Справа № 803/2793/13-а
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року Справа № 803/2793/13-a

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю прокурора Коваль І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Любомльського міжрайонного прокурора
до Любомльської міської ради
Волинської області про визнання
незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Любомльський міжрайонний прокурор
звернувся з адміністративним позовом
до Любомльської міської ради про
визнання незаконним та скасування
рішення №36/106 від 10.12.2013 року «Про
звернення Любомльської міської ради
Волинської області до Президента
України, Верховної Ради України,
співвітчизників та всіх політичних
сил», яким схвалено текст звернення
депутатів Любомльської міської ради до
Президента України, Верховної Ради
України, співвітчизників та всіх
політичних сил і вирішено направити
текст звернення до Президента України,
Верховної Ради України, а також
опублікувати дане рішення в засобах
масової інформації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідно до статті 2 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
місцеве самоврядування є правом
територіальної громади самостійно
вирішувати питання місцевого значення
в межах Конституції і законів України.
Однак, оскаржуваним рішенням
Любомльська міська рада вирішила
питання не місцевого значення та
вийшла за межі своїх повноважень, тому
прокурор просив визнати незаконним та
скасувати рішення Любомльської
міської ради №36/106 від 10.12.2013 року «Про
звернення Любомльської міської ради
Волинської області до Президента
України, Верховної Ради України,
співвітчизників та всіх політичних
сил».

В судовому засіданні прокурор
заявлений позов підтримала повністю з
підстав, зазначених у позовній заяві,
просила визнати незаконним та
скасувати рішення Любомльської
міської ради №36/106 від 10.12.2013 року.

В поданих суду письмових запереченнях
від 30.12.2013 року №676 відповідач
адміністративний позов не визнав та
зазначив, що на підставі п.2 ст.11 Закону
України «Про статус депутатів місцевих
рад» із депутатським зверненням 05.12.2013
року звернулися депутати Кравчук В.С.
та Самолюк Л.І. щодо необхідності
направлення Любомльською міською
радою звернення до Президента України,
Верховної Ради України та офіційного
оприлюднення думки депутатів міської
ради щодо ситуації, що склалася в
державі. Рішенням Любомльської міської
ради №36/106 від 10.12.2013 року «Про
звернення Любомльської міської ради
Волинської області до Президента
України, Верховної Ради України,
співвітчизників та всіх політичних
сил» схвалено текст звернення
депутатів Любомльської міської ради до
Президента України, Верховної Ради
України, співвітчизників та всіх
політичних сил і вирішено направити
текст звернення до Президента України,
Верховної Ради України, а також
опублікувати дане рішення в засобах
масової інформації. Вважає, що
зазначене рішення №36/106 від 10.12.2013 року
відповідає чинному законодавству, а
тому в задоволенні позовних вимог
Любомльського міжрайонного прокурора
просив відмовити.

Відповідач в судове засідання свого
представника не направив, подав
клопотання про розгляд справи за
відсутності представника Любомльської
міської ради, з огляду на що справу
розглянуто у відсутності представника
Любомльської міської ради на підставі
наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення прокурора,
дослідивши письмові докази, суд
приходить до висновку, що
адміністративний позов підлягає до
задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Любомльської міської ради №36/106 від
10.12.2013 року «Про звернення Любомльської
міської ради Волинської області до
Президента України, Верховної Ради
України, співвітчизників та всіх
політичних сил» схвалено текст
звернення депутатів Любомльської
міської ради до Президента України,
Верховної Ради України,
співвітчизників та всіх політичних сил
і вирішено направити текст звернення
до Президента України, Верховної Ради
України, а також опублікувати дане
рішення в засобах масової інформації.

Зі змісту звернення депутатів, яке
схвалене рішенням ради №36/106 від 10.12.2013
та є додатком до нього, вбачається, що в
ньому викладено вимоги:

- до Президента України щодо відставки
Кабінету Міністрів і проведення
консультацій з усіма парламентськими
політичними силами щодо формування
коаліційного уряду. За їх результатами
запропонувати Верховній Раді України
узгоджену кандидатуру на посаду
Прем'єр-Міністра;

- до Верховної Ради щодо заслуховування
звіту Генеральної прокуратури України
стосовно результатів розслідування
обставин, пов'язаних із грубими
порушеннями прав громадян з боку
правоохоронних органів а також
ухвалення рішення щодо
відповідальності посадових осіб,
причетних до організації розправи над
мирними людьми;

- щодо законодавчих гарантій
неприпустимості політичних репресій,
адміністративних та господарських
переслідувань проти власного народу в
цілому, його громадян, політиків,
студентів, працівників бюджетної сфери
та державних службовців;

- щодо законодавчого закріплення
державної атрибутики, яка має
знаходитись в службових кабінетах
державних службовців;

- щодо негайного відновлення
переговорів з Європейським союзом та
виконання всіх необхідних умов для
підписання угоди про асоціацію України
та ЄС.

Надаючи оцінку рішенню, прийнятому
Любомльською міською радою, судом
враховано, що відповідно до статті 140
Конституції України місцеве
самоврядування є правом
територіальної громади - жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України.

Згідно з частиною другою статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Повноваження міської ради визначені
статтею 143 Конституції України та
статтями 25, 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні». Так
відповідно до статті 143 Конституції
України територіальні громади села,
селища, міста безпосередньо або через
утворені ними органи місцевого
самоврядування управляють майном, що є
в комунальній власності; затверджують
програми соціально-економічного та
культурного розвитку і контролюють їх
виконання; затверджують бюджети
відповідних
адміністративно-територіальних
одиниць і контролюють їх виконання;
встановлюють місцеві податки і збори
відповідно до закону; забезпечують
проведення місцевих референдумів та
реалізацію їх результатів; утворюють,
реорганізовують та ліквідовують
комунальні підприємства, організації і
установи, а також здійснюють контроль
за їх діяльністю; вирішують інші
питання місцевого значення, віднесені
законом до їхньої компетенції. Органам
місцевого самоврядування можуть
надаватися законом окремі
повноваження органів виконавчої влади.

Відповідно до статті 25 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання (загальна компетенція). Згідно
зі статтею 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
сільські, селищні, міські ради на
пленарних засіданнях вирішують
визначений перелік питань, які
віднесено до їх виключної компетенції.

Виходячи з цих конституційних положень
у системному зв'язку з положеннями
статті 6 Конституції України про те, що
державна влада в Україні здійснюється
на засадах її поділу на законодавчу,
виконавчу та судову, Конституційний
Суд України у рішенні від 26 березня 2002
року № 6-рп/2002 в справі про охорону
трудових прав депутатів місцевих рад
визначив політико-правову природу
органів місцевого самоврядування, які
не є органами державної влади, а є
представницькими органами, через які
здійснюється право територіальної
громади самостійно вирішувати не
будь-які питання суспільного життя, а
питання саме місцевого значення, тобто
такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних громад
і перелік яких визначено у Конституції
і законах України.

Такі ж положення закріплені у статті 4
Європейської хартії місцевого
самоврядування, яка встановлює, що
головні повноваження і функції органів
місцевого самоврядування визначаються
конституцією або законом; органи
місцевого самоврядування в межах
закону мають повне право вільно
вирішувати будь-яке питання, яке не
вилучене із сфери їхньої компетенції і
вирішення якого не доручене жодному
іншому органу; повноваження, якими
наділяються органи місцевого
самоврядування, як правило, мають бути
повними і виключними.

Отже, аналіз норм Основного Закону та
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» дозволяє
зробити висновок, про наявність у
міської ради повноважень на прийняття
на її пленарних засіданнях
обов'язкових до виконання рішень не з
будь-яких питань суспільного життя, а з
питань саме місцевого значення, тобто
тих, що пов'язані передусім із
життєдіяльністю територіальної
громади. Іншого чинним законодавством
України не передбачено.

Вказані вище статті не відносять ні до
загальної, ні до виключної компетенції
міських рад повноваження щодо розгляду
та вирішення питань про ініціювання
перед Президентом України питання
відставки Кабінету Міністрів України,
питання негайного відновлення
переговорів з Європейським союзом та
виконання всіх необхідних умов для
підписання угоди про асоціацію України
та ЄС тощо. Зазначені вимоги міської
ради свідчать про порушення питання
загальнодержавного значення, а не
питання територіальної громади міста
Любомля.

Відповідно до частини першої статті 144
Конституції України органи місцевого
самоврядування в межах повноважень,
визначених законом, приймають рішення,
які є обов'язковими до виконання на
відповідній території. Згідно з
частиною першою статті 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень.

Отже, незалежно від того, чи має рішення
органів місцевого самоврядування
нормативний характер, воно є
обов'язковим до виконання в межах
відповідної територіальної громади.

Оскільки за своєю правовою природою
рішення відповідача про прийняття
звернення з вимогами відставки
Кабінету Міністрів та обрання
Прем'єр-Міністра, заслуховування звіту
Генеральної прокуратури України,
законодавчих гарантій неприпустимості
політичних репресій, адміністративних
та господарських переслідувань,
законодавчого закріплення державної
атрибутики, яка має знаходитись в
службових кабінетах державних
службовців; негайного відновлення
переговорів з Європейським союзом та
виконання всіх необхідних умов для
підписання угоди про асоціацію України
та ЄС, не стосується питань
територіальної громади, то викладення
його у формі рішення міської ради та, як
наслідок, надання йому ознак
обов'язкового виконання, є виходом за
межі повноважень відповідача.

За таких обставин суд вважає, що
відповідач, приймаючи від імені
територіальної громади міста Любомля
оскаржуване рішення, вирішив питання,
які не стосуються безпосередньо її
життєдіяльності та які не належать до
його компетенції. Тобто, рішення
Любомльської міської ради прийняте не
на підставі та не у межах повноважень,
що передбачені Конституцією та
законами України, а тому є незаконним.

Водночас суд не заперечує права
депутатів місцевих рад на звернення до
органів державної влади з висловленням
тих чи інших вимог, однак такі
звернення не потребують додаткового
схвалення шляхом прийняття радою
відповідного рішення.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (КАС України) у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною десятою статті 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» встановлено, що акти органів
та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
визнання незаконним та скасування
рішення Любомльської міської ради від
10 грудня 2013 року №36/106 «Про звернення
Любомльської міської ради Волинської
області до Президента України,
Верховної Ради України,
співвітчизників та всіх політичних
сил» підлягають до задоволення в
повному обсязі.

Керуючись ст.ст.11, 17, 158, 160, 162, 163, 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, на підставі Конституції
України, Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати незаконним та скасувати
рішення Любомльської міської ради
Волинської області від 10 грудня 2013 року
№36/106 «Про звернення Любомльської
міської ради Волинської області до
Президента України, Верховної Ради
України, співвітчизників та всіх
політичних сил».

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, повний
текст якої буде виготовлено 21 січня 2014
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій