Справа № 823/2969/13-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2013-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/2969/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Мишенко В.В.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2013 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Лисянському районі
Черкаської області на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2013 року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Лисянському районі
Черкаської області про визнання вимоги
незаконною, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до
Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Лисянському районі Черкаської області
про визнання вимоги незаконною. Свої
вимоги обгрунтовує тим, що він є
фізичною особою-підприємцем, який
обрав спрощену систему оподаткування,
крім того, він є пенсіонером за віком,
отримує відповідну пенсію, а тому як
пенсіонер не потребує соціального
страхування і може брати участь у
страхуванні лише в добровільному
порядку. На підставі вищевказаного,
позивач стверджує, що вимога УПФУ в
Лисянському районі Черкаської області
№Ф-9 від 22.07.2013 року про сплату ним
недоїмки в сумі 1670,95 грн. є незаконною
та підлягає скасуванню.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2013 року задоволено вказаний позов.
Визнано незаконною вимогу управління
Пенсійного фонду України в Лисянському
районі Черкаської області № Ф-9 від
22.07.2013 року про сплату фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 недоїмки в
сумі 1670,95 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням Управління Пенсійного фонду
України в Лисянському районі
Черкаської області подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про відмову
у задоволенні даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач згідно
свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця
зареєстрований Лисянським відділенням
Звенигородської МДПІ як суб'єкт
підприємницької діяльності 19.12.1996 року
та перебуває на спрощеній системі
оподаткування.

20.08.2013 року Управлінням ПФУ в
Лисянському районі Черкаської області
прийнято та направлено 21.08.2013 року
позивачу вимогу про сплату недоїмки №
Ф-9 від 22.07.2013 року, в якій зазначено, що
відповідно до вимог ст. 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на державне соціальне
страхування» станом на 22.07.2013 року
останній має заборгованість по сплаті
єдиного внеску в сумі 1670,95грн. (а.с.5).

Не погоджуючись з зазначеною вимогою
відповідача, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Спеціальним законом, який визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, є Закон України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Відповідно до ст. 1 цього Закону єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Платниками єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування згідно п. 4 ч. 1 ст.
4 вказаного Закону є, зокрема, фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

З огляду на викладені вище норми
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивач є страхувальником, в
розумінні цього Закону, та
зареєстрований як платник єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування до УПФУ в
Лисянському районі Черкаської області.

Згідно ч. 4 ст. 4 даного Закону особи,
зазначені у п. 4 ч. 1 цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Таким чином колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що вимога УПФУ в
Лисянському районі № Ф-9 від 22.07.2013 року
про сплату позивачем недоїмки в сумі
1670,95 грн. по єдиному внеску є
неправомірною та має бути скасована, з
огляду на наступне.

Стаття 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачає визначення
поняття «пенсіонер» - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено, що особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

Нормативним актом, який визначає
основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я та створює єдиний порядок
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення є Закон України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого для одержання
державних пенсій.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 14 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
для встановлення пільг і компенсацій
визначаються, зокрема, такі категорії
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи: особи, які
постійно проживають або постійно
працюють чи постійно навчаються на
території зони посиленого
радіоекологічного контролю, за умови,
що вони за станом на 1 січня 1993 року
прожили або відпрацювали чи постійно
навчалися у цій зоні не менше чотирьох
років, - категорія 4.

Таким чином, спеціальним законом
встановлені умови надання пенсій за
віком особам, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач є громадянином,
який постійно проживає, або постійно
працює на території посиленого
радіологічного контролю (категорія 4)
(а.с.8).

Крім того, позивачеві видане пенсійне
посвідчення, у якому зазначено вид
пенсії «за віком», з терміном дії
«довічно» (а.с.8).

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про те, що позивач як
особа, якій призначено пенсію за віком
зі зниженням пенсійного віку,
звільнена від сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, як пенсіонер та
фізична особа-підприємець, яка обрала
спрощену систему оподаткування,
оскільки, призначення пенсії зі
зниженням пенсійного віку не впливає
на статус позивача, як пенсіонера за
віком.

За вказаних обставин колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що спірна вимога
відповідача є незаконною та підлягає
скасуванню, а тому вимоги позивача є
обгрунтованими та підлягають
задоволенню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Лисянському
районі Черкаської області - залишити
без задоволення, а постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 30 вересня
2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е.
Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.