Справа № 468/2775/13-а
Суддя: Янчук С. В.
Дата ухвалення: 2014-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 468/2775/13-а
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2014 року Баштанський районний суд
в складі головуючого по справі судді
Янчук С.В, при секретарі Медведєву Д.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Баштанка
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до інспектора ДПС роти ДПС ММУ
сержанта міліції Дімітрова Григорія
Володимировича, Управління ДАІ УМВС
України в Миколаївській області про
визнання незаконною та скасування
постанови про накладення
адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із
адміністративним позовом, в якому
вказав, що постановою від 15.12.2013 року
його було притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст.122 ч.1 КУпАП та накладено
адміністративне стягнення у виді
штрафу розміром 425 гривень. Позивач
вважає дану постанову необґрунтованою
та незаконною з наступних підстав:
повертаючись з вул.8 Березня праворуч,
у напрямку проспекту Леніна в м.
Миколаїв, оглядовість та видимість у
напрямку руху дозволили йому
заздалегідь побачити працівників ДПС,
які стояли на краю проїзної частини
правої смуги дороги на відстані
приблизно 20 метрів після пішохідного
переходу, чим заважали безпосередньому
руху по цій смузі. Перед поворотом на
проспект Леніна він на виконання знаку
«стоп» зупинився на декілька секунд і
тільки після того, як пересвідчився що
його подальший рух не створить
перешкод іншим учасникам дорожнього
руху розпочав повертати та рухатися по
проспекту. Його зупинив інспектор ДАІ,
запропонував пройти до автомобіля для
подальшої розмови, проте позивач
намагався дізнатися причини своє
зупинки і після чергових наполягань,
йому повідомили що він не надав
перевагу в русі пішоходу, в доказ чого
продемонстрував кадр без динаміки з
побутової відеокамери де позаду його
авто пішохід переходить дорогу і з
якого неможливо встановити коли він
з'явився позаду авто. Позивач пояснив,
що він є водієм із багаторічним стажем,
регулярно користується автомобілем в
місті та ніколи не заважав пішоходам
переходити вулицю. Також, ним було
повідомлено що він рухався вперед, а не
назад, після повороту на невеликій
швидкості, а відповідати що роблять
пішоходи позаду, в протилежному
напрямку руху його авто Правила
дорожнього руху на нього такий
обов'язок не покладають. Відеофіксація
порушення проводилася побутовою
відеокамерою, працівник ДАЇ не пояснив,
чи має він належну кваліфікацію для
користування складною цифровою
технікою. Також йому не було пояснено,
чи сертифікований даний технічний
засіб для його використання. Крім того,
протокол не містить доказів нібито
правопорушення, пішохід щодо не
пропуску якого позивача було зупинено
був відсутні, свідків чи понятих також
не було. Таким чином, позивач був
позбавлений права користуватися
юридичною допомогою при складанні
протоколу, було проігноровано його
клопотання на ознайомлення із зйомкою
побутової камери та залучення свідків
чи потерпілого. Враховуючи вище
викладене просив постанову скасувати
та закрити провадження по
адміністративній справі.

В судове засіданні позивач з'явився,
позовні вимоги підтримав у повній
мірі та пояснив, що він Правил
дорожнього руху не порушував, жодних
доказів правопорушення йому надано не
було, клопотання про залучення свідків,
потерпілого та ознайомлення зі зйомкою
відеокамери проігноровувалися.

Відповідач - Дімітров Г.В. до суду не
з'явився, про час, дату та місце
розгляду справи був повідомлений
вчасно та належним чином -
рекомендованим повідомленням. Заяв про
відкладення розгляду справи до суду не
надходило.

Представник відповідача - Управління
ДАІ УМВС України в Миколаївській
області до суду не зявився, про час,
дату та місце розгляду справи був
повідомлений вчасно та належним чином -
рекомендованим повідомленням. До суду
надійшло заперечення, відповідно до
яких просили в задоволенні позову
відмовити та розгляд справи проводити
без участі їх представника.

Дослідивши матеріали справи (копію
постанови в справі про адміністративне
правопорушення, серії АА2№211758;
протокол про адміністративне
правопорушення, серії АА2 №521422, копію
договору про надання правової допомоги
№1 від 17.12.2013року; акт прийому передачі
виконаних робіт від 18.12.2013р.; копію
паспорта ОСОБА_1), суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, тобто ч. 2 ст.
71 КАС України встановлює презумпцію
вини суб'єкта владних повноважень,
рішення, дії чи бездіяльність якого
оскаржуються, а повідомлені позивачем
обставини справи відповідають
дійсності, доки відповідач їх не
спростує. Крім того, ч. 4 ст. 71 КАС
України зобов'язує суб'єкта владних
повноважень надати всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі. Отже, в
адміністративних справах щодо
оскарження рішень та дій суб'єкта
владних повноважень встановлена
презумпція його вини. Така презумпція
вини покладає на суб'єкта владних
повноважень обов'язок аргументовано,
посилаючись на докази, довести
правомірність свого рішення та
спростувати твердження позивача про
порушення його прав, свобод чи
інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що
16.12.2013 року на позивача було складений
протокол за порушення останнім вимог п.
12.4 ПДР, після чого відповідач виніс
постанову про притягнення позивача до
адміністративної відповідальності за
ст. 122 ч. 1 КУпАП та призначив позивачу
адміністративне стягнення у виді
штрафу в розмірі 255 грн.

Працівником ДАІ при вирішенні питання
про притягнення до адміністративної
відповідальності позивача не були
належним чином та вчасно, залучені
поняті та зібрані інші належні та
допустимі докази, які б могли
підтвердити факт порушення (без
допомоги працівника ДПС ДАІ) позивачем
правил дорожнього руху та
невідповідність його пояснень дійсним
обставинам справи. Тобто, на
підтвердження дійсної наявності
фактів, викладених в постанові про
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності
відповідачем на розгляд суду не було
надано жодних доказів (пояснень
свідків, зафіксованих показів
спеціальних приладів), натомість,
навпаки, при розгляді справи в суді
встановлено, що позивач за обставин,
викладених в протоколі про
адміністративне правопорушення та
постанові про притягнення його до
адміністративної відповідальності, не
здійснював порушення правил
дорожнього руху за вказаних вище
обставин, що відповідачами не
спростовано і, в такому випадку, дії
позивача не утворюють складу
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 122 ч.2 КУпАП.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

При розгляді справи про
адміністративне правопорушення суд
зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, а також з'ясувати
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Оскільки згідно зі ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, який в даному випадку не
надав до суду допустимих достатніх
фактичних даних (фіксація технічними
засобами та ін.) на підтвердження
правомірності винесення постанови, яка
оскаржується фізичною особою, сама
постанова не є достатньою підставою
для притягнення водія до
адміністративної відповідальності і
доказом вини позивача, оскільки цей
висновок не підтверджується
сукупністю достатніх та допустимих
доказів, а навпаки спростовується
поясненнями позивача, а, отже, не
відповідає вимозі їхньої достатності,
що свідчить про недоведеність складу
адміністративного правопорушення,
інкримінованого позивачеві.

Пунктом 24 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 23 грудня
2005 року №-14 "Про практику застосування
судами України у справах про деякі
злочини проти безпеки дорожнього руху
та експлуатації транспорту, а також про
адміністративні правопорушення на
транспорті", встановлено, що зміст
постанови повинен відповідати вимогам,
встановленими статтями 283, 284 КУпАП. В
ній зокрема, необхідно зазначити
докази, на яких базується висновок про
вчинення особою адміністративного
правопорушення.

Дані обставини не були спростовані
відповідачем, суду не було
представлено доказів в підтвердження
обставин, викладених в постанові по
справі про адміністративне
правопорушення.

З боку відповідача належних і
допустимих доказів про конкретне
вчинення правопорушення позивачем
суду не надано і таких в суді не добуто.

Права і свободи людини і громадянина
захищаються судом (ст.55 Конституції
України).

Кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових чи службових осіб.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини", суди України, при розгляді
справ, застосовують Конвенцію про
захист прав людини і основоположних
свобод та Протоколи до неї, а також
практику Європейського суду - як
джерело права.

Статтею 62 Конституції України
передбачено, що обвинувачення не може
ґрунтуватись на доказах, одержаних
незаконним шляхом, а також на
припущеннях. Усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

Вказане відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП
є безумовною підставою для закриття
провадження у справі про
адміністративне правопорушення.

За таких обставин, постанова про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 винесена
посадовою особою ДПС роти ДМС ММУ, не
відповідає вимогам законодавства, щодо
процедури притягнення до
адміністративної відповідальності та
обґрунтованості притягнення особи до
відповідальності та доведеності
суб'єктом владних повноважень
правомірності вчинених дій, що є
підставою для її скасування.

Враховуючи вищевикладене, суд
задовольняє позовні вимоги частково,
оскільки доводи позивача з приводу
стягнення з відповідачів судових
витрат на правову допомогу в розмірі 200
гривень є безпідставними та
необгрунтованими належним чином.

На підставі викладеного, та керуючись
ст.ст. 70-73, 86, 159-161, 163, 167 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати постанову серії АА2 №211758
року від 15 грудня 2013 року про
притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ст. 122 ч.2 КУпАП.

Провадження по справі відносно ОСОБА_1
за ст.122 ч.2 КУпАП - закрити.

Згідно с.171-2 КАС України, рішення
місцевого загального суду, як
адміністративного суду у справах з
приводу рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
притягнення до адміністративної
відповідальності є остаточним і
оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: