грн. в т.ч. ПДВ 13 503,90 грн.

Розрахунки між суб'єктами
господарювання проводились у
безготівковій формі, згідно наступних
виписок по рахунку: виписка по рахунку
від 13.03.2012 р. на суму 130000 грн., виписка по
рахунку від 23.04.2012 р. на суму 1280 грн.,
виписка по рахунку від 03.05,2012 р. на суму
1400грн., виписка по рахунку від 22.05.2012 р.
на суму 250 грн., виписка по рахунку від
20.07.2012 р. на суму 1000 грн.

Позивачем дані суми були включені до
податкового зобов'язання за лютий 2012
року у сумі 13503,90 грн.

Також, згідно вказаного договору
позивач передано товар для ПВКФ
"Фіалка" відповідно до наступних
видаткових та податкових накладних:
відповідно до видаткової накладної
від 12.03.2012 року №0000034 податкової
накладної №7 від 20.03.2012 року на суму 29
929,09 грн. в т.ч. ПДВ 4 988,18 грн.

Розрахунки між суб'єктами
господарювання проводились у
безготівковій формі, згідно наступних
виписок по рахунку: виписка по рахунку
від 13.03.2012 р. на суму 130000 грн., виписка по
рахунку від 23.04.2012 р. на суму 1280 грн.,
виписка по рахунку від 03.05.2012 р. на суму
1400грн., виписка по рахунку від 22,05.2012 р.
на суму 250грн., виписка по рахунку від
20.07.2012 р. на суму 1000 грн.

Вказані суми були включені позивачем
до податкового зобов'язання за
березень 2012 р. в сумі 4988,18 грн.

Згідно договору поставки від 01.01.2012
року № 010112 передало товар для ФОП
ОСОБА_5 відповідно до наступних
видаткових та податкових накладних:
від 24.04.2012 року №000006, №4 від 24.04.2012 року
на суму 21 156 грн. в т.ч. ПДВ 4 988,18 грн.

Позивачем дані суми були включені до
податкового зобов'язання в сумі 3526,00
грн. у податковій декларації №
від 21.05.2012р. та відображені у реєстрі
виданих податкових накладних.

Податковий кодекс України регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства (пункт 1.1
статті 1 Податкового кодексу України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складенні під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - після її
закінчення.

Згідно абзацу 2 п.2.1. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за
номером 168/704, господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.
Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричинити реальні зміни майнового
стану платника податків.

Вимога щодо реальної зміни майнового
стану суб'єкта господарювання
кореспондує з положеннями розділів
ІІІ, V Податкового кодексу України,
якими встановлено порядок формування
платниками податків валових витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість та визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств і податком на додану
вартість.

Згідно п.135.1. ст. 135 Податкового кодексу
України доходи, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються до доходів звітного
періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з доходу
від операційної діяльності, який
визначається відповідно до пункту 135.4
цієї статті та інших доходів, які
визначаються відповідно до пункту 135.5
цієї статті, за винятком доходів,
визначених у пункті 135.3 цієї статті та у
статті 136 цього Кодексу. У
відповідності до п. 135.2. ст. 135
Податкового кодексу України доходи
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують отримання
платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього кодексу.

В п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу
України, визначено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до пункту 200.1 ст. 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду

Правовідносини, що виникають у зв'язку
з формуванням платником податку на
додану вартість податкового кредиту,
регулюються ст. 198 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VІ (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) (надалі -
Кодекс).

Так, пп. "а" п. 198.1 ст. 198 Кодексу
визначено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно до п. 198.3 цієї ж статті
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Приписами п. 198.6 ст. 198 Кодексу
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Відповідно до
даної статті, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Податковим кодексом України або ж
іншим нормативно-правовим актом не
встановлено будь-яких обмежень, ніж
наявність належним чином оформленої
податкової накладної, щодо включення
до податкового кредиту суми сплаченого
податку.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту (п.
201.10 Податкового кодексу України).

Усі господарські операції
підтверджені первинними документами
позивача відповідно до вимог Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" та
Податкового кодексу України, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку.

Зазначені документи, підтверджують
взаємовідносини позивача з
контрагентами, містять всі обов'язкові
реквізити, що передбачені для даного
виду господарських операцій, містять
необхідні відомості про господарську
операцію, підтверджують реальність
руху активів учасників правовідносин,
а відтак є первинними в розумінні
закону.

Посилання податкового органу на
нікчемність укладених договорів є
також безпідставними.

Підставою для недійсності правочину,
відповідно до ст. 215 ЦК України, є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Згідно із ст. 228 ЦК України, правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним. Правочин вважається таким,
що порушує публічний порядок, якщо він
був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Статтею 207 ГК України встановлено, що
господарське зобов'язання, котре не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Відповідно до презумпції
правомірності правочину всі укладені
між сторонами правочини є чинними, якщо
їх недійсність прямо не встановлена
законом (нікчемні правочини). В усіх
інших випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після повного та всебічного розгляду
питання про недійсність такого
правочину. Про недійсність правочину
ухвалюється судове рішення.

Угоди, укладена між позивачем та
контрагентами спрямовані на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлене ними, не містить положень,
які б суперечили вимогам чинного
законодавства або інтересам сторін, а
волевиявлення сторін правочину є
вільне і відповідає їхній внутрішній
волі, що відповідає загальним вимогам,
встановленим статтею 203 ЦКУ, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину.

Висновки податкового органу,
викладені в акті, на підставі якого
прийнято оспорювані податкові
повідомлення - рішення, ґрунтуються
лише на припущеннях, не підтверджених
первинними документами.

З урахуванням законодавчого
регулювання спірних правовідносин та
встановлених у справі обставини щодо
дотримання позивачем усіх визначених
Податковим кодексом України умов для
включення сплаченого в ціні придбаних
товарів податку на додану вартість до
складу податкового кредиту
підприємства та при наявності належним
чином складених податкових накладних,
виданих платником податку на додану
вартість, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
обґрунтованість доводів позивача щодо
протиправності оскаржуваних
податкових повідомлень - рішень
апелянта.

При цьому суд зазначає, що при
дослідженні факту здійснення
господарських операцій платника
податків, оцінювати слід відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовано
дані податкового обліку. Відносини між
учасниками попередніх ланок
постачання товарів не мають
безпосереднього впливу на дослідження
факту реальності господарської
операції, вчиненої між конкретними
контрагентами. В разі наявності у
органу державної податкової служби
інформації щодо порушення окремим
платником податків податкового
законодавства, негативні наслідки
повинні застосовуватися саме щодо цієї
особи.

Норми податкового законодавства не
передбачають, що недотримання
податкової дисципліни третіми особами
є підставою для відповідальності
позивача, оскільки згідно з ч. 2 ст. 61
Конституції України, юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
впливають на правильність прийнятого
рішення, яке постановлено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"18" листопада 2013 р. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Є.В.Одемчук

судді: (підпис)
А.Ю.Бучик

(підпис)
Г.І. Майор

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Є.В.Одемчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "15" січня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Приватне
підприємство "Вестінвестбуд" вул.Князя
Володимира,112,м.Рівне,33000

3- відповідачу/відповідачам: Державна
податкова інспекція у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області вул.
Відінська,8,м.Рівне,33023