Справа № 815/7399/13-а
Суддя: Завальнюк І. В.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7399/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року Одеський
окружний адміністративний суд у
складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря - Чернобай А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції, третя
особа - ОСОБА_2, про визнання
протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним
позовом, в якому просить визнати
протиправним та скасувати рішення
відповідача щодо реєстрації права
власності ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що за договором
купівлі-продажу від 31.08.2007 року позивач
продав належну йому квартиру АДРЕСА_2
ОСОБА_4. Рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 30.08.2013 року,
яке набрало законної сили 10.09.2013 року,
зазначений договір було розірвано,
отже з цієї дати позивач знову набув
право власності на спірну квартиру. У
зв'язку із цим позивач звернувся до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції із заявою
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте оскаржуваним
рішенням у цьому йому було відмовлено з
огляду на те, що заявлене право вже
зареєстроване на 1/2 частку майна за
ОСОБА_2 на підставі рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 26.04.2013 року, яким за ОСОБА_2 визнано
право власності на 1/2 спірної квартири.
При цьому, зазначене судове рішення
набрало законної сили 03.10.2013 року, а
державна реєстрація права власності
проведена 10.06.2013 року. Зважаючи на те, що
така реєстрація проведена в результаті
введення в оману державного
реєстратора ОСОБА_2 з метою ухилення
від виконання рішення суду, позивач
звернувся за судовим захистом із даним
адміністративним позовом.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги із викладених
вище підстав підтримав у повному
обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала у
повному обсязі, в задоволенні позову
просила відмовити, зазначивши, що
ОСОБА_1 була подана заява про державну
реєстрацію права власності на 1/1 частки
квартири після проведення державної
реєстрації права власності на 1/2 частку
цієї квартири за ОСОБА_2, отже позивачу
було правомірно відмовлено у державній
реєстрації права власності на спірну
квартиру. Зважаючи на те, що
оскаржуване рішення прийнято в межах
правового поля та без порушень прав
позивача, представник відповідача
просила відмовити у задоволенні
позову.

Представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував, зазначивши, що рішенням
Суворовського районного суду від 30.08.2013
року, на яке є посилання у позові,
питання права власності на спірну
квартиру не вирішувалось. В результаті
вирішення зазначеного судового спору
позивач не набував права власності на
спірну квартиру та не має права
вимагати повернення йому у власність
квартири, яка вибула із його власності
в результаті виконання договору
купівлі-продажу. При цьому, оскаржуване
рішення відповідача не порушує права
та інтересів позивача, що є самостійною
підставою для відмови у задоволенні
позову.

Вислухавши пояснення учасників
процесу та дослідивши матеріали
справи, суд дійшов висновку про
необґрунтованість адміністративного
позову та відсутність підстав для його
задоволення.

Судом встановлено, що згідно Свідоцтва
про право власності на житло, виданого
Управлінням житлово-комунального
господарства та паливно-енергетичного
комплексу Одеської міської ради 16.07.2007
року № 12-33954 ОСОБА_1 був власником
квартири АДРЕСА_3.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2
та ОСОБА_4 з 16.11.2002 року перебували в
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
неповнолітню доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1

31 серпня 2007 року між ОСОБА_6, яка діяла
від імені ОСОБА_1 на підставі
довіреності, посвідченої приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 20.01.2005 року
за № 197, та ОСОБА_4 був укладений
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4. У
день підписання нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
квартири ОСОБА_1 були передані ключі
від квартири, тобто ОСОБА_4 вступив у
володіння та користування придбаною
квартирою.

За договором купівлі-продажу ОСОБА_4 є
покупцем квартири, а ОСОБА_2 надала
нотаріальну посвідчену згоду на
придбання зазначеної квартири.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 26.04.2013 року по справі №
1527/5325/13 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа - ПАТ «Альфа-Банк», про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
визнання кредитного договору таким, що
не створює обов'язків для подружжя та
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про визнання особистої приватної
власності на нерухоме майно, усунення
перешкод у здійсненні права власності,
позов ОСОБА_2 задоволений частково:
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності (квартира АДРЕСА_4)
поділено в рівних частках; за ОСОБА_2
визнано право власності на 1/2
зазначеної квартири.

На підставі зазначеного судового
рішення ОСОБА_2 звернулась до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції із заявою
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно, яка була задоволена та
за ОСОБА_2 зареєстровано право
власності на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1.

Оцінивши належність, допустимість,
достовірність наданих сторонами
доказів, а також достатність та
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
вважає зазначене рішення державного
реєстратора обґрунтованим, а позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню у зв'язку з наступним.

Так, суд відхиляє доводи позивача про
те, що покладене в основу рішення
відповідача судове рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 26.04.2013 року набрало законної сили
03.10.2013 року, оскільки це суперечить
матеріалам справи та чинному
законодавству. Зокрема, зазначене
рішення набрало законної сили 08.05.2013
року в порядку ч.1 ст.294 ЦПК України у
зв'язку із закінченням строку на його
апеляційне оскарження. Дана обставина
убачається із наданої представником
відповідача копії рішення з відміткою
про набрання законної сили. При цьому
подальше його апеляційне оскарження
було здійснено вже після державної
реєстрації права власності за ОСОБА_2

Суд також враховує, що ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
03.10.2013 року (провадження № 22ц-785/5364/13)
вищезазначене рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 26.04.2013 року
залишено без змін.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяжень таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно; державний
реєстр речових прав на нерухоме - єдина
державна інформаційна система, що
містить відомості про права на
нерухоме майно, їх обтяження, а також
про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Державний реєстр прав містить
відомості про зареєстровані права і
обтяження, суб'єктів прав, об'єкти
нерухомого майна, документи, на
підставі яких проведено державну
реєстрацію прав; порядок ведення
Державного реєстру прав визначає
Кабінет Міністрів України, згідно зі
ст.ст. 10, 11 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам,
яка проводиться на підставі заяви
власника, іншого право набувача,
сторони правочину, за яким виникло
право, уповноваженої ними особи, разом
із якою подаються оригінали
документів, необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, їх
копії, засвідчені в установленому
порядку.

Згідно з п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав проводиться
на підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна
визначено Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703 (далі - Порядок № 703).

Згідно з п.26 Порядку № 703 для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до пп.10 п.27 Порядку № 703
документом, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, серед іншого, є рішення суду, що
набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно.

Отже, рішення відповідача щодо
реєстрації права власності ОСОБА_2 на 1/2
частку квартири АДРЕСА_1 на підставі її
звернення згідно рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 26.04.2013 року, яке набрало законної
сили з 08.05.2013 року та є обов'язковим до
виконання на всій території України,
відповідає чинному законодавству, тому
підстави для його скасування відсутні.

Крім того, судом встановлено що
рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 30.08.2013 року по справі №
523/12065/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4
про розірвання договору
вищезазначений договір
купівлі-продажу квартири розірваний.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
не виконав умови договору, не сплатив
повну вартість квартири, тому договір
визнав розірваним.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 20.12.2013 року (провадження №
22-ц/785/8771/13) рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 30.08.2013 року
скасовано; ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Так, апеляційний суд не погодився із
висновками суду першої інстанції про
нездійснення відповідачем повного
розрахунку за квартиру, які побудовані
лише на поясненнях сторін. Крім того,
апеляційний суд зазначив, що
незважаючи на несплату вартості
квартири, вона була передана
відповідачу, надані розписки та
пояснення сторін суперечать самому
договору купівлі - продажу, в якому
визначено ціну квартири та зазначено
про отримання коштів у повному обсязі;
а також про те, що судом не була надана
оцінка тій обставині, що квартира була
придбана відповідачем під час шлюбу і
розірвання договору впливає на права
ОСОБА_2, яка не була залучена до участі у
справі.

Відмовляючи у позові, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що з
договору купівлі-продажу, посвідченого
нотаріально, видно, що ОСОБА_1 продав, а
ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_1 та
продаж вчинено за 20790 гривень, які
продавець одержав від покупця повністю
до підписання цього договору.

За таких обставин судом відхилені
доводи сторін про існування інших
істотних умов покупки квартири та
надана перевага нотаріально
посвідченому договору.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Передбачене вищевказаною нормою
звільнення від доказування з підстав
установлення преюдиційних обставин в
іншому судовому рішенні встановлює
обов'язок суду враховувати такі
обставини при вирішенні даної справи, у
зв'язку із чим суд відхиляє посилання
позивача на рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 30.08.2013 року,
як на підставу для задоволення
позовних вимог.

Перевіряючи обґрунтованість та
законність дій та рішень суб'єкта
владних повноважень, суд враховує
наведене нормативне регулювання та
вимоги частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
органів владних повноважень, суд
керується критеріями, закріпленими у
ст.2 КАС України, які певною мірою
відображають принципи
адміністративної процедури,
встановлюючи при цьому чи прийняті
(вчинені) ним рішення (дії): на підставі,
у межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Одним із головних принципів
адміністративного судочинства,
відповідно до ст. 7 КАС України є
принцип верховенства права. Відповідно
до ст. 3 Конституції України та ст.8 КАС
України суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права.

В адміністративному судочинстві
принцип верховенства права зобов'язує
суд надавати законам та іншим
нормативно-правовим актам тлумачення у
спосіб, який забезпечує пріоритет прав
людини при вирішенні справи.
Тлумачення законів та
нормативно-правових актів не може
спричиняти несправедливих обмежень
прав людини.

Системний аналіз наведених правових
норм при застосуванні до
правовідносин, що є предметом судового
дослідження, вказує на те, що
відповідач, який є суб'єктом владних
повноважень при прийнятті
оскаржуваного рішення діяв з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії) та у передбачений
законодавством спосіб.

При цьому суд враховує, що оскарження
позивачем рішення відповідача про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно за третьою особою не направлено
на захист його прав та інтересів,
оскільки спірне рішення жодних прав та
обов'язків у відношенні позивача не
спричиняє та не порушує його
охоронювані законом права та інтереси,
що є самостійно підставою для відмови у
задоволенні позову.

Таким чином, на підставі ст.10 КАС
України, згідно якої усі учасники
адміністративного процесу є рівними та
ст.11 КАС України, згідно якої розгляд і
вирішення справ у адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними доказів, з'ясувавши
обставини у справі; перевіривши всі
доводи і заперечення сторін та надавши
правову оцінку наданим доказам, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
позовних вимог, у зв'язку із чим в
задоволенні позову слід відмовити
повністю.

Керуючись ст.ст.158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції,
третя особа - ОСОБА_2, про визнання
протиправним та скасування рішення
відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 16
січня 2014 року.

Суддя _______________
І.В. Завальнюк