Справа № 2а-14336/12/2670
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2013 р. м. Київ
К/800/33030/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

при секретарі судового засідання:
Горголь І.С.,

розглянувши касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Подільському районі міста Києва
Державної податкової служби

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2013 року

по справі № 2а-14336/12/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Констракшн
Машинері»

до Державної податкової інспекції у
Подільському районі міста Києва
Державної податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Констракшн
Машинері» звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва Державної
податкової служби про скасування
податкових повідомлень-рішень від 08
жовтня 2012 року № , № .

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.01.2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.05.2013 року
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення про
задоволення позову з мотивів
обґрунтованості позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, оскільки вважає,
що постанову суду апеляційної
інстанції було прийнято з порушенням
норм матеріального права та без
належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ у Подільському
районі м. Києва ДПС проведено планову
виїзну перевірку ТОВ «Констракшн
Машинері» з питань дотримання вимог
податкового законодавства, валютного
та іншого законодавства, за
результатами якої встановлено, що ТОВ
«Констракшн Машинері» задекларовано
суму податкового кредиту та сформовано
валові витрати по взаємовідносинам з
ПП «Шуін», ТОВ «Листобуд», МПП «Футура»
та ТОВ «Зарсет», які не спричиняють
реального настання правових наслідків.

За результатами перевірки податковим
органом було встановлено, зокрема,
порушення п. 1.32 ст. 1, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп.
5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону
України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(далі - Закон №334/94-ВР) та, відповідно, пп.
14.1.27, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 138.1, п. 138.2,
п.138.4, пп. 138.5.1 п. 138.5 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139 Податкового кодексу України, пп.
7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України від 03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про
податок на додану вартість» (далі -
Закон № 168/97-ВР) та відповідно п. 198.2,
п.198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України.

За наслідками перевірки прийняті
податкові повідомлення-рішення від 08
жовтня 2012 року № , яким збільшено
суму податкового зобов'язання за
платежем: податок на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
1 453 791, 00 грн., з якої сума грошового
зобов'язання за основним платежем
складає 1 302 047, 00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 151 744, 00 грн.; №
, яким збільшено суму податкового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів (робіт, послуг) на
загальну суму 1 300 703, 75 грн., з якої сума
грошового зобов'язання за основним
платежем складає 1 040 563, 00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 260
140, 75 грн.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції виходив з наступних мотивів,
з чим погоджується суд касаційної
інстанції.

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно з
підпунктом «а» п.198.1 статті 198
Податкового Кодексу України, виникає у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Не відносяться до податкового кредиту,
згідно з пунктом 198.6 цієї статті, суми
податку, сплаченого (нарахованого) у
зв'язку з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту (п.
201.10 ст. 201 ПК України).

При цьому, згідно зі статтею 201.8 ПК
України, право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Як було вірно встановлено судом
апеляційної інстанції, факт здійснення
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами підтверджується
наявними в матеріалах справи
первинними документами, а саме:
видатковими накладними, податковими
накладними, товарно-транспортними
накладними, рахунками-фактурами,
платіжними дорученнями, банківськими
виписками, актами приймання-передачі
робіт, оборотно-сальдовими
відомостями, попередніми
калькуляціями вартості виробництва
продукції, довіреностями, договорами,
Положенням TOB «Констракшн Машинері»
про доукомплектацію техніки,
Свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу,
інвентаризаційним описом, заявками,
рахунками, та актами, звітністю даних
про конкурентів, звітами про надання
послуг.

Крім того, відповідно до п. 133.1
Податкового кодексу України
платниками податку на прибуток
підприємств з числа резидентів є
суб'єкти господарювання - юридичні
особи, які провадять господарську
діяльність як на території України, так
і за її межами.

Згідно з п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 вказаного
Кодексу об'єктом оподаткування є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
цього Кодексу.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що всі необхідні
документи оформлені відповідно до
вимог законодавства, таким чином, у
позивача наявна необхідна
документація, яка дає підстави для
включення витрат до складу валових за
відповідний період, що виникли у
зв'язку з оплатою за товари контрагента
на виконання зобов'язань по укладених
договорах.

Аналогічно, суд апеляційної інстанції
дійшов правомірного висновку про
відсутність у діях позивача порушень п.
1.32 ст. 1, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5,
пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону №334/94-ВР та пп.
7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
№168/97-ВР.

Доводи відповідача про нікчемність
угод, укладених між позивачем та його
контрагентами, судом апеляційної
інстанції правомірно не прийняті до
уваги, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження
такого факту.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов вірного висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Подільському
районі міста Києва Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

Постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29.05.2013 року по справі № 2а-14336/12/2670
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.

Ухвала складена у повному обсязі
20.12.2013р.