Справа № 495/8008/13-а
Суддя: Мишко В. В.
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 495/8008/13-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2014 року
м.
Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання:
Яковенко Ю.І

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу №
495/8008/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області

за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_3

про скасування рішення № 642 від 01.07.2010
року

В С Т А Н О В И В :

08.10.2013 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернулася до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
адміністративним позовом до
Білгород-Дністровської міської ради
про скасування рішення № 642 від 01.07.2010
року.

Так, ОСОБА_1, згідно її позовної заяви
просить суд:

- поновити їй пропущений строк на
звернення до суду з позовними вимогами;

- скасувати рішення Б-Дністровської МР
від 01.07.2010 року № 642 «Про погодження гр.
ОСОБА_3 розміщення прибудови літ. «А1»,
розміром 6,0 х 4,0 м., прибудови літ. «А5»,
розміром 1,53 х 2,42 м., гаражу літ. «Д»,
розміром 5,52 х 3,40 м. по АДРЕСА_1».

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ОСОБА_1 є власницею 2/10 частки
спадкового майна, яке розташоване за
адресою: Одеська область, м.
Білгород-Дністровський, АДРЕСА_1, на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом. Інша 2/10 частин -
належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом.
Рішення Б-Дністровської МР прийнято на
той час, коли ОСОБА_1 теж звернулася до
державної нотаріальної контори з
відповідною заявою про прийняття
спадщини. Про оскаржуване рішення
ОСОБА_1 дізналася лише 26.09.2013 року під
час ознайомлення з матеріалами
цивільної справи № 2-6264/2010р, яка
зберігається в архіві
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області,
у зв'язку з чим строк для звернення до
суду з адміністративним позовом
пропущений з поважних причин.

15.11.2013 року представником
Б-Дністровської МР подано до суду
клопотання про:

- залучення до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні відповідача - ОСОБА_3;

- заміну неналежного відповідача
Білгород-Дністровську міську раду на
належного відповідача - Виконавчий
комітет Білгород-Дністровської
міської ради;

- розгляд справи у відсутність
представника та винесення законного і
обґрунтованого рішення.

Таке клопотання мотивоване тим, що
по-перше, спірні правовідносини
безпосередньо можуть вплинути на права
та інтереси ОСОБА_3, а, по-друге,
оскаржуване позивачем рішення № 642 від
01.07.2010 року винесено не Б-Дністровською
МР, а ВК Б-Дністровської МР.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 15.11.2013 року по справі № 495/8008/13-а
замінено неналежного відповідача
Білгород-Дністровську міську раду на
належного відповідача - Виконавчий
комітет Білгород-Дністровської
міської ради (далі по тексту -
відповідач).

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 15.11.2013 року по справі № 495/8008/13-а
залучено до участі у справі в якості
третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
ОСОБА_3 (далі по тексту - третя особа).

Позивач - ОСОБА_1, в судове засідання
13.01.2014 року не з'явилася, але її
представник - ОСОБА_5, подала до суду
заяву, згідно якої заявлений ОСОБА_1
адміністративний позов підтримує в
повному обсязі, просить його
задовольнити та розглянути справи за
її відсутністю.

Відповідач - ВК Б-Дністровської МР,
відзив або заперечення на позов ОСОБА_1
до суду не надав та його представник в
судові засідання не з'явився без
поважних причин, про причини неявки суд
не повідомив, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце судових
засідань, про що свідчать наявні в
матеріалах справи відповідні розписки.
Більш того, у поданому представником
Б-Дністровської МР клопотанні останній
просив розглянути справу у відсутність
представника та винести законне і
обґрунтоване рішення.

Третя особа - ОСОБА_3, відзив або
заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не
надав та в судові засідання 09.12.2013 року
та 13.01.2014 року не з'явився, хоча був
належним чином повідомлений про час та
місце судових засідань, про що свідчать
наявні в матеріалах справи відповідні
поштові повідомлення.

В свою чергу, представником ОСОБА_3 -
ОСОБА_6, подано до суду заяву про
перенесення розгляду справи на іншу
дату. Така заява мотивована тим, що у
засіданні суду, призначеному на 13.01.2014
року, ОСОБА_6 не зможе приймати участь у
зв'язку з тим, що 10.01.2014 року ОСОБА_3
уклав з ОСОБА_6 угоду № 1 на
представлення його інтересів в суді по
цивільній справі № 495/8008/13-а, але з 13.01.2014
року по 17.01.2014 року ОСОБА_6 буде
знаходитися у відпустці та перебувати
за межами Одеської області, що
документально підтверджується.

Між тим, суд вважає, що така заява
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6, про
перенесення розгляду справи на іншу
дату задоволенню не підлягає, з
наступних підстав.

Згідно із довіреністю б/н від 15.04.2013
року, вона видана ОСОБА_3 15.04.2013 року для
представлення його інтересів, зокрема,
в судах України (загальних та/або
спеціальних) на ім'я ОСОБА_6, тобто вже з
15.04.2013 року ОСОБА_6 представляв інтереси
ОСОБА_3, Тому не потрібно було укладати
10.01.2014 року ОСОБА_3 з ОСОБА_6 угоду № 1 на
представлення його інтересів в суді по
цивільній справі № 495/8008/13-а.

Отже, в судових засіданнях 09.12.2013 року
та 13.01.2014 року по даній справі мали
право приймати участь безпосередньо
сам ОСОБА_3 або його представник ОСОБА_6
Але ОСОБА_6 в судове засідання 09.12.2013
року, а ОСОБА_3 в судове засідання 13.01.2014
року не з'явилися та будь-яких
клопотань не заявляли, хоча, як було
вище зазначено, були належним чином
повідомленні про час та місце розгляду
справи.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративна справа має
бути розглянута і вирішена протягом
розумного строку, але не більше місяця
з дня відкриття провадження у справі,
якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами (ч.4 ст.122 КАС
України).

Згідно із ч.6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи викладені обставини, норми
чинного законодавства та ті факти, що
відповідач - ВК Б-Дністровської МР в
судові засідання 09.12.2013 року та 13.01.2014
року не з'явився, будь-яких клопотань не
заявляв, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце
проведення судових засідань, третя
особа - ОСОБА_3, та його представник в
судові засідання 09.12.2013 року та 13.01.2014
року не з'явилися та їх причини неявки
не визнані судом поважними, позивач -
ОСОБА_1, та її представник в судове
засідання 13.01.2014 року не з'явилися, але
просили розглянути справу без їх
участі, строк розгляду справи,
відповідно до ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства
України, закінчився і ніхто із сторін
не заявив клопотання про його
продовження, суд вважає за можливе і
необхідне, розглянути справу у
письмовому провадженні за відсутності
учасників судового процесу, на
підставі наявних та достатніх для
розгляду матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд під час судового розгляду
адміністративної справи здійснює
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу. У разі неявки у
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, суд дійшов до наступників
висновків.

Згідно із п.1 ч.1 ст.18 Кодексу
адміністративного судочинства
України, місцевим загальним судам як
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи, у яких однією
із сторін є орган чи посадова особа
місцевого самоврядування, посадова чи
службова особа органу місцевого
самоврядування, крім тих, які підсудні
окружним адміністративним судам.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушено або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
обмеження прав чи свобод.

Положеннями частини 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, позиції Конституційного Суду
України, викладеної у рішеннях № 6-рп/1997
від 25.11.1997 року, № 9-рп/1997 від 25.12.1997 року
щодо офіційного тлумачення частини 2
статті 55, статей 64, 124 Конституції
України, статті 248-2 Цивільного
процесуального кодексу України,
встановлено, що кожен має право
звернутись до суду, якщо його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

При цьому, на думку суду, право на
звернення до адміністративного суду з
позовом не завжди співпадає з правом на
судовий захист, яке закріплено у статті
6 Кодексу адміністративного
судочинства України. Саме по собі
звернення до адміністративного позову
ще не означає, що суд зобов'язаний
надати такий захист. Адже для того, щоб
був наданий судовий захист, слід
встановити, що особа, яка звернулась з
позовом, дійсно має право, свободу чи
інтерес, про захист яких вона просить, і
це право, свобода чи інтерес порушені
відповідачем саме у публічно-правових
відносинах.

З наведених норм права випливає, що
позивач на власний розсуд визначає, чи
порушено його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень. Проте ці рішення, дія або
бездіяльність мають бути такими, що
породжують, змінюють або припиняють
права та обов'язки саме у сфері
публічно-правових відносин.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом до ВК Б-Дністровської МР про
скасування рішення від 01.07.2010 року № 642
«Про погодження гр. ОСОБА_3 розміщення
прибудови літ. «А1», розміром 6,0 х 4,0 м.,
прибудови літ. «А5», розміром 1,53 х 2,42 м.,
гаражу літ. «Д», розміром 5,52 х 3,40 м. по
АДРЕСА_1».

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
01.07.2010 року ВК Б-Дністровської МР було
прийнято рішення № 642 «Про погодження
гр. ОСОБА_3 розміщення прибудови літ.
«А1», розміром 6,0 х 4,0 м., прибудови літ.
«А5», розміром 1,53 х 2,42 м., гаражу літ. «Д»,
розміром 5,52 х 3,40 м. по АДРЕСА_1».

В свою чергу, ОСОБА_1, згідно довідки
приватного нотаріуса
Білгород-Дністровської міської
державної нотаріальної контори
Одеської області ОСОБА_7 від 24.06.2010 року
№ 466/02-14, ще 31.03.2010 року, тобто до
прийняття відповідачем оскаржуваного
рішення, подала до
Білгород-Дністровської міської
державної нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Так, ОСОБА_1 є власницею 2/10 частки
спадкового майна, яке розташоване за
адресою: Одеська область, м.
Білгород-Дністровський, АДРЕСА_1, що
підтверджується:

- технічним паспортом від 15.11.2012 року
(інвентаризаційна справа № 2678,
реєстровий № 4027);

- свідоцтвом про право на спадщину за
законом від 19.06.2012 року (спадкова справа
№ 87/2010, реєстровий № 2031);

- витягом про реєстрацію в спадковому
реєстрі від 19.06.2012 року № 30806067;

- витягом про державну реєстрацію права
власності від 12.07.2012 року №34810430.

Як вбачається з листа ВК
Б-Дністровської МР № Л-69-УВ від 28.04.1983
року, листа Відділу головного
архітектора ВК Б-Дністровської МР №
Л-73-УВ від 04.05.1983 року та рішення по
проведенню робіт № 38 від 02.03.1982 року,
літня кухня та сарай, які розташоване
за адресою: Одеська область, м.
Білгород-Дністровський, АДРЕСА_1, були
збудовані померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 року
ОСОБА_9, а не ОСОБА_3, який звернувся до
ВК Б-Дністровської МР з заявою про
погодження розміщення вказаних
будівель, посилаючись на те, що саме він
їх самочинно збудував, на підставі чого
і було прийнято ВК Б-Дністровської МР
оскаржуване рішення.

Крім того, ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 27.11.2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до
Б-Дністровської МР, Б-Дністровського
МБТІ, УМА м. Б-Дністровського про
визнання права власності на самочинно
збудовані будівлі: прибудову літ. «а1»
розміром 6,0 х 4,0 м., прибудови літ. «а5»
розміром 1,53 х 2,42 м., гаражу літ. «Д»
розміром 5,52 х 3,40 м. по АДРЕСА_1 в м.
Б-Дністровському Одеської області
встановлено наступне.

ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на
підставі свідоцтва про право власності
на житловий будинок, виданого
Б-Дністровським ВКГ 06.01.1983 року, яке
було зареєстровано в Б-Дністровському
МБТІ, належало 2/10 частин житлового
будинку, що знаходиться в м.
Білгород-Дністровському Одеської
області по АДРЕСА_1 та складається з
житлового будинку літ. «А», житловою
площею 64,5 кв.м., загальною площею 126
кв.м., надвірних будівель під літ. «Б»
літньої кухні, «В, Є» - убиралень, «Г» -
сараю, споруд № 1-10,І, розташованих на
земельній ділянці, площею 600 кв.м.

Окрім того, ОСОБА_9 25.08.1983 року отримав
дозвіл на будівництво літньої кухні
розміром 3,0 х 4,0 м., сараю розміром 3 х 4 м.,
гаражу розміром 3,5 х 5 м. Після смерті
ОСОБА_9 право власності відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 15.06.2010 року перейшло до
ОСОБА_3

ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за законом, виданого
Б-Дністровською державною
нотаріальною конторою 31.10.1991 року
належало 2/10 частин житлового будинку
по АДРЕСА_1 в м. Білгород-Дністровському
Одеської області, який складається з
житлового будинку літ. «А», житловою
площею 64,5 кв.м., загальною площею 126
кв.м., надвірних будівель під літ. «Б»
літньої кухні, «В, Є» - убиралень, «Г» -
сараю, «Д» - гаражу, споруд № 1-10,І,
розташованих на земельній ділянці,
площею 600 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 19.06.2012 року
після смерті ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право власності на
вказане майно перейшло до її сестри -
ОСОБА_1

Гараж та прибудови, на які ОСОБА_3
просив визнати за ним право власності,
були побудовані не ОСОБА_3 Так,
відповідно до технічного висновку про
стан самочинно збудованих будівель,
будівлі та споруди, на які ОСОБА_3
просив визнати за ним право власності,
були збудовані у 1988 та 1989 роках, тобто
при житті ОСОБА_9 та ОСОБА_8, які були
власниками домоволодіння на земельній
ділянці, на якій були збудовані спірні
споруди. Крім того, відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого Б-Дністровською
державною нотаріальною конторою 31.10.1991
року, вказаний гараж вже належав
ОСОБА_8, а дозвіл на будівництво гаражу
був отриманий батьком ОСОБА_3 ще у 1983
році.

Зазначеною вище ухвалою апеляційного
суду Одеської області від 27.11.2013 року
було відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні
його позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якою встановлено ці обставини.

Таким чином, ВК Б-Дністровської МР при
прийнятті 01.07.2010 року рішення №642 «Про
погодження гр. ОСОБА_3 розміщення
прибудови літ. «А1», розміром 6,0 х 4,0 м.,
прибудови літ. «А5», розміром 1,53 х 2,42 м.,
гаражу літ. «Д», розміром 5,52 х 3,40 м. по
АДРЕСА_1», не взяв до уваги та не
врахував вищезазначених обставин, чим
порушив норми чинного законодавства, а
головне - права, свободи та охоронювані
законом інтереси ОСОБА_1, як власниці 2/10
частки зазначеного у оскаржуваному
рішенні майна.

Частиною 10 ст.59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
встановлено, що акти органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Відповідно до ст.21 Цивільного кодексу
України, суд визнає незаконним та
скасовує правовий акт індивідуальної
дії, виданий органом державної влади,
органом влади Автономної Республіки
Крим або органом місцевого
самоврядування, якщо він суперечить
актам цивільного законодавства і
порушує цивільні права або інтереси.
Суд визнає незаконним та скасовує
нормативно-правовий акт органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Згідно із ст.393 Цивільного кодексу
України, правовий акт органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
законові і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.
Власник майна, права якого порушені
внаслідок видання правового акта
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, має право
вимагати відновлення того становища,
яке існувало до видання цього акта. У
разі неможливості відновлення
попереднього становища власник має
право на відшкодування майнової та
моральної шкоди.

Таким чином, рішення ВК Б-Дністровської
МР від 01.07.2010 року № 642 «Про погодження
гр. ОСОБА_3 розміщення прибудови літ.
«А1», розміром 6,0 х 4,0 м., прибудови літ.
«А5», розміром 1,53 х 2,42 м., гаражу літ. «Д»,
розміром 5,52 х 3,40 м. по АДРЕСА_1» підлягає
скасуванню.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, про існування рішення ВК
Б-Дністровської МР від 01.07.2010 року № 642
ОСОБА_1 стало відомо лише 26.09.2013 року під
час ознайомлення з матеріалами
цивільної справи № 2-6264/2010р, яка
зберігається в архіві
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області,
у зв'язку з чим ОСОБА_1 просить поновити
їй строк для звернення до суду з
адміністративним позовом пропущений з
поважних причин.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала (ч.1 ст.100 КАС України).

Оскільки про існування рішення ВК
Б-Дністровської МР від 01.07.2010 року № 642
ОСОБА_1 стало відомо лише 26.09.2013 року, що
документально підтверджується, суд
вважає за можливе поновити їй строк для
звернення до суду з адміністративним
позовом пропущений з поважних причин.

Згідно із ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень суб'єкта
владних повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів (ч.6 ст.71КАС України).

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
дійшов до висновку про законність,
обґрунтованість та правомірність
позовних вимог ОСОБА_1 до ВК
Б-Дністровської МР за участю третьої
особи ОСОБА_3 про скасування рішення №
642 від 01.07.2010 року, у зв'язку з чим такий
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

Керуючись ч.10 ст.59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
ст.ст. 21, 393 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 1, 2, 6, 9-11, 18, 41, 69-72, 99-100, 122, 128, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до
суду з адміністративним позовом до
Виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради за
участю третьої особи без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_3 про скасування
рішення № 642 від 01.07.2010 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради за
участю третьої особи без самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_3 про скасування
рішення № 642 від 01.07.2010 року -
задовольнити.

Рішення Виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
від 01.07.2010 року № 642 «Про погодження гр.
ОСОБА_3 розміщення прибудови літ. «А1»,
розміром 6,0 х 4,0 м., прибудови літ. «А5»,
розміром 1,53 х 2,42 м., гаражу літ. «Д»,
розміром 5,52 х 3,40 м. по АДРЕСА_1» -
скасувати.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Якщо апеляційна
скарга не була подана у строк,
встановлений статтею 186 КАС України,
постанова суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
В.В. Мишко