Справа № 819/3145/13-а
Суддя: Хрущ В. Л.
Дата ухвалення: 2013-12-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 819/3145/13-a

"30" грудня 2013 р.
м. Тернопіль

Тернопільський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Хрущ
В. Л.,

за участю:

секретаря судового засідання
Найко Н.І.,

прокурора - Гусак Л. О.,

за відсутності відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Тернополі
справу за адміністративним позовом
Прокурора Кременецького району
Тернопільської області до
Кременецької районної ради
Кременецького району Тернопільської
області про визнання протиправним та
скасування рішення двадцять п'ятої
сесії Кременецької районної ради
шостого скликання від 02 грудня 2013 року
за №333 «Про суспільно-політичну
ситуацію в Україні», -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Кременецького району
Тернопільської області звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Кременецької районної ради
Тернопільської області про визнання
протиправним та скасування рішення
двадцять п'ятої сесії Кременецької
районної ради шостого скликання від
02.12.2013 року №333 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні».

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
рішенням двадцять п'ятої сесії
Кременецької районної ради шостого
скликання від 02.12.2013 року №333 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні» вирішено підтримати заяву
депутатів Кременецької районної ради
до Президента України та Уряду України
з приводу суспільно-політичної
ситуації в Україні та направити її
Президенту України та Верховній Раді
України. Вказане рішення прокурор
вважає незаконним та таким, що
суперечить вимогам чинного
законодавства, порушує конституційні
засади місцевого самоврядування, а
тому є протиправним та підлягає
скасуванню.

Прокурор, зокрема, зазначає, що
Кременецька районна рада не є органом,
який здійснює контроль за діяльністю
Президента України та Кабінету
Міністрів Украйни, і, відповідно, не
може направляти до Президента
звернення про відставку Уряду та
вказівку самому йти у відставку. На
думку прокурора, приймаючи оскаржуване
рішення, районна рада вирішила питання,
які перебувають за межами наданих їй
законодавством повноважень місцевого
значення, при цьому, надала оцінку
діяльності Президента України та
Кабінету Міністрів України, що є
прерогативою виключно Президента
України та Верховної Ради України.

У судовому засіданні прокурор позовні
вимоги підтримала з підстав, наведених
в позові, просила позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.
Додатково зазначила, що при прийнятті
оспорюваного рішення відповідачем не
були враховані вимоги Закону України
«Про статус депутатів місцевих рад" в
частині того, що звернення депутата
місцевої ради - не підлягає
затвердженню чи погодженню органом
місцевого самоврядування, а самостійно
направляється депутатом місцевої ради
до посадових осіб чи органів, яким
адресовано звернення.

У судовому засіданні, яке відбулось
26.12.2013 року, представником відповідача
подано письмові заперечення проти
позову, в яких зазначено, що підставою
для прийняття оскаржуваного рішення
районною радою, як представником
територіальної громади та виборців,
стали рекомендації Президії, яка є
дорадчим органом ради, який попередньо
готує узгоджені пропозиції і
рекомендації з питань, що
передбачається внести на розгляд ради.
При цьому, депутати районної ради,
керуючись принципом народного
волевиявлення, й прийняли заяву,
затверджену оскаржуваними рішенням, в
якій засудили дії центральних органів
виконавчої влади щодо подій 30
листопада 2013 року та висловили спільну
позицію територіальної громади
Кременецького району. З врахуванням
викладеного у вказаних запереченнях, -
відповідач просив суд відмовити в
задоволенні позову прокурора про
скасування рішення

Водночас, 26.12.2013 року відповідач був
повідомлений належним чином про
відкладення розгляду справи на 30.12.2013
року, що підтверджується наявною у
справі розпискою його представника.
Однак, у вказане судове засідання
представник від відповідача не
з'явився, заяви про розгляд справи без
участі представника відповідача чи
інших клопотань, зокрема, про
відкладення справи у зв'язку з
неможливістю забезпечити явку
представника, - від відповідача до
вказаного судового засідання - не
надходило.

Враховуючи думку прокурора, який
просив справу розглядати без участі
представника відповідача, належним
чином повідомленого про час розгляду
справи, - суд, керуючись вимогами статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України, - вирішив
розглядати справу без участі
відповідача на підставі наявних у
справі доказів.

Крім пояснень позивача та поданих
відповідачем заперечень, судом було
досліджено письмові докази, наявні у
матеріалах справи.

Заслухавши пояснення прокурора,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступні обставини.

Так, відповідно до рішення Президії
Кременецької районної ради «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні» від 02.12.2013 року - у зв'язку із
суспільно-політичною ситуацією, яка
склалась в Україні, у зв'язку із
непідписанням Президентом України
Угоди про асоціацію між Україною та
Європейським союзом на Саміті Східного
Партнерства у Вільнюсі, Президія
районної ради вирішила рекомендувати 25
сесії районної ради прийняти заяву
щодо суспільно-політичної ситуації в
Україні та надіслати заяву Президенту
України і Верховній Раді України.

02.12.2013 року на засіданні двадцять п'ятої
сесії Кременецької районної ради
Тернопільської області шостого
скликання одноголосно було прийнято
рішення за №333 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні», яким вирішено:

1. Прийняти заяву щодо
суспільно-політичної ситуації України;

2. Заяву надіслати Президенту України
та Верховній Раді України;

3. Рекомендувати міським, сільським
радам району розглянути питання про
суспільно-політичну ситуацію в Україні
на сесіях місцевих рад;

4. Прийняту заяву опублікувати в
засобах масової інформації району та
веб-сайті районної ради.

Як вбачається з преамбули
вищенаведеного рішення, при його
прийнятті - рада керувалась статтею 43
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні»,
рекомендацією Президії ради та
підставами, наведеними у цій
рекомендації.

11.12.2013 року Прокурором Кременецького
району Тернопільської області
винесено постанову, згідно якої
постановлено провести перевірку у
порядку нагляду за додержанням і
застосуванням законів при прийнятті на
черговій двадцять п'ятій сесії
Кременецької районної ради рішення №333
від 02.12.2013 «Про суспільно-політичну
ситуацію в Україні».

За наслідками виявлених під час
перевірки порушень закону, без
внесення подання, прокурор
Кременецького району звернувся до суду
щодо визнання незаконним та скасування
вищезазначеного рішення.

Перевіривши матеріали справи,
розглянувши доводи, викладені в позові,
та надавши їм належну правову оцінку,
проаналізувавши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, у їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, - з огляду на наступне.

Що стосується повноважень позивача на
звернення до суду, суд зазначає, що
нагляд за додержанням і застосуванням
законів, зокрема, відповідністю актів,
які видаються всіма органами,
підприємствами, установами,
організаціями та посадовими особами,
вимогам Конституції України та чинним
законам здійснює прокуратура
відповідно до пункту 9 розділу XV
«Перехідні положення» Конституції
України та Закону України «Про
прокуратуру».

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 19
Закону України «Про прокуратуру»,
предметом нагляду за додержанням і
застосуванням законів є, зокрема,
відповідність актів, що видаються
всіма органами, підприємствами,
установами, організаціями та
посадовими особами, вимогам
Конституції України та чинним законам.

Відповідно до статті 121 Конституції
України на прокуратуру покладається
представництво інтересів держави в
суді у випадках, передбачених законом.

Пунктом 2 частини 5 статті 23 Закону
України «Про прокуратуру» передбачено,
що прокурор, без внесення подання, може
звернутися до суду щодо визнання
протиправним рішення чи окремих його
положень і щодо скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень.

Відтак, прокурор в межах повноважень, у
порядку та в спосіб, передбачений
законом, провівши, на підставі
відповідної постанови у порядку
нагляду перевірку за додержанням і
застосуванням законів Кременецькою
районною радою Кременецького району
Тернопільської області, та діючи як
посадова особа органу державної влади,
- звернувся до Тернопільського
окружного адміністративного суду з
даним адміністративним позовом,
набувши статусу позивача та оскарживши
рішення відповідача, яке він вважає
незаконними.

При вирішенні позовних вимог, оцінюючи
правомірність рішення відповідача як
суб'єкта владних повноважень на
відповідність критеріям, закріпленим у
частині третій статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які, хоч і адресовані суду, але
одночасно є і вимогами для суб'єкта
владних повноважень, певною мірою
відображаючи принципи
адміністративної процедури, якої
повинні дотримуватися при реалізації
дискреційних повноважень владні
суб'єкти, - суд вважає за необхідне
звернути увагу на наступні положення
чинного законодавства.

Відповідно до статті 5 Конституції
України народ здійснює владу
безпосередньо і через органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування.

З наведеного конституційного
положення, у системному взаємозв'язку з
положеннями статті 6 Конституції
України про те, що державна влада в
Україні здійснюється на засадах її
поділу на законодавчу, виконавчу та
судову, випливає, що органи місцевого
самоврядування - не є органами
державної влади, а місцеве
самоврядування - слід розглядати як
форму здійснення народом влади, яка
визнається і гарантується в Україні,
згідно зі статтею 7 Конституції
України.

Стаття 40 Конституції України визначає
місцеве самоврядування як право
територіальної громади- жителів села
чи добровільного об'єднання у сільську
громаду жителів кількох сіл, селища та
міста - самостійно вирішувати питання
місцевого значення в межах Конституції
і законів України. Місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою в порядку,
встановленому законом, як
безпосередньо, так і через органи
місцевого самоврядування: сільські,
селищні, міські ради та їх виконавчі
органи, районні та обласні ради.

Такому конституційному змісту
інституту місцевого самоврядування
властиві принаймні дві найважливіші
ознаки: самостійність територіальної
громади і органів місцевого
самоврядування у вирішенні певного
кола питань, а також те, що предметами
відання місцевого самоврядування є не
будь-які питання суспільного життя, а
питання - саме місцевого значення,
тобто такі, які пов'язані передусім з
життєдіяльністю територіальних
громад. Перелік таких питань визначено
у Конституції України та Законі
України «Про місцеве самоврядування в
Україні».

Саме таку політико-правову природу
органів місцевого самоврядування
визначив Конституційний Суд України у
своєму Рішенні від 26 березня 2002 року
(пункти 4, 5 мотивувальної частини
Рішення від 26 березня 2002 року N 6-рп/2002 у
справі про охорону трудових прав
депутатів місцевих рад).

Компетенція органів місцевого
самоврядування визначена Конституцією
України, Законом України «Про місцеве
самоврядування в України» та іншими
законами.

Так, гарантоване державою місцеве
самоврядування здійснюється
територіальною громадою через
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи, районні та обласні
ради і передбачає правову,
організаційну та
матеріально-фінансову самостійність,
яка має певні конституційно-правові
межі, встановлені, зокрема, приписами
статей 19, 140, 143, 144, 146 Конституції
України.

Зокрема, відповідно до статті 143
Конституції України - обласні та
районні ради затверджують програми
соціально-економічного та культурного
розвитку відповідних областей і
районів та контролюють їх виконання;
затверджують районні і обласні
бюджети, які формуються з коштів
державного бюджету для їх відповідного
розподілу між територіальними
громадами або для виконання спільних
проектів та з коштів, залучених на
договірних засадах з місцевих бюджетів
для реалізації спільних
соціально-економічних і культурних
програм, та контролюють їх виконання;
вирішують інші питання, віднесені
законом до їхньої компетенції.

Закон України «Про місцеве
самоврядування в Україні» - визначає,
зокрема, систему та гарантії місцевого
самоврядування в Україні, засади
організації та діяльності, правового
статусу і відповідальності органів та
посадових осіб місцевого
самоврядування.

Главою VI вищезазначеного Закону
встановлені повноваження районних і
обласних рад.

Стаття 43 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» містить
перелік ряду питань, які підлягають
розгляду виключно на пленарних
засіданнях районної, обласної ради, до
яких, як правило, включено найважливіші
питання місцевого значення, розгляд і
вирішення яких не може бути делеговано
іншим органам.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З аналізу вказаних конституційних
положень слідує, що районні ради, як
органи місцевого самоврядування,
здійснюючи владу і самостійно
вирішуючи питання місцевого значення,
віднесені законом до їх компетенції, та
приймаючи рішення, які є обов'язковими
до виконання на відповідній території,
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, відтак, - на пленарних
засіданнях районних рад можуть
розглядатись і вирішуватись лише
питання, віднесені до їх відання
Конституцією України, Законом України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
та іншими законами.

Тобто, компетенція районних рад є
правовою формою виразу їх функцій, вона
водночас служить і правовим засобом їх
реалізації.

Таким чином, зважаючи на те, що
компетенція районних рад є правовою
формою виразу їх функцій, та водночас
служить і правовим засобом їх
реалізації, - то при здійсненні своїх
повноважень такий орган місцевого
самоврядування повинен керуватись
принципом «дозволено те, що дозволено
законом».

Дослідивши та оцінивши кожен пункт
переліку питань, які віднесені до
виключної компетенції районної ради,
та, зокрема, співставивши дані норми з
предметом позову, суд приходить до
висновку, що у переліку питань
виключної компетенції, які вирішуються
на пленарних засіданнях районної ради,
в Законі України «Про місцеве
самоврядування в Україні" - відсутнє
таке питання, як вирішення та прийняття
рішення по «заяві депутатів» чи
«зверненню депутатів».

Так, відповідно до пункту 9 статті 43
вказаного закону, - районній раді
належать повноваження щодо розгляду
запитів депутатів, прийняття рішень по
них.

Разом з тим, слід зазначити, що поняття
«запиту депутатів» та, відповідно,
прийняття рішень по них, - не є
тотожніми поняттям «заяви депутатів»
чи «звернення депутатів».

Поряд з цим, визначення та порядок
розгляду депутатських звернень,
запитів депутата в органах місцевого
самоврядування регламентовано Законом
України «Про статус депутатів місцевих
рад».

Так, відповідно до частини 1 статті 13
Закону України «Про статус депутатів
місцевих рад», депутатське звернення -
викладена в письмовій формі вимога
депутата місцевої ради з питань,
пов'язаних з його депутатською
діяльністю, до місцевих органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування та їх посадових осіб, а
також керівників правоохоронних та
контролюючих органів, підприємств,
установ та організацій незалежно від
форми власності, розташованих на
території відповідної ради, здійснити
певні дії, вжити заходів чи дати
офіційне роз'яснення з питань,
віднесених до їх компетенції.

Частиною 2 статті 13 Закону України «Про
статус депутатів місцевих рад»
встановлено, що місцеві органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування та їх посадові особи, а
також керівники правоохоронних та
контролюючих органів, підприємств,
установ та організацій незалежно від
форми власності, розташованих на
території відповідної ради, до яких
звернувся депутат місцевої ради,
зобов'язані у десятиденний строк
розглянути порушене ним питання та
надати йому відповідь, а в разі
необхідності додаткового вивчення чи
перевірки дати йому відповідь не
пізніш як у місячний строк.

Згідно з положеннями частини 5 статті 13
Закону України «Про статус депутатів
місцевих рад»- у разі невдоволення
результатами розгляду свого звернення
або ухилення посадовими особами від
вирішення порушеного питання, депутат
місцевої ради має право внести
депутатський запит відповідно до
статті 22 Закону України «Про статус
депутатів місцевих рад»

Так, частиною 1 статті 21 Закону України
«Про статус депутатів місцевих рад»
надано визначення поняттю
«депутатський запит», згідно якого - це
підтримана радою вимога депутата
місцевої ради до посадових осіб ради і
її органів, сільського, селищного,
міського голови, керівників
підприємств, установ і організацій
незалежно від форми власності, які
розташовані або зареєстровані на
відповідній території, а депутат
міської (міста обласного значення),
районної, обласної ради - також до
голови місцевої державної
адміністрації, його заступників,
керівників відділів і управлінь з
питань, які віднесені до відання ради.

Відповідно до частини 2 вказаної статті
під поняттям «депутатське запитання» -
розуміється засіб одержання депутатом
місцевої ради інформації або
роз'яснення з тієї чи іншої проблеми.
Відповідь на запитання може бути
оголошено на сесії ради або дано
депутату місцевої ради в
індивідуальному порядку. Запитання не
включається до порядку денного сесії,
не обговорюється і рішення по ньому не
приймається.

Статтею 22 Закону України «Про статус
депутатів місцевих рад» визначено
порядок розгляду депутатського запиту.

Так, згідно з положеннями наведеної
статті - депутатський запит може бути
внесений депутатом місцевої ради або
групою депутатів попередньо, або на
пленарному засіданні ради у письмовій
чи усній формі. Запит підлягає
включенню до порядку денного
пленарного засідання ради.

Депутатський запит обговорюється у
разі необхідності на пленарному
засіданні місцевої ради.

Рада може зобов'язати відповідний
орган подати у встановлений нею строк
звіт про виконання рішення по запиту
депутата місцевої ради.

Орган або посадова особа, до яких
звернуто депутатський запит,
зобов'язані у встановлений радою строк
дати офіційну письмову відповідь на
нього відповідній раді і депутату
місцевої ради. Якщо запит з об'єктивних
причин не може бути розглянуто у
встановлений радою строк, то орган або
посадова особа зобов'язані письмово
повідомити раді та депутатові місцевої
ради, який вніс запит, і запропонувати
інший строк, який не повинен
перевищувати один місяць з дня
одержання запиту. Відповідь на запит у
разі необхідності розглядається на
пленарному засіданні ради.

Депутат місцевої ради має право дати
оцінку відповіді на свій депутатський
запит. За результатами відповіді на
депутатський запит може бути проведено
обговорення, якщо на цьому наполягає не
менше 1/4 присутніх на засіданні
депутатів місцевої ради. Посадових
осіб, до яких звернуто запит, своєчасно
інформують про дату та час обговорення
відповіді на запит радою. Вони або
уповноважені ними особи мають право
бути присутні на цьому засіданні ради.

При цьому, відповідне рішення рада
приймає - за результатами розгляду
відповіді на депутатський запит .

Тобто, законодавцем розмежовуються
поняття «депутатське звернення»,
«депутатський запит», «депутатське
запитання», відтак, - вони не є
тотожними за своєю правовою природою
та юридичними наслідками їх
реалізації.

Як встановлено в судовому засіданні,
орган місцевого самоврядування -
Кременецька районна рада шостого
скликання, на двадцять п'ятій сесії
підтримала сформований текст
звернення (заяву) депутатів
Кременецької районної ради до
Президента України та Кабінету
Міністрів України з приводу
суспільно-політичної ситуації в
Україні.

Однак, враховуючи положення частини 2
статті 19 Конституції України, - суд
приходить до висновку, що чинне
законодавство не вимагає здійснення
додаткових процедур для направлення
депутатського звернення (схвалення
тощо).

В той же час, у випадку реалізації
депутатських повноважень шляхом
направлення депутатського звернення, -
таке звернення надсилається
безпосередньо адресатам, а не
виноситься на голосування, оскільки
схвалення звернення депутатів - не
належить до компетенції районної ради.

З врахуванням вищенаведених доводів,
судом не приймаються до уваги
твердження відповідача з приводу того,
що Кременецька районна рада,
реалізуючи принцип народного
волевиявлення, вправі була приймати
рішення за наслідками розгляду
звернення депутатів.

Такі висновки суду кореспондуються з
приписами статті 13 Закону України «Про
статус депутатів місцевих рад».

При цьому, як видно із вищезазначеного,
при вирішенні даного спору, - суд жодним
чином не заперечує права на звернення
депутатів районної ради до органів
державної влади на підставі статті 40
Конституції України та статті 13 Закону
України «Про статус депутатів місцевих
рад», однак, звертає увагу на те, що
реалізація такого права - повинна
здійснюватись ними самостійно, і
будь-якого погодження з відповідною
радою, згідно з вимогами Закону - не
передбачає.

В той же час, недотримання зазначених
вимог може призвести до порушення прав
депутатів, гарантованих Законом
України «Про статус депутатів місцевих
рад».

Згідно з положеннями статті 144
Конституції, пункту 10 статті 59 Закону
«Про місцеве самоврядування в Україні»
- акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

При цьому, частиною 2 статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта
владних повноважень чи окремих його
положень, дій чи бездіяльності і про
скасування або визнання нечинним
рішення чи окремих його положень.

Таким чином, аналізуючи оскаржуване
прокурором рішення Кременецької
районної ради №333від 02.12.2013 року, - суд
приходить до висновку, що пункти 1, 2, 4
вказаного рішення, які безпосередньо
стосуються питання прийняття
сформованого тексту заяви депутатів
районної ради, прийняті відповідачем -
не у межах повноважень та не у спосіб,
що передбачені Конституцією та
законами України, без урахуванням усіх
обставин, що мають значення для їх
прийняття.

Відтак, вказані пункти оскаржуваного
рішення - не відповідають нормам права,
закріпленим законом, а тому - є
протиправними та підлягають
скасуванню.

В той же час, що стосуються
правомірності прийняття відповідачем
пункту 3 рішення №333від 02.12.2013 року, - то
суд зазначає, що вказаний пункт рішення
- носять рекомендаційний характер для
відповідних суб'єктів, які мають право
на самостійне розпорядження своїми
правами і обов'язками в межах чинного
законодавства та з дотриманням усіх
визначених законом вимог, та, на
відміну від вищенаведених пунктів 1, 2, 4
оскаржуваного рішення, - не містить
ознак протиправності.

В ході розгляду справи не встановлено
жодних доказів, які б свідчили про
можливі негативні наслідки прийняття
такого пункту рішення, не наведено
таких обставин і позивачем.

Таким чином, - суд приходить до висновку
про відсутність підстав для визнання
пункту 3 рішення Кременецької районної
ради №333 від 02.12.2013 року протиправним та
його скасування.

При вирішенні даного спору судом не
приймаються до уваги і ряд доводів
прокурора. Зокрема, суд звертає увагу
органу прокуратури на неприпустимість
ревізування змісту депутатських
звернень, оскільки такі дії органу
прокуратури виходять за межі наданих
йому законом повноважень та суперечать
статті 40 Конституції України.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінюючи
наявні у матеріалах справи письмові
докази, які мають юридичне значення для
її розгляду і вирішення спору по суті, в
їх сукупності, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позову - в частині
визнання протиправними та скасування
пунктів 1,2,4 рішення двадцять п'ятої
сесії шостого скликання Кременецької
районної ради від 02.12.2013 року №333 «Про
суспільно-політичну ситуацію в
Україні» та відмови в задоволенні
позовної вимоги відносно пункту 3 цього
ж рішення відповідача.

В силу вимог статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
- питання про судові витрати у даній
справі - не вирішується.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 69-71, 128, 153,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов
Прокурора Кременецького району
Тернопільської області - задовольнити
частково.

2. Визнати протиправними та скасувати
пункти 1 (перший), 2 (другий) та 4
(четвертий) рішення двадцять п'ятої
сесії Кременецької районної ради
Кременецького району Тернопільської
області шостого скликання від 02 грудня
2013 року за №333 «Про суспільно-політичну
ситуацію в Україні» .

3. В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова набирає законної сили за
правилами статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

/Повний текст постанови складено
03.01.2014 року/.

Головуючий суддя
Хрущ В. Л.

Копія вірна:

Суддя
Хрущ В. Л.