Справа № 2а-13039/11/1370
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2013-12-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" грудня 2013 р. м. Київ
К/9991/42544/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час та місце
судового засідання повідомлені
належним чином, -

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Городоцької міжрайонної державної
податкової інспекції Львівської
області Державної податкової служби на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 23.12.2011 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.05.2012 у
справі № 2а-13039/11/1370

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агропромислове
підприємство "Львівське"

до Городоцької міжрайонної
державної податкової інспекції
Львівської області Державної
податкової служби

третя особа Городоцька міська
рада Львівської області

про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство в судовому порядку
оскаржило податкові повідомлення -
рішення від 20.10.2011 № /0 та від 20.10.2011
№ /0, якими позивачу за наслідками
камеральної перевірки Державною
податковою інспекцією визначено
податкове зобов'язання (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) за
платежем "орендна плата за землю з
юридичних осіб" у сумі 453 296,44 грн. та
фінансові санкції у сумі 510,00 грн. за
подання податкової декларації після
закінчення граничного терміну її
подання.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено частково: податкове
повідомлення - рішення від 20.10.2011 №
/0, якими позивачу визначено
податкове зобов'язання (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій) за
платежем "орендна плата за землю з
юридичних осіб" у сумі 453 296,44 грн.,
визнано протиправним та скасовано, у
решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі орган податкової
служби, посилаючись на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального права, просить судові
рішення скасувати та у задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Під час підготовки справи до
касаційного розгляду, враховуючи
клопотання про заміну відповідача на
правонаступника у відповідності до
вимог ст. 55 Кодексу адміністративного
судочинства України суд допустив
заміну позивача у справі - Державну
податкову інспекцію в Городоцькому
районі Львівської області на його
правонаступника - Городоцьку
міжрайонну державну податкову
інспекцію Львівської області
Державної податкової служби.

Судова колегія Вищого
адміністративного суду України,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави касаційної
скарги, вважає за необхідне залишити її
без задоволення.

Так, задовольняючи позовні вимоги щодо
скасування податкового повідомлення -
рішення від 20.10.2011 № /0, суд першої
інстанції, з думкою якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
орендна плата за користування
земельними ділянками має договірне
походження і зобов'язання зі сплати
орендної плати у більшому розмірі
виникне у орендаря лише у випадку
внесення відповідних змін до договору.

При цьому судом встановлено, що
передумовою ухвалення оспорюваного
податкового повідомлення - рішення від
20.10.2011 № /0 були висновки фахівців
контролюючого органу за результатами
камеральної перевірки, викладені у
акті від 05.10.2011, згідно яких позивачем
при визначенні суми орендної плати за
2009, 2010 та 8 місяців 2011 року не були
враховані відповідні зміни в
нормативній грошовій оцінки земельної
ділянки у відповідності до рішень
Городоцької міської ради, що призвело
до заниження суми податкового
зобов'язання з орендної плати на 362 637,15
грн.

Судами також було встановлено, що 30.12.2003
між позивачем та Городоцької міською
радою був укладений договір оренди
земельної ділянки загальною площею 17,288
Га, який у встановленому законом
порядку зареєстрований у книзі записів
державної реєстрації договорів оренди
землі Городоцької міської ради
Львівської області за № 52. Згідно умов
вказаного договору земельна ділянка
надана у користування на строк 5 років
для виробничої діяльності. Жодних змін
до 30.12.2008 до договору оренди землі
сторонами внесено не було, на адресу
позивача будь - яких заперечень з боку
орендодавця щодо фактичного
користування позивачем земельною
ділянкою по закінченню договору оренди
не надходило. Тобто, в силу Закону
України від 06.10.1998 № 161-XIV "Про оренду
землі" договір було продовжено на
термін та на умовах, визначених
вказаним договором. Факт пролонгації
вказаного договору оренди
підтверджується і рішенням
господарського суду Львівської
області від 15.03.2011 у справі 30/227 (10), що
набрало законної сили, згідно якого
договір оренди земельної ділянки від
30.12.2003, укладений між Товариством та
Городоцькою міською радою, вважається
поновленим на той самий період і на тих
самих умовах ,які були передбачені
договором.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 83
Земельного кодексу України (далі - ЗК)
землі, які належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю. У
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земель приватної та державної
власності, а також земельні ділянки за
їх межами, на яких розташовані об'єкти
комунальної власності.

До повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить, зокрема, надання земельних
ділянок у користування із земель
комунальної власності відповідно до
цього Кодексу (п. "в" ст. 12 ЗК).

Згідно зі ст. 2 Закону України від 03.07.1992
№ 2535-XII "Про плату за землю"
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель. За земельні ділянки,
надані в оренду, справляється орендна
плата.

Граничний розмір орендної плати за
земельні ділянки, які перебувають у
державній або комунальній власності,
встановлено Законом України від 06.10.1998
№ 161-XIV "Про оренду землі" та є
обов'язковим при укладанні відповідних
договорів.

Так, згідно із ст. 15 Закону України від
06.10.1998 № 161-XIV "Про оренду землі" істотною
умовою договору оренди землі є,
зокрема, орендна плата із зазначенням
її розміру.

При цьому відповідно до ст. 21 цього
Закону орендна плата за землю - це
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Закону України "Про плату
за землю").

Таким чином, згідно із законодавством
України, чинним на момент виникнення
спірних відносин, питання щодо
встановлення розміру орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності вирішується за
згодою сторін договору оренди
земельної ділянки із закріпленням
розміру орендної плати в такому
договорі оренди.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

В даному випадку недійсність договору
на право тимчасового користування
землею (в тому числі на умовах оренди)
законом прямо не встановлена, рішення
суду про визнання його недійсним
відсутнє, а тому договір є правомірним.

При цьому згідно із ст. 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Отже, умови договору (включаючи і умову
щодо розміру орендної плати) є
обов'язковими для виконання сторонами.
Відповідно, орендар зобов'язан
сплачувати орендну плату за
користування земельною ділянкою, що є
предметом вказаного договору, у
визначеному договором розмірі.

Водночас, закріплення в ч. 4 ст. 21 Закону
України "Про оренду землі" мінімального
значення розміру орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності означає те, що
орендна плата за такі земельні ділянки
є регульованою законодавством ціною.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 14 Закону України від
26.06.1991 № 1251-XII "Про систему
оподаткування", до загальнодержавних
платежів належать такі податки і збори
(обов'язкові платежі), як плата за землю
(земельний податок, а також орендна
плата за земельні ділянки державної і
комунальної власності).

Таким чином, відповідно до ст. 21 Закону
№ 161-XIV та ст. 8 Закону № 2535-ХІІ
передбачено внесення змін у розмір
орендної плати за земельні ділянки, які
перебувають у державній або
комунальній власності.

Разом із тим, ст. 30 Закону 161-XIV
встановлено, що зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується в судовому
порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного
кодексу України у разі зміни договору
зобов'язання змінюється з моменту
досягнення домовленості про зміну
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни. А ст. 654 Цивільного кодексу
України передбачено, що зміна договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає зі звичаїв ділового
обороту.

Аналіз вказаних вище норм дає підстави
стверджувати, що орендар зобов'язаний
буде сплачувати більший розмір
орендної плати з настанням дати: -
набрання чинності додатковою угодою
про внесення змін до договору (в разі
досягнення сторонами взаємної згоди
щодо збільшення розміру орендної
плати); - набрання законної сили
рішенням суду про зміну договору (в
разі вирішення спору щодо зміни
розміру орендної плати в судовому
порядку).

Як встановлено судами, позивачем та
міською радою не вносились зміни до
договору оренди земельної ділянки від
30.12.2003 щодо збільшення розміру орендної
плати за землю. Також з матеріалів
справи вбачається, що судове рішення
щодо зміни розміру орендної плати в
судовому порядку відсутнє, а інших умов
збільшення розміру орендної плати
законами України не передбачено, у тому
числі і за рішенням податкового органу,
оскільки державна податкова служба
відповідно до ст. 2 Закону України від
04.12.1990 № 509-ХІІ "Про державну податкову
службу в Україні" була наділена
повноваженнями зі здійснення контролю
за додержанням податкового
законодавства, правильністю
обчислення, повнотою і своєчасністю
сплати до бюджетів, державних цільових
фондів податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також неподаткових
доходів, установлених законодавством,
проте ініціативою вносити зміни в
договорів оренди землі відповідно до
положень ЗК та Законів № 161-ХІV, № 2535-ХІІ
наділена одна зі сторін цих договорів,
якою у справі, що розглядається, є
міська рада - орган місцевого
самоврядування, через яку відповідною
територіальною громадою реалізовано
право власності на передані в оренду
земельні ділянки, що знаходяться у
комунальній власності.

З огляду на те, що доводи касаційної
скарги щодо висновків попередніх
інстанцій в частині задоволених
позовних вимог щодо скасування
податкового повідомлення - рішення від
20.10.2011 № /0 суттєвими не являються
і не дають підстав для висновків, що
судами неправильно застосовано норми
матеріально чи процесуального права, а
судом касаційної інстанції не
встановлено таких порушень згідно
положень ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення судів попередніх
інстанцій підлягають залишенню без
змін, а касаційна скарга - без
задоволення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Касаційну скаргу Городоцької
міжрайонної державної податкової
інспекції Львівської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 23.12.2011 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.05.2012 у
справі № 2а-13039/11/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, крім як з
підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко