Справа № 826/19428/13-а
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2013-12-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі головуючого судді Смолія І.В.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу:
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ГРАНД ТЕХНОЛОДЖІС"
до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві
про визнання протиправними та
скасування податкових
На підставі ч.4 ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Суд розглядає справу у
письмовому провадженні.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "ГРАНД ТЕХНОЛОДЖІС"
звернулося з позовом до Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві (далі - відповідач або
податковий орган) про визнання
протиправними та скасування
В обґрунтування позивних вимог
позивачем вказується на
протиправність та необґрунтованість
спірних рішень, у зв'язку з чим
представник позивача просить позов
задовольнити та скасувати податкові
повідомлення-рішення.
У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі, змін
та доповнень до позову не подав.
Представник відповідача в судовому
засіданні позов заперечив в повному
обсязі, в обґрунтування заперечень на
позов зіслався на обставини викладені
в письмових запереченнях на позов.
У судовому засіданні 19.12.2013р. суд
перейшов до розгляду справи в порядку
письмового провадження у
відповідності до вимог ст.122 КАС
Розглянувши подані позивачем і
відповідачем документи і матеріали,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва, -
Працівниками Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку достовірності
визначення ТОВ "ГРАНД ТЕХНОЛОДЖІС"
залишку від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду у сумі
166679 грн., відображеного в податкових
деклараціях з ПДВ, поданих за період
серпень - вересень 2013 року (надалі -
За результатами перевірки складено акт
від 04.11.2013р. за №2149/26-58-22-06-15-33885934 (надалі
Проведеною перевіркою встановлено
допущення позивачем порушень п.44.1 ст.44,
п.198.6 ст.198, п.200.2, п.200.4 ст.200 Податкового
кодексу України, в результаті чого
позивачем завищено суму залишку
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду в сумі
166679 грн., в т.ч. за серпень 2013 року - 102640
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 1038230 грн., в тому числі по
періодам: липень 2013р. на суму 375213грн.,
серпень 2013р. на суму 143606 грн., вересень
2013р. на суму 519413 грн.
У зв'язку із встановленням допущення
позивачем зазначених порушень
податкового законодавства податковим
органом винесено податкові
повідомлення-рішення:
позивачу зменшено розмір залишку
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду у
розмірі 166679,00 грн.;
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 1297788,00 грн., у т.ч.:
основний платіж - 1038230,00 грн., та штрафні
(фінансові) санкції (штраф) у розмірі
Позивач не погоджується із прийнятими
податковим органом податковими
повідомленнями-рішеннями, вважає їх
протиправними, у зв'язку із чим
звернувся до суду з позовом щодо їх
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді всіх обставин
справи в їх сукупності, та враховуючи,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
суд прийшов до переконання про
підставність позовних вимог, виходячи
з наступних міркувань.
Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для зменшення позивачу
розміру залишку від'ємного значення з
податку на додану вартість, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду в
розмірі 166679,00 грн., та підставою для
збільшення позивачу зобов'язань з
податку на додану вартість у
перевіряємий період, слугувало
встановлення перевіркою включення
позивачем до податкового кредиту за
липень-серпень 2013 року суми ПДВ по
придбаному товару у ПП "МВП-ПЛАСТ" (код
якого наявні суб'єкти господарювання з
ознаками фіктивності, тому, на
переконання податкового органу, ПП
"МВП-ПЛАСТ" не могло здійснити поставку
В основу висновків податкового органу
про безтоварність господарських
операцій вчинених між позивачем та ПП
"МВП-ПЛАСТ", покладено акти перевірок ПП
"МВП-ПЛАСТ" від 30.10.2013 №1056/26-58-22-02-18-34405810
(за період 01.07.2013 - 31.07.2013) та від 04.11.2013
№1088/26-58-22-07-17-34405810 (за період 01.08.2013 -
31.08.2013) складені ДПІ у Солом'янському
районі ГУ Міндоходів у м.Києві, в яких
співробітники податкового органу
приходять до висновку про відсутність
об'єктів оподаткування ПП "МВП-ПЛАСТ",
оскільки зазначене підприємство мало
по ланцюгу постачання суб'єктів
господарської діяльності з ознаками
фіктивності, згідно актів ДПІ у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві про неможливість проведення
зустрічної звірки контрагентів ПП
"МВП-ПЛАСТ", а саме: ТОВ "Алькона Плюс"
(акт від 29.09.2013 року №1325/26-55-22-01/38149463) та
ТОВ "Айромайл" (акт від 02.10.2013 року
№1392/26-55-22-01/38561597).
Саме наведені вище обставини слугували
єдиною підставою для висновків
податкового органу про порушення
позивачем норм Податкового кодексу
України та про відсутність підстав для
включення до податкового кредиту сум
ПДВ по операціях з ПП "МВП-ПЛАСТ".
Суд оцінюючи доводи відповідача про
безтоварність господарських операцій
вчинених між позивачем та ПП
"МВП-ПЛАСТ", приходить до висновку, що
вони не ґрунтуються на нормах чинного
законодавства та фактичних обставинах
справи виходячи із наступного.
Вищим адміністративним судом України у
листі від 02.06.2011 року №742/11/13-11
зазначено, що оцінюватися при
дослідженні факту здійснення
господарської операції повинні
відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку. Не є обов'язковою передумовою
для визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
Таким чином висновки податкового
органу про порушення позивачем норм
Податкового кодексу України,
сформовані на підставі аналізу змісту
договірних відносин, які існували по
ланцюгу постачання ТОВ "Гранд
Технолоджіс" з ПП "МВП-ПЛАСТ" не є
належними доказами порушення
позивачем податкового законодавства,
та є передчасними, оскільки результати
аналізу другого ланцюга постачання
відповідно до вимог податкового
законодавства України не можуть бути
підставами для висновків, які
стосуються позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, з
пояснень позивача, та не
заперечувалось відповідачем, під час
господарських правовідносин між
позивачем та ПП "МВП-ПЛАСТ", і на момент
фактичного виконання господарських
операцій між ними, ці підприємства, як
юридичні особи були внесені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців та були
зареєстровані платниками податку на
Наявні матеріали справи свідчать, що
між позивачем та ПП "МВП-ПЛАСТ" був
укладений договір поставки №01/02 від 01
лютого 2013 року, за умовами якого
Постачальник (ПП "МВП-ПЛАСТ")
зобов'язується передавати (постачати) у
зумовлені строки Покупцеві (позивачу)
Товар, а Покупець зобов'язується
прийняти Товар та оплатити його. Цей
договір є дійсними, оскільки він не
містить у собі жодних ознак недійсного
(нікчемного) правочину, та суду не було
надано будь-яких доказів щодо визнання
його недійсним судом в установленому
Судом встановлено, що за період
лютий-вересень 2013 року ПП "МВП-ПЛАСТ"
поставлено, а позивачем прийнято та
оплачено товари на загальну суму 6519620,7
грн. в т.ч. ПДВ - 1303924,1 грн., що
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями наступних документів:
1. Видаткові накладні: від 01.07.13 р. №1/07 на
суму 373,79 грн.; від 02.07.13 р. №3/07 на суму
суму 1745,16 грн.; від 19.07.13 р. №42/07 на суму
р. №52/07 на суму 994,99 грн.; від 24.07.13 р. №55/07
№31/08 на суму 1506,10 грн.; від 05.08.13 р. №16/08
06.08.13 р. №32/08 на суму 52 785,38 грн.; від 06.08.13
грн.; від 18.09.13 р. №17/09 на суму 412,20 грн.;
27.09.13 р. №28/09 на суму 9071,02 грн.
2. Банківські виписки: від 02.07.13 р.; від
05.07.13 р.; від 09.07.13 р.; від 10.07.13 р.; від 11.07.13
р.; від 16.07.13 р.; від 19.07.13 р.; від 24.07.13 р.;
від 29.07.13 р.; від 02.08.13 р.; від 09.08.13 р.; від
12.08.13 р.; від 23.08.13 р.; від 27.08.13 р.; від 30.08.13
р.; від 06.09.13 р.; від 11.09.13 р.; від 16.09.13 р.;
Відповідно до наданих позивачем
пояснень та змісту досліджених судом
первинних документів, оскільки
місцезнаходженням як позивача, так і ПП
"МВП-ПЛАСТ", є бульвар І.Лепсе, буд.8,
корп.3, м.Київ, а також враховуючи ту
обставину, що поставлений товар є
малогабаритним (комплектуючі до
радіоелектронних виробів), його
приймання-передача здійснювалась за
вказаною адресою (за місцезнаходженням
сторін договору), та відповідно
виключалась необхідність організації
перевезення цього товару (забезпечення
доставки) і оформлення окремої
транспортної документації.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.
Водночас статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999р. №996
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.
Згідно ч.2 ст.9 зазначеного Закону,
первинні документи повинні мати
наступні обов'язкові реквізити: назву
документу, зміст та обсяг
господарської операції, дату і місце
складання, назву підприємства, від
імені якого складено документ та назву
підприємства на ім'я якого такий
документ складено, одиницю виміру
господарської операції, посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції, особистий
підпис таких осіб, відбиток печатки (у
випадку її наявності).
Вказаним нормам кореспондують вимоги
п.2.4. Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 №88.
Згідно п.201.1. ст.201 Податкового кодексу
України, платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну,
складену за вибором покупця
(отримувача) в один з таких способів: а)
у паперовому вигляді; б) в електронній
формі з дотриманням умови щодо
реєстрації у порядку, визначеному
законодавством, електронного підпису
уповноваженої платником особи та умови
реєстрації податкової накладної у
Єдиному реєстрі податкових накладних.
Вимоги до обов'язкових реквізитів, які
зазначаються в окремих рядках
податкової накладної, встановлено
п.201.1. ст.201 Податкового кодексу України.
Форма та порядок заповнення податкової
накладної затверджено наказом
Міністерства фінансів України від
01.11.2011 №1379.
Відповідно до п.201.6. ст.201 Податкового
кодексу України, податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
З матеріалів справи вбачається, що ПП
"МВП-ПЛАСТ" були складені та видані
позивачу наступні податкові накладні:
від 01.07.13р. №1 на суму 373,79 грн.; від 02.07.13р.
грн.; від 23.07.13р. №81 на суму 994,99 грн.; від
№32 на суму 1506,10 грн.; від 06.08.13р. №33 на
грн.; від 28.08.13р. №97 на суму 195,60 грн.; від
04.09.13р. №6 на суму 2156,94 грн.; від 09.09.13р. №7
грн.; від 18.09.13р. №17 на суму 412,20 грн.; від
25.09.13р. №24 на суму 137760,00 грн.; від 25.09.13р.
Наведені податкові накладні включені
позивачем до відповідних реєстрів
отриманих та виданих податкових
накладних, копії яких містяться в
матеріалах справи.
Оформлені між позивачем та ПП
"МВП-ПЛАСТ" первинні документи повністю
відповідають вимогам
нормативно-правових актів України щодо
їх змісту, оформлення, підстав
складення та видачі, а тому є належними
первинними документами та
обґрунтованою і правомірною підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій, формування
податкового кредиту позивачем.
Наявні матеріали справи у повній мірі
спростовують доводи податкового
органу з приводу відсутності настання
реальних наслідків господарських
операцій вчинених між позивачем та ПП
"МВП-ПЛАСТ", а також щодо неможливості
З огляду на встановлені факти в ході
розгляду справи, суд приходить до
висновку, що зобов'язання за договором
поставки №01/02 від 01 лютого 2013 року між
позивачем та ПП "МВП-ПЛАСТ"
виконувались сторонами у повному
обсязі, ці операції є реальними
товарними операціями, які
здійснювались у межах господарської
діяльності сторін, у розумінні
положень п.п.14.1.36 Податкового кодексу
України, та ст.3 Господарського кодексу
України, та які спричинили реальні
зміни їх майнового стану.
При цьому судом не приймаються до уваги
посилання податкового органу на акти
перевірок ПП "МВП-ПЛАСТ" від 30.10.2013
№1056/26-58-22-02-18-34405810 та від 04.11.2013
№1088/26-58-22-07-17-34405810 складені ДПІ у
Солом'янському районі ГУ Міндоходів у
м.Києві, які на переконання відповідача
підтверджують безтоварність операцій
проведених між позивачем та ПП
"МВП-ПЛАСТ", оскільки ці акти стосуються
виключно взаємовідносин ПП "МВП-ПЛАСТ"
з ТОВ "Алькона Плюс" та ТОВ "Айромайл".
Інших аргументованих заперечень і
доказів відсутності реальності
господарських операцій та
спростування доводів і доказів
позивача відповідач не зазначив і не
Відповідно до пп."а" п.198.1 ст.198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.
Згідно п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог ст.201
цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п.201.11 ст.201
Пунктом 201.8 ст.201 Податкового кодексу
України визначено, що право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
Згідно п.201.10 ст.201 Податкового кодексу
України, податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Оскільки під час проведення
господарських операцій із позивачем ПП
"МВП-ПЛАСТ" було зареєстроване
платником податку на додану вартість
то, відповідно, воно мало право
складати і видавати податкові
Судом встановлено, що виписані ПП
"МВП-ПЛАСТ" податкові накладні за
формою та змістом відповідають
вимогам, встановленим законодавством,
стосовно порядку оформлення та підстав
їх видачі, наведені в них дані
відповідають та кореспондуються з
даними видаткових накладних і
платіжних документів, а тому є належною
правомірною підставою для формування
податкового кредиту позивачем.
Відповідно до п.49.2 ст.49 Податкового
кодексу України, платник податків
зобов'язаний за кожний встановлений
цим Кодексом звітний період подавати
податкові декларації щодо кожного
окремого податку, платником якого він
є, відповідно до цього Кодексу
незалежно від того, чи провадив такий
платник податку господарську
діяльність у звітному періоді.
Водночас, обов'язок платника податків
подати декларацію з ПДВ узгоджується з
обов'язком податкового органу прийняти
таку декларацію та, при відсутності
зауважень до її оформлення,
відобразити показники цієї декларації
у відповідних базах податкової
звітності, а показники податкового
кредиту та податкових зобов'язань
конкретного платника податків, які
відображаються в базі співставлення,
формуються на підставі показників
поданих таким платником податків
податкових декларацій з ПДВ із
додатком №5, і повинні їм відповідати.
Матеріали справи свідчать, що суми
задекларованих податкових зобов'язань
та податкового кредиту позивача за
період що перевірявся, відображені ним
у належним чином складеній та поданій
податковій звітності з ПДВ: Податкових
деклараціях з податку на додану
вартість (з додатками) за липень 2013 р.
серпень 2013 р. вересень 2013 р.
Судом встановлено, що показники
зазначеної податкової звітності
сформовані позивачем на підставі даних
підтверджених належними первинними та
іншими документами, копії яких
приєднані до матеріалів справи, тому
висновки податкового органу про
порушення позивачем норм п.44.1 ст.44
Податкового кодексу України є
Згідно п.200.1 ст.200 Податкового кодексу
України, сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.
Відповідно до п.200.3 ст.200 Податкового
кодексу України, при від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.
Згідно п.200.4 ст.200 Податкового кодексу
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.
Згідно п.200.6 ст.200 ПК України, платник
податку може прийняти самостійно
рішення про зарахування в повному
обсязі належної йому суми бюджетного
відшкодування або її частини у
зменшення податкових зобов'язань з
цього податку, що виникли протягом
наступних звітних (податкових)
періодів, за наявності умов,
передбачених пунктом 200.4 цієї статті.
Зазначене рішення відображається
платником податку у податковій
декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. У разі прийняття такого рішення
зазначена сума не враховується при
розрахунку сум бюджетного
відшкодування наступних звітних
(податкових) періодів.

Судом встановлено, що усі
задекларовані позивачем суми ПДВ по
операціям із ПП "МВП-ПЛАСТ"
підтверджені належними податковими
накладними, отже позивачем правомірно
віднесено відповідні суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів до податкового
кредиту, тому суд вважає
безпідставними висновки податкового
органу про завищення позивачем суми
залишку від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду в сумі
166679 грн.

З огляду на вище викладене,
відповідачем не доведено належними та
допустимими доказами наявності
обставин, які були покладені ним в
основу висновків про заниження
позивачем податкових зобов'язань з
податку на додану вартість.

Аналіз наведених податковим органом
обґрунтувань підставності винесення
спірних податкових повідомлень-рішень
дозволяє зробити висновки щодо не
вжиття податковим органом всіх
необхідних заходів для встановлення
дійсних обставин та відповідно
правильності нарахування та сплати
податкових зобов'язань позивачем,
перевірка проведена на підставі
формальних обставин, при цьому
реальність настання наслідків за
проведеними господарськими операціями
податковим органом не досліджувалась.

Також суд вважає, що з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку, право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Ця правова
позиція викладена, зокрема, в ухвалі
Вищого адміністративного суду України
від 31.03.2011 у справі №К-12509/08.

Така ж правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 16.10.2013 у справі №К/800/45872/13,
де зазначено що діючий Податковий
кодекс України не ставить в залежність
право віднесення сплачених сум ПДВ до
податкового кредиту від податкового
обліку (стану) інших осіб і фактичної
сплати контрагентами податку до
бюджету. Включення до складу
податкового кредиту сум ПДВ є правом
окремо взятого платника податків і не
залежить від розрахунків з бюджетом
третіх осіб. Якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету або встановлено порушення
податкового законодавства з боку
контрагенту, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податків з недобросовісними
платниками податків (постачальниками)
з метою незаконного отримання
податкових вигод або його обізнаності
з такими діями постачальників чи
сприяння ухиленню постачальниками
товару у ланцюгу постачання від
виконання податкових зобов'язань може
свідчити про незаконність формування
податкового кредиту/валових витрат,
однак таких фактів в ході розгляду
даної справи встановлено не було.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принципи верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Вищевказана позиція суду узгоджується
із практикою Європейського суду з прав
людини. Так, відповідно до рішень
Європейського суду з прав людини у
справах Інтерсплав проти України (2007
рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти
Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес
Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік,
заява №6689/03), які відповідно до ч.1 ст.17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" підлягають
застосуванню судами як джерела права,
платника податку не може бути
позбавлено права на податковий кредит /
бюджетне відшкодування ПДВ за
відсутності доказів того, що його було
залучено до протиправної діяльності,
пов'язаної з незаконним отриманням
бюджетного відшкодування; при цьому
платник ПДВ не повинен нести
відповідальність за зловживання,
вчинені його постачальниками, якщо
платник ПДВ не знав про такі
зловживання і не міг про них знати.

Тому суд приходить до висновку, що
позивачем було правомірно сформовано
податковий кредит за операціями з ПП
"МВП-ПЛАСТ" у періоді що перевірявся, та
правомірно визначено суми залишку
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду в сумі
166679 грн., а висновки податкового органу
про порушення позивачем норм ст.ст.44, 198,
200 Податкового кодексу України не
ґрунтуються на фактичних обставинах
справи та є безпідставними.

Оскільки в діях позивача, як платника
податку, не вбачається порушень
діючого законодавства, господарські
операції проведені між позивачем і ПП
"МВП-ПЛАСТ" не викликають сумніву в їх
реальності та відповідності дійсному
економічному змісту, що
підтверджується матеріалами справи і
наявністю належним чином оформлених
документів, приймаючи спірні податкові
повідомлення-рішення податковий орган
неправомірно позбавив позивача права
на податковий кредит.

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд приходить до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які підтверджуються достатніми
доказами, що свідчить про
необґрунтованість та протиправність
податкових повідомлень-рішень, а тому
такі підлягають скасуванню, а позовні
вимоги задоволенню у повному обсязі.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Відповідно до ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові особи і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ч.1 ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи наведені обставини,
відповідачем не доведено
правомірність прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 69, 70 71, 158-163, 167 КАС
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
повністю податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві № від 27.11.2013 року форми
"В4", та № від 27.11.2013 року форми "Р".

Судові витрати у розмірі 458,80 грн.
стягнути на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "ГРАНД
ТЕХНОЛОДЖІС" (, адреса:
бульвар Івана Лепсе, буд. 8, корп. 3,
м.Київ, 03680) з Державного бюджету
України.

Постанова може бути оскаржена в
Київський апеляційний
адміністративний суд через Окружний
адміністративний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня її
проголошення, копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя
І.В.
Смолій