Справа № 2518/2-а-17833/11
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2013-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Сташків В.Б.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

20 листопада 2013 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Кучми А.Ю.

суддів:
Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Ріпкинському районі
Чернігівської області на постанову
Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 23.01.2012 у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Ріпкинському районі
Чернігівської області про зобов'язання
нарахувати недоплачену щомісячну
державну соціальну допомогу як дитині
війни, -

В
С Т А Н О В И Л А:

28.09.2011 позивач звернулась до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Ріпкинському районі
Чернігівської області про визнання
бездіяльності відповідача
протиправною щодо відмови у підвищенні
пенсії на 30% мінімальної пенсії за
віком та зобов'язання нарахувати
недоплачену щомісячну державну
соціальну допомогу, як дитині війни.

Постановою Ріпкинського районного
суду Чернігівської області від 23.01.2012
вищевказаний адміністративний позов
задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову, якою відмовити у
задоволенні позовних вимог повністю.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198, ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є особою, що належить до
соціальної категорії громадян «діти
війни» в розумінні ст. 1 ЗУ «Про
соціальний захист дітей війни», а
відтак, на неї повністю
розповсюджуються всі пільги та
соціальні гарантії, передбачені
зазначеним вище Законом України.

Згідно ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист
дітей війни» особам, що належать до
соціальної категорії громадян «діти
війни», з 01.01.2006 відповідач повинен був
нараховувати та виплачувати щомісячне
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений ст. 28 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058, згідно
якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб
щорічно встановлюється ЗУ «Про
Державний бюджет України» на
відповідний рік.

ЗУ «Про державний бюджет України на 2010
рік» збільшено розмір прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність. Відповідно зріс і
розмір мінімальної пенсії. Мінімальна
пенсія у 2010 році становила: з 01.01.2010 - 695,00
грн., з 01.04.2010 - 706,00 грн., з 01.07.2010 - 709,00 грн.

На момент звернення позивача до суду,
нарахування доплати до її пенсії в
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком, відповідно до положень ст. 6
вищезазначеного Закону відповідачем
не здійснено, у зв'язку з чим вона
звернулась до суду за захистом своїх
прав.

Всупереч ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист
дітей війни» позивачу щомісячне
підвищення до пенсії виплачувалась
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 № 530.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, ЗУ «Про
соціальний захист дітей війни» має
вищу юридичну силу в порівнянні з
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 № 530. Отже, відповідач не
правомірно виплачував щомісячне
підвищення до пенсії в меншому розмірі
ніж це передбачено ст. 6 зазначеного
Закону.

З урахуванням вищевикладеного та
приписів ст. 159 КАС України, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 122, 159, 160, 167, 195, 196, 197, 198,
200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Ріпкинському районі Чернігівської
області - залишити без задоволення, а
постанову Ріпкинського районного суду
Чернігівської області від 23.01.2012 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя:
А.Ю. Кучма

Судді:
В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

.

Головуючий суддя
Кучма А.Ю.

Судді:
Аліменко В.О.

Безименна Н.В.