Справа № 683/2091/13-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 683/2091/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Цимбалюк О.
Суддя-доповідач: Сушко О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сушка О.О.

суддів: Білої Л.М. Загороднюка А.Г.

при секретарі: Мартинюк В.В.

за участю представників сторін:

Представник відповідача: Сахнюк І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Старокостянтинівському районі
Хмельницької області на постанову
Старокостянтинівського районного суду
Хмельницької області від 17 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного фонду україни в
Старокостянтинівському районі
Хмельницької області про перерахунок
пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
в Старокостянтинівському районі
Хмельницькоїобласті про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
здійсненити перерахунок та виплату
щомісячного довічного утримання судді
у відставці.

Постановою Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 17.10.2013 року позов
задоволеночастково, а саме: визнано
неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в
Старокостянтинівському районі щодо
відмови ОСОБА_3 в здійсненні
перерахунку довічного грошового
утримання судді у відставці на
підставі довідки територіального
управління Державної судової
адміністрації України в області від 21
червня 2013 року № 237; зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Старокостянтинівському районі
провести ОСОБА_3 перерахунок та виплату
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, виходячи
із заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді на підставі
довідки територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Хмельницькій області від 21
червня 2013 року № 237, з врахуванням
доплат та надбавок, без обмеження
граничного розміру, починаючи з 01 січня
2012 року, та виплатити заборгованість,
що виникне на день такого перерахунку,
з врахуванням раніше проведених
виплат.

Не погоджуючись з постановленим
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Старокостянтинівського районного суду
Хмельницької області від 17.10.2013 року та
прийняти нову постанову про відмову у
задоволенні позову.

До суду апеляційної інстанції, в судове
засідання прибув представник
відповідача, який вимоги апеляційної
скарги підтримав у повному обсязі та
просив суд їх задовольнити.

Позивач в судове засідання суду
апеляційної інстанції свого
уповноваженого представника не
направив, хоча про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлений належним чином.Однак, на
адресу суду 19 грудня 2013 року надійшла
заява позивача( вх. №182499/13), в яких він
клопотав у задоволенні апеляційної
скарги відмовити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін, та
розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до частини 4 статті 196 КАС
України, неприбуття в судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час та місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Оскільки явка осіб, які беруть участь у
справі судом обов'язковою не
визнавалась, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності представника позивача, за
наявними в справі матеріалами.

Таким чином, колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції та доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає наступних
підстав.

Судом встановлено, що 01 квітня 2000 року
позивача на підставі Постанови
Верховної Ради і України № 1495-ІІІ від 02
березня 2000 року звільнено з посади
судді в зв'язку з виходом у відставку,
що підтверджується посвідчення № 00288,
та йому призначено довічне грошове
утримання в розмірі 90 % заробітної
плати судді.

Позивач 25 червня 2013 року звернувся до
управління Пенсійного фонду України в
Старокостянтинівському районі з
заявою, в якій просив провести йому
перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання як судді у
відставці на підставі довідки, виданої
територіальним управлінням Державної
судової адміністрації України в
Хмельницькій області від 21 червня 2013
року № 237.

В свою чергу управління Пенсійного
фонду у Старокостянтинівському районі
Хмельницької області листом № 6773/03 від
04 липня 2013 року відмовило у перерахунку
щомісячного грошового утримання.

Вказана відмова послугувала підставою
звернення позивача до суду із
зазначеними позовними вимогами.

Задовольняючи даний адміністративний
позов, суд першої інстанції виходив з
обгрунтованості позовних вимог
позивача.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судовому рішенні,
колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
дійшла висновку про безпідставність
апеляційної скарги та законність
рішення суду першої інстанції, з огляду
на таке.

У частині першій статті 126 Основного
Закону України закріплено положення,
згідно з яким незалежність і
недоторканість суддів гарантується
Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення
незалежності суддів, закріплених у
частині першій статті 126 Конституції
України, є надання їм за рахунок
держави матеріального і соціального
захисту, до яких, зокрема, відноситься і
щомісячне довічне грошове утримання.

При прийнятті нових законів або
внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
передбачених законом гарантій
самостійності судів, незалежності та
правової захищеності суддів.

Правові засади організації судової
влади, загальний порядок забезпечення
діяльності судів та інші питання
судоустрою і статусу суддів
урегульовані Законом України "Про
судоустрій і статус суддів" від 07 липня
2010 року.

Гарантії незалежності суддів
закріплені, зокрема, у ч. 4 ст. 47 Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою незалежність
судді забезпечується окремим порядком
фінансування та організаційного
забезпечення діяльності судів,
установленим законом, належним
матеріальним та соціальним
забезпеченням судді.

Частиною 1 статті 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів"
встановлено, що судді, який вийшов у
відставку, після досягнення чоловіками
віку 62 роки, жінками - пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", виплачується
пенсія на умовах, передбачених статтею
37 Закону України "Про державну службу",
або за його вибором щомісячне довічне
грошове утримання.

Згідно з ч. 3 ст. 138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" щомісячне
довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання,
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

У разі зміни розміру грошового
утримання діючих суддів
Конституційного Суду України
відповідно здійснюється перерахунок
раніше призначеного щомісячного
довічного грошового утримання.
Перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання здійснюється з
усієї суми заробітної плати діючих
суддів Конституційного Суду України з
дня виникнення права на відповідний
перерахунок (ч.4 ст.138 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів").

Таким чином, розмір довічного
грошового утримання безпосередньо
пов'язаний із розміром заробітної
плати суддів відповідних судів.

Як зазначив Конституційний Суд
України у мотивувальній частині
рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011,
щомісячне довічне грошове утримання
судді є самостійною гарантією
незалежності судді та складовою його
правового статусу. Правова природа
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці та
щомісячного грошового утримання
працюючого судді є однаковою, а самі ці
поняття - однорідними та
взаємопов'язаними. Щомісячне грошове
утримання судді, який, маючи право на
відставку, продовжує працювати на
посаді судді, встановлюється у зв'язку
з виконанням ним своїх обов'язків щодо
здійснення незалежного,
неупередженого та справедливого
правосуддя, а щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці є
належним утриманням цього судді після
припинення виконання ним своїх
професійних обов'язків та особливою
формою його соціального забезпечення.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру довічного
грошового утримання позивача як судді
у відставці застосуванню підлягають
положення ст.138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів".

За змістом ст.17 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" єдність
системи судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема, вирішенням
питань внутрішньої діяльності судів
органами суддівського самоврядування.

Згідно п.6 рішення Ради Суддів України
№18 від 23 березня 20212 року за
результатами розгляду звернень суддів
у відставці щодо їх права на
перерахунок довічного грошового
утримання, вважати наявним у них такого
права відповідно до частини 3 статті 138
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів". При цьому слід запровадити
порядок на рівні Державної судової
адміністрації України та Пенсійного
фонду України, за яким під грошовим
утриманням судді, який працює на
відповідній посаді, слід вважати
єдиний рівень по державі для судців
відповідної інстанції.

Колегія суддів дійшла до висновку про
наявність у позивача права на
перерахунок довічного грошового
утримання судді у відставці у розмірі,
встановленому ст.138 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів".

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, відповідачем не доведено
правомірності прийнятого рішення про
відмову у перерахунку довічного
грошового утримання судді у відставці
ОСОБА_3 згідно зі ст.138 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів". За
таких обставин, позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 198, 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного судова колегія
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб, строках та
межах визначених законом.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, тобто прийнята
постанова відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
її скасування не має.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Старокостянтинівському районі
Хмельницької області, - залишити без
задоволення, а постанову
Старокостянтинівського районного суду
Хмельницької області від 17 жовтня 2013
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
17 січня 2014 року .

Головуючий
Сушко О.О.

Судді
Біла Л.М.

Загороднюк А.Г.