Справа № 32818/10
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2012-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2012 р. справа № 2а-5103/10/0870

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Туркіної Л.П.

суддів: Щербака
А.А. Мельника В.В.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишеві О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Фізично
особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову : Запорізького окружного
адміністративного суду від 30.08.2010 р.

у справі № 2а-5103/10/0870

за позовом: Фізично особи-підприємця
ОСОБА_1

до: Управління Пенсійного фонду
України в м. Мелітополі

про: визнання дій неправомірними та
стягнення моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі позивач), яка є
фізичною особою - підприємцем,
звернулась суду з позовом, у якому
просила визнати дії Управління
Пенсійного фонду України у м.
Мелітополі Запорізької області щодо
спонукання її як суб'єкта
господарювання, яким обрано особливий
спосіб оподаткування, сплачувати до
єдиного податку додаткову суму,
визначену законом, дія якого
призупинена, неправомірними.

Заборонити відповідачу - Управлінню № 1
Пенсійного фонду України в місті
Мелітополі Запорізької обл., спонукати
фізичну особу - суб'єкта
підприємницької діяльності, яка обрали
особливий спосіб оподаткування,
сплачувати до єдиного податку
додаткову суму, визначену постановою
Кабінету Міністрів України від 14
квітня 2009 р. № 366 "Про сплату внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування фізичними особами -
суб'єктами підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб
оподаткування", як такою, що зупинена за
рішенням суду.

У мотивувальній частині позову
також зазначено про те, що відповідач
повинен сплатити позивачу моральну
шкоду, яку позивач оцінює у сумі 1600 грн.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що на її звернення до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Мелітополі Запорізької області з
приводу незгоди на здійснення сплати
страхових внесків у фіксованому
розмірі, визначеному постановою КМУ
від 14 квітня 2009 р. М 366 "Про сплату
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування", вона
отримала відповідь, в якій зазначено
позицію Управління стосовно того, що
позивач повинен сплатити мінімальний
страховий внесок за травень - жовтень
2009 року, оскільки названа постанова КМУ
діяла та була обов'язковою до виконання
у період з 01.05.2009 року до 05.11.2009 року.

Як свідчить зміст позовної заяви
та додатків до неї, саме відповідь
Управління позивач вважає
протиправною дією (формою спонукання).

Постановою Запорізького
окружного адміністративного суду від 30
серпня 2010 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено у
повному обсязі.

Рішення суду обґрунтовано тим, що
відповідач обґрунтовано виніс вимогу
про сплату позивачем страхови внесків
за період з травня по жовтень 2009 року,
оскільки приватним підприємцем ОСОБА_1
самостійно визначено суму страхових
внесків за період з травня 2009 по
жовтень 2009 у відповідності до
Постанови №366, про що надано
відповідачу відповідний звіт.

У відповідності до пп. 8.2 п. 8 Інструкції
про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою правління Пенсійного фонду
України 2003 р. № 21-1 від 19.12.2003, органи
Пенсійного фонду направляють
страхувальникам вимогу про сплату
недоїмки, зокрема, у випадку якщо
страхувальник має на кінець звітного
базового періоду недоїмку зі сплати
страхових внесків.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, у якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що суперечить
принципам верховенства права та нормам
матеріального права, позов -
задовольнити.

Зокрема позивач вказує, що
висновки Управління Пенсійного фонду
України у м. Мелітополі Запорізької
області, зазначені у наданих їй
відповідях, є протиправними, оскільки
вони базуються на нормах постанови
Кабінету Міністрів України «Про сплату
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування» від
14.04.2009 №366 (далі - Постанова № 366), яка
визнана незаконною та скасована з
моменту її прийняття постановою
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 28.09.2009 №2а-4456/09/2670. Також
пояснює, що відповідно до листа
Державного комітету України з питань
регуляторної політики та
підприємництва від 13.04.2010 №4579, доплата
сум внесків до скасування Постанови
№366 здійснюється у добровільному
порядку.

Позивач також зазначає, що у
відповідності до вказаної постанови
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 28.09.2009 року по справі
№2а-4456/09/2670, дія постанови Кабінету
Міністрів України «Про сплату внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування фізичними
особами - суб'єктами підприємницької
діяльності, які обрали особливий
спосіб оподаткування» від 14.04.2009 №366
призупинена з моменту її прийняття, як
засіб забезпечення відсутності
відповідальності за невиконання цієї
постанови.

Управління Пенсійного фонду
України в місті Мелітополі Запорізької
обл. подало клопотання, у яких просить
здійснити процесуальну заміну
відповідача у зв'язку із
реорганізацією, здійснити розгляд
справи за відсутності представника
відповідача.

Клопотання задоволено судом.

Відповідач також вказує, що борг
позивача списано відповідно до
Постанови КМУ від 14 квітня 2009 року №366 і
заборгованість перед управлінням у
платника відсутня.

Позивач подав заяву про розгляд
справи за її відсутності.

Проаналізувавши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст.200 КАС, підставою
для скасування рішення суду першої
інстанції є невідповідність названого
рішення обставинами справи та наявним
у ній доказам.

Як свідчить зміст постанови суду,
останній вважає правомірним вимогу
Управління Пенсійного фонду України в
місті Мелітополі Запорізької обл. про
сплату позивачем недоїмки по страховим
внескам, направлену останньому у
відповідності до Постанови №366.
Зазначену вимогу суд зазначає у якості
предмету спору, а також вказує, що
недоїмку самостійно задекларовано
позивачем.

Однак, будь - яких відомостей про
вимогу, передбачену Інструкцією про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженою
постановою правління Пенсійного фонду
України 2003 р. № 21-1 від 19.12.2003, ні
постанова суду, ні матеріали справи не
містять, як і відомостей та доказів
щодо декларування позивачем недоїмки.

Навпаки, у запереченнях УПФ в м.
Мелітополі Запорізької обл.№5122/12 від
27.08.2010 року (а.с.20), наданих на позовну
заяву, зазначено, що звіт за формою
згідно додатка 26 приватним підприємцем
не надавався, отже неможливо визначити
суму несплачених страхових внесків, а,
відповідно, і сформувати вимогу. В
зв'язку з чим вимога про сплату боргу
не формувалась і не направлялась на
узгодження платнику,

Посилаючись на те, що позивач
фактично оспорює позицію УПФ в м.
Мелітополі Запорізької обл., викладену
у відповідях на звернення позивача,
відповідач вказує, що публічно -
правовий спір в даному випадку
відсутній, оскільки за відсутності
предмету спору.

Оскільки висновки суду першої
інстанції про наявність та
правомірність рішення відповідача, що
має форму вимоги, не відповідають
матеріалам справи, слід дійти висновку,
що рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню, виходячи з норм
ст. 202 КАС.

Щодо позовних вимог, у яких
йдеться про протиправність дій
відповідача, що носять форму переписки,
та заборону останньому вчиняти дії,
зміст яких позивачем визначено як
спонукання до сплати суми, визначеної
Постановою КМУ від 14.04.2009 року №366, слід
зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій.

Згідно ч.4 ст.105 КАС,
адміністративний позов може містити
вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним
рішення відповідача - суб'єкта владних
повноважень повністю чи окремих його
положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень прийняти рішення
або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень утриматися від
вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта
владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої
дії;

6) встановлення наявності чи
відсутності компетенції (повноважень)
суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної
ділянки, інших об'єктів нерухомого
майна, що на ній розміщені, з мотивів
суспільної необхідності.

Отже, предметом оскарження у
судах адміністративної юрисдикції є
рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень, які є
обов'язковими до виконання та
забезпечуються відповідним примусом з
боку держави, внаслідок чого можуть
порушуватись права та свободи особи.
Відповіді Управління Пенсійного фонду
України в місті Мелітополі Запорізької
обл., надані на заяви позивача щодо не
згоди на сплату внесків, передбачених
Постановою КМУ від 14.04.2009 року №366, є
виключно роз'ясненнями правової
позиції названого органу Пенсійного
фонду та не породжують будь - яких
обов'язків позивача, що виключає
підстави для визнання їх у якості актів
індивідуальної дії, а також підстави
для оскарження у судовому порядку.

Дії відповідача щодо надання
відповіді позивачу також не впливають
на права та свободи останнього,
відповідають нормам законодавства, що
регулює порядок розгляду звернень
громадян, та, виходячи з викладеного, не
можуть бути віднесені до категорії
протиправних.

За відсутності протиправних дій з боку
відповідача, необґрунтованим також є
вимоги про відшкодування моральної
шкоди.

Що стосується заборони на вчинення дій,
то позивач не зазначив, яке саме
спонукання з боку відповідача він
просить заборонити, що також виключає
підстави для задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 195,196, 198, 202, 205, 206,
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 30.08.2010 р.
скасувати.

У задовлені позову відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст.254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена
відповідно до ст. 212 КАС України .

Головуючий:
Л.П. Туркіна

Суддя:
А.А. Щербак

Суддя:
В.В. Мельник