Справа № 2а-7815/10/1470
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2014 року м.
Київ К/9991/73063/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєва до
Відділу державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Миколаївській області про скасування
постанови, касаційне провадження в
якій відкрито за касаційною скаргою
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєва на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва звернулось до суду
з позовом Відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області про визнання
постанови від 18.10.2010 року про
накладення штрафу неправомірною та її
скасування.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від
18 січня 2011 року, залишеною без зміни
ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року, в задоволенні позову Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва було відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Миколаєва звернулось з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати, а в справі прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 23 лютого 2010 року
Ленінським районним судом м. Миколаєва
по справі №2а-585/2010 винесено постанову,
якою зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі
м. Миколаєва провести
перерахунок та виплату недоплаченої
пенсії ОСОБА_3 з 13 серпня 2009 року у
відповідності до ч.1,2 ст.40 та ч.4 ст.42
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» із застосуванням
показника передньої заробітної плати
за 2008 рік.

06 вересня 2010 року Підрозділом
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в Миколаївській
області винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження, п.2
якої зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Миколаєва добровільно виконати
рішення у 7-денний строк з моменту
одержання постанови.

Про виконання рішення суду та
перерахування стягувачу 4430,0 грн., з
наданням відповідних доказів, позивач
повідомив державну виконавчу службу
листом №11680/09 від 21 вересня 2010 року,
який отримано відповідачем 22 вересня
2010 року (а.с. 7).

Оскільки в строк, встановлений
державним виконавцем для самостійного
виконання, рішення суду в повному
обсязі не виконано, а тому 18 жовтня 2010
року державним виконавцем винесено
постанову про накладення на позивача
штрафу у розмірі 340 грн.

Листом №13443/09 від 29 жовтня 2010 року
позивач повідомив державного
виконавця про нарахування та виплату
стягувачу ще 5673,14 грн., що підтвердив
відповідними доказами. Вказаний лист
отримано відповідачем 29 жовтня 2010 року.

Відповідно до частини 5 статті 124
Конституції України, судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» вказано, що
державний виконавець зобов'язаний
здійснювати заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження», - після
відкриття виконавчого провадження по
виконавчому документу, який зобов'язує
боржника вчинити певні дії, державний
виконавцем відповідно до ст. 25 Закону
визначає боржнику строк для
самостійного виконання рішення, а у
разі невиконання без поважних причин
цих вимог державний виконавець
застосовує до боржника штрафні
санкції, передбачені законодавством і
призначає новий строк для виконання
рішення суду

Враховуючи, що встановлений постановою
від 06 вересня 2010 року 7-денний строк для
добровільного виконання рішення збіг 20
вересня 2010 року, то виконання позивачем
рішення суду 22 вересня 2010 року не може
вважатись добровільним. Крім того,
станом на 22 вересня 2010 року рішення
суду не було виконано в повному обсязі.

Повно та всебічно дослідивши всі
обставини справи та давши належну
правову оцінку доказам, суди першої та
апеляційної інстанцій обґрунтовано
відмовили у задоволенні позову,
оскільки дії суб'єкта оскарження
відповідають чинному законодавству

Відповідно до ч.3 ст. 2201 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки судові рішення
ухваленні з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана правильно, а доводи касаційної
скарги висновків судів не
спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва відхилити, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 18 січня 2011
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2012
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: