Справа № К/9991/15001/11-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/15001/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівГончар Л.Я. Мороз Л.Л.
провівши у касаційному порядку
попередній розгляд адміністративної
справи за позовом Київського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Акціонерної
енергопостачальної компанії
"Київенерго" (далі - АЕК "Київенерго") про
стягнення
адміністративно-господарських
штрафних санкцій та пені за касаційною
скаргою Іванської Олени Анатолівни -
представника Київського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів (далі - Київське МВФСЗІ) на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 31 березня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року

в с т а н о в и л а :

Київське МВФСЗІ у Окружному
адміністративному суді м. Києва
пред'явило позов до АЕК "Київенерго" про
стягнення
адміністративно-господарських
штрафних санкцій та пені.

В обґрунтування позовних вимог
зазначило, що на підприємстві АЕК
"Київенерго" у 2007 році відповідач
повинен був створити 527 робочих місця
для інвалідів, проте створив лише 250
робочих місць.

АЕК "Київенерго" не виконала норматив
із створенням 277 робочих місць з
працевлаштування інвалідів, внаслідок
чого йому були нараховані
адміністративно-господарські санкції
за не створення робочих місць для
забезпечення працевлаштування
інвалідів у 2007 році у сумі 7 856 384,80 грн.
та нарахована пеня за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
в сумі 14 142,00 грн. В добровільному
порядку сума заборгованості
відповідачем не сплачена.

Просило стягнути з відповідача
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2007 році в
сумі 7 856 384,80 грн. та пеню за порушення
встановлених законодавством термінів
сплати адміністративно-господарських
санкцій у розмірі 14 142,00 грн. на загальну
суму 7 870 526,80 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 31
березня 2010 року, залишеною без зміни
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року, в задоволенні позовних вимог
Київського МВФСЗІ відмовлено повністю.

У касаційній скарзі Київське МВФСЗІ,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить їх рішення скасувати та
постановити у справі нове рішення про
задоволення його позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
Київського МВФСЗІ не підлягає
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що відповідачем були здійснені
всі необхідні дії для працевлаштування
інвалідів, а саме: створені місця для
працевлаштування інвалідів, до центру
зайнятості щомісячно подавалися звіти
форми 3-ПН про наявність вільних
робочих місць для інвалідів. Не
виконання нормативу працевлаштування
інвалідів сталося не з вини
підприємства.

З цим погодився й суд апеляційної
інстанції.

Колегія суддів вважає, що така правова
позиція судів попередніх інстанцій є
правильною з огляду на таке.

Згідно із статтею 18 Закону України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" (у редакції до 18
березня 2006 року) працевлаштування
інвалідів здійснюється центральним
органом виконавчої влади з питань
праці та соціальної політики, органами
місцевого самоврядування,
громадськими організаціями інвалідів.
Законом України від 23 лютого 2006 року №
3483-ІV зазначену статтю було викладено в
іншій редакції, а Закон України "Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" доповнено статтею
18-1, за змістом якої пошук підходящої
роботи для інваліда здійснює державна
служба зайнятості.

Відповідно до статті 19 Закону України
"Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні" для підприємств,
установ і організацій, незалежно від
форми власності і господарювання
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів у розмірі 4-ох відсотків від
загальної чисельності працюючих, а
якщо працює від 8 до 25 чоловік - у
кількості 1 робочого місця.

Частинами першою, другою, третьою
статті 20 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" передбачено, що підприємства
(об'єднання), установи і організації,
крім тих, що повністю утримуються за
рахунок коштів державного або
місцевого бюджетів, незалежно від
форми власності і господарювання, де
кількість працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим частиною першою статті 19
цього Закону, щороку сплачують
відповідним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів
штрафні санкції, сума яких
визначається у розмірі середньої
річної заробітної плати на
відповідному підприємстві (в
об'єднані), в установі, організації за
кожне робоче місце, незайняте
інвалідом.

Порушення термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється, виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції
розраховуються та сплачуються
підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, зазначеними в
частині першій цієї статті, самостійно
в строк до 15 квітня року, наступного за
роком, в якому відбулося порушення
нормативу, встановленого частиною
першою статті 19 цього Закону. При цьому
до правовідносин із стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених цим Законом, не
застосовуються строки, визначені
статтею 250 Господарського кодексу
України.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що відповідачем за
протягом 2007 року до центру зайнятості
подавалися звіти формою № 3-ПН про
наявність вакансій для
працевлаштування інвалідів з
середньорічною кількістю вакансій три
особи, на одну з яких працевлаштований
інвалід. Проте, центром зайнятості
інваліди для працевлаштування на
підприємство відповідача не
направлялися.

Відповідно до частини першої статті 218
Господарського кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

У частині другій статті 218 цього ж
Кодексу передбачено, що учасник
господарських відносин відповідає,
зокрема за порушення правил
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Отже, до обов'язків роботодавців
стосовно забезпечення прав інвалідів
на працевлаштування, крім створення
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, відноситься також надання
державній службі зайнятості
інформації, необхідної для організації
працевлаштування інвалідів.

Як встановлено судами на виконання
вимог законодавства відповідач у
листах від 15 травня 2007 року № У05/2982, від
06 вересня 2007 року № У05/5497 та від 19
жовтня 2007 року № У05/6536 АЕК "Київенерго"
просило Київський міський центр
зайнятості сприяти добору кандидатів
на вакансії, які можуть обіймати
інваліди.

За таких обставин, у зв'язку з
відсутністю складу правопорушення на
нього не може бути покладена
відповідальність за не направлення
уповноваженими органами необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування на підприємстві та
відсутність в населеному пункті за
місцем його знаходження інвалідів, які
бажають працевлаштуватися.

Судові рішення є законними і
обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги не містять у
собі посилань на наявність порушень
чинного законодавства, які є
підставами для висновку про те, що
судами неправильно застосовані норми
матеріального чи процесуального права
і що призвело або могло призвести до
ухвалення незаконних та
необґрунтованих судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
зміни, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Оскільки суди не допустили порушень
норм матеріального та процесуального
права при ухваленні оскаржуваних
судових рішень, підстав для їх
скасування чи зміни немає.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Іванської Олени
Анатолівни - представника Київського
міського відділення Фонду соціального
захисту інвалідів залишити без
задоволення, а оскаржувані постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 31 березня 2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 лютого 2011
року в адміністративній справі за
позовом Київського міського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Акціонерної
енергопостачальної компанії
"Київенерго" про стягнення
адміністративно-господарських
штрафних санкцій та пені - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Гончар Л.Я.

Мороз Л.Л.