Справа № 2а-9457/10/1370
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-01-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2014 року
Справа №
9104/34/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Коваля Р.Й.,

за участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 30 листопада
2010 року у справі за позовом Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області до Головного
управління юстиції у Львівській
області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Пенсійного фонду
України у Львівській області
звернулось в суд першої інстанції з
адміністративним позовом до Головного
управління юстиції у Львівській
області в якому просило скасувати
постанову державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження від
30.04.2010 року ВП № 18937886.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 30 листопада
2010 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
суду першої інстанції Головне
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області оскаржило його в
апеляційному порядку, вважає, що
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що 07.05.2010
р. Головне управління Пенсійного фонду
України у Львівській області отримало
постанову від 30.04.2010 ВП №18937886
підрозділу примусового виконання
рішень відділу Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області про відкриття
виконавчого провадження щодо
примусового виконання виконавчого
листа №2а-1214/09, виданого 20.04.2010
Франківським районним судом м.Львова
про зобов'язання нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 недоплачену
щомісячну доплату до пенсії в розмірі
встановленому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з 04
липня 2007 р. по 31 грудня 2007 р. та з 22
травня 2008 р. по 31 грудня 2008 року.

Не погоджуючись із постановою від
30.04.2010 ВП №18937886 головним управлінням
Пенсійного фонду України у Львівській
області подано скаргу від 17.05,2010 за
№4536/06-22 до начальника ППВР ВДВС
головного управління юстиції у
Львівській області на постанову про
відкриття виконавчого провадження.
18.06.2010 надійшла відповідь начальника
ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській області, яка
розглянута у порядку, встановленому
Законом України «Про звернення
громадян», згідно якої аналізуючи
вимоги ст.19 Закону України «Про
виконавче провадження» вбачається, що
ідентифікаційний код стягувача не є
обов'язковою вимогою до виконавчого
документа. Щодо дати і номера рішення
за яким видано виконавчий документ, то
дані реквізити наявні у виконавчому
документі.

Не погоджуючись із зазначеним,
Головним управлінням Пенсійного фонду
України у Львівській області подано
скаргу від 06.07.2010 за №6233/06-22 до
начальника ВДВС Головного управління
юстиції у Львівській області на
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 30.04.2010 та лист від 18.06.2010
про результат розгляду скарги
головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області від 17.05.2010
№4536/06-22. 26.08.2010 надійшла відповідь
начальника ВДВС ГУЮ у Львівській
області в якій наводяться аналогічні
аргументи, що були викладені в листі
начальника ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській
області від 18.06.2010р. №3781/09-01- 36/В9/402/690І.

Не погоджуючись з таким твердженням,
головним управлінням Пенсійного фонду
України у Львівській області 06.09.2010 за
№8165/06-22 подано скаргу у Департамент
Державної виконавчої служби
Міністерства юстиції України. 11.10.2010
надійшла відповідь ДДВС Міністерства
юстиції України у якій зазначається,
що проведеною Головним управлінням
юстиції у Львівській області
перевіркою встановлено, що виконавчий
лист відповідає вимогам ст. 19 Закону
України «Про виконавче провадження», у
виконавчому листі містяться усі
необхідні обов'язкові реквізити, які
вимагаються від виконавчого документа.

При цьому апелянт вважає, що
начальником ППВР ВДВС ГУЮ у Львівській
області, начальником ВДВС ГУЮ у
Львівській області, заступником
директора ДДВС Міністерства юстиції
України порушено ст.85 Закону України
«Про виконавче провадження», бо
пропущено 10-денний строк розгляду
скарг головного управління ГІФУ у
Львівській області. Скарги не
розглянуто в 10-ти денний строк, за
результатами розгляду не винесено
постанови в якій би зазначалося про
задоволення чи відмову в задоволені
скарги головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області.

Крім того апелянт зазначає, що згідно
ст. 3 Закону України «Про виконавче
провадження», примусове виконання
рішень державною виконавчою службою
здійснюється на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.
Відповідно до цього Закону державною
виконавчою службою підлягають
виконанню виконавчі листи, що
видаються судами. Статтею 19 цього ж
Закону визначені обов'язкові вимоги до
виконавчого документа. При цьому
вважає, що виконавче провадження
відкрите з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, державним виконавцем порушені
норми Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки у виконавчому
документі відсутні дата і номер
рішення за яким видано виконавчий
документ, ідентифікаційний код
боржника та ідентифікаційний номер
стягувача. А у разі невідповідності
виконавчого документа вимогам,
передбаченим статтею 19 цього Закону
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження - п. 6
ч. 1 ст. 26 Закону. Крім того, у разі, якщо
після винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження
буде встановлено невідповідність
виконавчого документа вимогам пункту З
частини першої статті 19 Закону,
державний виконавець відкладає
проведення виконавчих дій у порядку,
установленому статтею 32 Закону, та
негайно повідомляє стягувачу про
необхідність звернутися до суду чи
іншого органу (посадової особи), які
видали виконавчий документ, про
приведення виконавчого документа у
відповідність до вимог чинного
законодавства (п.3.6.5 Інструкції про
проведення виконавчих дій, яка
затверджена наказом Міністерства
юстиції України від 15.12.1999 № 74/5 та
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України 15.12.1999 за № 865/4158 (далі
Інструкція-74/5).

Крім того постанова Франківського
районного суду не набрала законної
сили, так як головним управлінням
оскаржено дане рішення в апеляційному
порядку. Окрім того, державний
виконавець не з'ясував на місці чи
виконано судове рішення чи ні, про
причини його невиконання та про вжиті
заходи головним управлінням на його
виконання, чим порушено ст.ст.20.21 Закону
України «Про виконавче провадження»,
які вказують, що виконавчі дії
проводяться в робочі дні за місцем
знаходження органу юридичної особи.

Також в апеляційній скарзі зазначено,
що відповідно до ст.20-1 Закону України
«Про виконавче провадження» на
підрозділ примусового виконання
рішень відділів державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, обласних,
Київського та Севастопольського
міських управлінь юстиції
покладається виконання рішень: за
якими боржниками є територіальні
підрозділи центральних органів
державної влади, місцеві суди, міські
або районні ради чи районні державні
адміністрації, міські, районні,
міжрайонні, інші прирівняні до них
прокуратури, військові прокуратури
гарнізонів, а також інші територіальні
підрозділи органів державної влади; за
якими підлягає стягненню сума боргу
від п'яти до десяти мільйонів гривень
або еквівалента сума в іноземній
валюті.

Відповідно до Положення про головні
управління Пенсійного фонду України в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого постановою правління
ГІФУ від 27.06.2002 №11-2 головні управління
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі утворюють систему
органів Пенсійного фонду України, який
є центральним органом виконавчої
влади. При цьому, ні в даному Положенні,
ні в інших нормативних документах не
визначено, що головне управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області є територіальним підрозділом
центрального органу державної влади,
як визначено в ст.20-1 Закону. Отже,
виконавче провадження щодо
примусового виконання виконавчого
листа №2а-1214/09, виданого Франківським
районним судом м.Львова 20.04.2010, про
зобов'язання ГУ ПФУ у Львівській
області нарахувати та виплатити ОСОБА_1
недоплачену щомісячну доплату до
пенсії в розмірі встановленому ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з 04 липня 2007 р. гю 31 грудня
2007 р. та з 22 травня 2008 р. по 31 грудня 2008
року не підвідомче підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби головного
управління юстиції у Львівській
області.

На підставі викладеного просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
30.04.2010 року підрозділом примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Львівській
області винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження з
виконання виконавчого листа № 2а-1214/09
від 20.04.2010 р., виданого Франківським
районним судом м. Львова, про
зобов'язання Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області нарахувати та виплатити ОСОБА_1
недоплачену щомісячну доплату до
пенсії в розмірі встановленому ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з 04 липня 2007 р. по 31 грудня
2007 р. та з 22 травня 2008 р. по 31 грудня 2008 р.
Боржнику встановлено строк
добровільного виконання рішення суду
до 07.05.2010 р. Позивач вважає, що
виконавчий лист, виданий 20.04.2010 року по
справі № 2а-1214/09 не відповідає вимогам
ст. 19 Закону України «Про виконавче
провадження», оскільки в ньому
відсутні дата і номер рішення за яким
видано виконавчий документ,
ідентифікаційний код боржника та
ідентифікаційний номер стягувача, що є
підставою для відмови у відкритті
виконавчого провадження, відповідно до
ст. 26 Закону України «Про виконавче
провадження», а тому винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження від 30.04.2010 р. підлягає
скасуванню.

Розглядаючи спір суд першої інстанції
правильно зазначив, що відповідно до
ст. 3 Закону України «Про виконавче
провадження» примусове виконання
рішень державною виконавчою службою
здійснюється на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.
Відповідно до цього Закону державною
виконавчою службою підлягають
виконанню такі виконавчі документи:
виконавчі листи, що видаються судами (п.
1 ч. 2 ст. З Закону). Згідно ст. 18 цього ж
Закону державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення,
зазначеного в статті 3 цього Закону.
Стаття 19 згаданого Закону встановлює,
що у виконавчому документі повинні
бути зазначені, зокрема, дата і номер
рішення, за яким видано виконавчий
документ; найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по
батькові за його наявності для
фізичних осіб) стягувача і боржника. їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника за його
наявності (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника за його
наявності (для фізичних осіб -
платників податків), а також інші
відомості, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, такі як дата і
місце народження боржника та його
місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника тощо
(п. 3 ч. 1 ст. 19 Закону).

Оцінюючи відповідність виконавчого
листа № 2а-1214/09 від 20.04.2010 року вимогам
закону, суд першої інстанції вірно
виходив з того, що форма зазначеного
виконавчого листа відповідає вимогам
додатку № 44 Інструкції з діловодства в
місцевому загальному суді,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
27.06.2006 р. № 68. Аналогічна за реквізитами
форма виконавчого листа передбачена
додатком № 25 до Інструкції з
діловодства в апеляційних і місцевих
адміністративних судах, затвердженої
наказом Державної судової
адміністрації України від 05.12.2006 р. № 155
(у редакції наказу Державної судової
адміністрації України від 15.12.2008 р. №
134). зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 22.12.2006 р. за № 1345/13219. З
огляду на це суд правильно вважав, що
видача виконавчого листа у
відповідності до вимог Інструкції з
діловодства в місцевому загальному
суді, затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
27.06.2006 р. № 68 замість застосування
Інструкції з діловодства в апеляційних
і місцевих адміністративних судах,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
05.12.2006 р. № 155 не впливає на реалізацію
прав та інтересів позивача як
стягувача у виконавчому провадженні,
не порушує їх, а тому не може бути
підставою для скасування постанови про
відкриття провадження від 30.04.2010 р.

Крім того суд першої інстанції
правильно вказав, що у формах
виконавчих документів, якими повинен
керуватися суд, що видав виконавчий
документ, відсутні реквізити з назвою
«дата» і «номер» рішення, за яким
видано виконавчий документ. Натомість,
є реквізити «Справа №» та «Дата
розгляду адміністративної справи», які
відповідають номеру та даті постанови
суду, за якою видано виконавчий лист,
тому зазначення у виконавчому листі
номеру справи та дати розгляду
адміністративної справи є належним
виконанням вимог ч. 2 ст. 19 Закону
України «Про виконавче провадження» в
частині зазначення у виконавчому
документі дати і номеру рішення, за
яким видано виконавчий документ. Окрім
того, у виконавчому листі достатньо
відомостей для встановлення номеру та
дати винесення постанови, на виконання
якої видано виконавчий документ, а тому
права позивача, як сторони виконавчого
провадження, не порушені. Що стосується
твердження позивача про не набрання
судовим рішення чинності, то суд першої
інстанції встановив, що у виконавчому
листі зазначено, що рішення суду
набрало чинності 30.11.2009 р.

Крім того колегія суддів погоджується
з доводами суду першої інстанції, що
відсутність у виконавчому листі
ідентифікаційних кодів боржника та
стягувача, сама по собі, не може бути
достатньою підставою для задоволення
позовних вимог, більше того у п. 12.3
Інструкції з діловодства в апеляційних
і місцевих адміністративних судах,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
05.12.2006 р. № 155, зазначено, що під час
заповнення виконавчого листа про
стягнення грошових сум на користь
організацій вказуються номери
рахунків у фінансових установах та
інші відомості відповідно до Закону
України «Про виконавче провадження» на
підставі інформації, що є в матеріалах
адміністративної справи, а отже якщо в
адміністративній справі відсутня
інформація про ідентифікаційні коди
сторін, то відповідно суд не міг
зазначити ці відомості у виконавчому
листі. Повноважень для з'ясування цієї
інформації після завершення розгляду
справи суди не мають. А згідно ст. 5
Закону України «Про виконавче
провадження» державному виконавцеві
надано право при здійсненні
виконавчого провадження одержувати
необхідні для проведення виконавчих
дій пояснення, довідки, іншу
інформацію, рівно як і звертатися до
органу, який видав виконавчий документ,
за роз'ясненням рішення з заявою про
видачу дубліката виконавчого
документа, порушувати клопотання про
встановлення чи зміни порядку і
способу виконання, відстрочку та
розстрочку виконання рішення. Таким
чином, відсутність даних про
ідентифікаційні коди сторін може бути
усунута в процесі виконавчого
провадження без скасування
оскаржуваної постанови.

Щодо тверджень позивача на
непідвідомчість справи підрозділу
примусового виконання рішень відділів
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції Львівської області,
то суд першої інстанції правильно
врахував, що згідно ст. 20-1 Закону
України «Про виконавче провадження»
на зазначений підрозділ покладається
виконання рішень, за якими боржниками
є, зокрема, територіальні підрозділи
центральних органів державної влади, а
також інші територіальні підрозділи
органів державної влади. Відповідно до
п 1 Положення про Пенсійний фонд
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 24.10.2007 р.
№ 1261 Пенсійний фонд України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра праці та
соціальної політики. У п. 15 передбачено,
що Пенсійний фонд України здійснює
свої повноваження безпосередньо та
через утворені в установленому порядку
головні управління Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, мм. Києві та
Севастополі, управління в районах,
містах і районах у містах. Таким чином,
Головне управління Пенсійного фонду
України у Львівській області є
територіальним підрозділом
центрального органу виконавчої влади,
а тому виконання рішень, за яким
боржником є зазначене управління у
відповідності до ст. 20-1 Закону України
«Про виконавче провадження»
підвідомче підрозділу примусового
виконання рішень відділів державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Львівської області.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку, що
виконавче провадження ВП № 18937886 з
виконання виконавчого листа
Франківського районного суду м. Львова
№ 2а-1214/09, виданого 20.04.2010 року, відкрито
у відповідності до вимог Закону
України «Про виконавче провадження», а
тому у позові слід відмовити.

Враховуючи викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
постанова відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ч. 4 ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.
198, ст. 200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України,
суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області - залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 30
листопада 2010 року по справі № 2а-9457/10/1370
- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Р.Й. Коваль

Повний текст ухвали виготовлений 17.01.2014
року