Справа № 344/18703/13-а
Суддя: Хоростіль Р. В.
Дата ухвалення: 2014-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/105/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області
Хоростіль Р.В., розглянувши в порядку
скороченого провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду
України в м. Івано-Франківську про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з
адміністративним позовом, в якому
просить визнати протиправною відмову
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську від 31.10.2013р. № 189/а-8
щодо перерахунку та виплати їй пенсії,
відповідно до вимог ст. 50-1 Закону
України «Про прокуратуру» та
зобов'язання провести перерахунок
основного розміру призначеної їй
пенсії за вислугу років у зв'язку з
підвищенням заробітної плати,
відповідно до вимог ст.. 50-1 Закону
України «Про прокуратуру» в редакції
Закону від 12.07.2001р. № 2663-111(2663-14) в
розмірі 90 відсотків від суми місячного
заробітку та виплатити за 12 місяців
починаючи з листопада 2013 року різницю
між фактично отриманою та належною до
сплати сумою пенсії, перерахувавши її
на особистий рахунок позивача.

Представник відповідача в письмовому
запереченні просив у позові ОСОБА_1
відмовити повному обсязі, оскільки
відсутні підстави проведення
перерахунку пенсії позивачу.

Дослідивши письмові докази у справі,
суд встановив, що публічно-правовий
спір щодо захисту порушеного права на
отримання належного розміру пенсії
працівника прокуратури, який вийшов на
пенсію за вислугу років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
пенсіонером за вислугою років та
отримує пенсію в Управлінні Пенсійного
фонду України в місті
Івано-Франківську з 02.10.2002р.

Наказом прокурора Івано-Франківської
області № 825к від 01.08.2012р. позивача
звільнено з посади начальника відділу
нагляду за розслідуванням
кримінальних справ слідчими
прокуратури Івано-Франківської
області за власним бажанням у зв'язку
із виходом на пенсію за вислугу
років(ст. 38 КзПП України)

На підставі Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від
08.07.2011р (введеного в дію 01.10.2011р.)
відповідачем проведені перерахунки
пенсії позивача з 01.07.2012р., на підставі
поданих позивачем довідок з
бухгалтерії прокуратури про заробітну
плату.

Внаслідок такого перерахунку позивачу
управлінням Пенсійного фонду України в
місті Івано-Франківську почала
виплачуватись пенсія у розмірі 80
відсотків від суми місячної (чинної)
заробітної плати працівників органів
прокуратури.

Позивач вважає, що перерахунки пенсії
проведені відповідачем невірно, тому
18.10.2013р. вона звернулася до відповідача
з приводу проведення перерахунку в
розмірі 90% місячного заробітку з
02.08.2012р. та виплатою різниці між
отриманою нею пенсією та належною на її
думку до оплати пенсію за 12 місяців.

Листом від 31.10.2013р. відповідач
повідомив, що з 01.07.2012р. та 02.08.2012р.
ОСОБА_1 проводилися перерахунки пенсії
з врахуванням внесених змін до
законодавства в розмірі 80% від суми
місячної (чинної) заробітної плати, при
цьому в результаті проведених
перерахунків розмір пенсії збільшився,
що не суперечить ст. 22 Конституції
України (а.с.45).

Відповідно до ст. 50-1 Закону України
«Про прокуратуру», що чинна на час
набрання чинності Постановою Кабінету
Міністрів України № 505 від 31.05.2012р.,
пенсія призначається в розмірі 80
відсотків від суми їхньої місячної
(чинної) заробітної плати, до якої
включаються всі види оплати праці, з
якої було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 01.01.2011р. -
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії.

Пенсії за вислугу років відповідно до
цієї статті призначаються органами
Пенсійного фонду України і
виплачуються в частині, що не перевищує
розміру пенсії із солідарної системи,
що призначається відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», за
рахунок коштів Пенсійного фонду
України. Частина пенсії, що перевищує
цей розмір, виплачується за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Обчислення (перерахунок) пенсій
провадиться за документами пенсійної
справи та документами, додатково
поданими пенсіонерами, виходячи з
розміру місячного заробітку за
відповідною посадою, з якої особа
вийшла на пенсію, станом на час
звернення за призначенням або
перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури
пенсії перераховуються у зв'язку з
підвищенням заробітної плати
відповідних категорій
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа місяця, що
йде за місяцем, в якому настали
обставини, що тягнуть за собою зміну
розміру пенсії. Якщо при цьому
пенсіонер набув права на підвищення
пенсії, різницю в пенсії за минулий час
може бути виплачено йому не більш як за
12 місяців. Перерахунок пенсій
провадиться з урахуванням фактично
отримуваних працівником виплат і умов
оплати праці, що існували на день його
звільнення з роботи.

У відповідності до ст. 22 Конституції
України, при прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України
«Про прокуратуру» (яка була чинна на
час отримання позивачем пенсії)
прокурори і слідчі зі стажем роботи не
менше 20 років, у тому числі зі стажем
роботи на посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років, мають
право на пенсійне забезпечення за
вислугу років незалежно від віку.
Пенсія призначається в розмірі 80
відсотків від суми їхньої місячної
(чинної) заробітної плати, до котрої
включаються всі види оплати праці, на
які нараховуються страхові внески,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії. За кожен повний
рік роботи понад 10 років на цих посадах
пенсія збільшується на 2 відсотки, але
не більше 90 відсотків від суми
місячного (чинного) заробітку.

Згідно Прикінцевих та перехідних
положень р. ІІ п. 1 Закону України «Про
заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи» якщо внаслідок прийняття
цього Закону розмір пенсії
зменшується, пенсія виплачується в
раніше встановленому розмірі.

Отже, позивач не надала доказів, що при
перерахунку пенсії за даним
законодавством, її пенсія зменшилася.

Згідно з Конституцією України держава
забезпечує соціальну спрямованість
економіки (ч. 4 ст. 13), що є основою для
реалізації соціальних прав громадян,
зокрема на соціальний захист та
достатній життєвий рівень. Відповідно
до Основного Закону України «пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом»
(частина третя статті 46).

У Рішенні від 26.12.2011р. № 20-рп/2011
Конституційний Суд України зазначив,
що розміри соціальних виплат залежать
від соціально-економічних можливостей
держави.

Такий принцип закладений, зокрема, в
Загальній декларації прав людини 1948р.,
згідно з якою кожна людина, як член
суспільства, має право на соціальне
забезпечення та на здійснення
необхідних для підтримання її гідності
та для вільного розвитку її
особистості прав у економічній,
соціальній і культурній галузях за
допомогою національних зусиль і
міжнародного співробітництва та
відповідно до структури і ресурсів
кожної держави (стаття 22). Міжнародний
пакт про економічні, соціальні і
культурні права 1966р. встановлює
загальний обов'язок держав забезпечити
здійснення прав, що передбачені цим
пактом, у максимальних межах наявних
ресурсів (п. 1 ст. 2).

Європейський суд з прав людини у
рішенні від 09.10.1979р. у справі «Ейрі
проти Ірландії» також констатував, що
здійснення соціально-економічних прав
людини значною мірою залежить від
становища в державах, особливо
фінансового.

За рахунок бюджетних джерел
забезпечується соціальний захист
широких верств населення країни, серед
яких особи, що отримують пенсії та інші
види соціальних виплат та допомоги. Це
зобов'язує державу дотримуватися ч.ч. 1,
3 ст. 95 Основного Закону України, згідно
з якими бюджетна система України
будується на засадах справедливого і
неупередженого розподілу суспільного
багатства між громадянами і
територіальними громадами; держава
прагне до збалансованості бюджету
України.

Згідно з Законом України «Про державні
соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії» державні
соціальні стандарти - це встановлені
законами, іншими нормативно-правовими
актами соціальні норми і нормативи або
їх комплекс, на базі яких визначаються
рівні основних державних соціальних
гарантій; державні соціальні гарантії -
це встановлені законами мінімальні
розміри оплати праці, доходів громадян,
пенсійного забезпечення, соціальної
допомоги, розміри інших видів
соціальних виплат, встановлені
законами та іншими
нормативно-правовими актами (абзаци
другий, третій статті 1).

У Рішенні від 26.12.2011р. № 20-рп/2011
Конституційний Суд України також
зауважив, що невід'ємною складовою
правового регулювання відносин у сфері
соціального забезпечення є визначення
правового механізму та державних
органів, на які покладається обов'язок
виконання соціальної політики держави
у цій сфері.

Відповідно до конституційних
повноважень Верховна Рада України як
єдиний орган законодавчої влади в
Україні виключно законами України
закріплює права і свободи людини і
громадянина, гарантії цих прав і
свобод, основи соціального захисту,
форми і види пенсійного забезпечення, а
також встановлює, що виключно законом
про Державний бюджет України
визначаються будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків (п.п. 1,
6 ч. 1 ст. 92, ч. 2 ст. 95 Конституції України).

Кабінет Міністрів України в межах
своєї компетенції видає постанови і
розпорядження, які є обов'язковими до
виконання (ч.ч. 2, 3 ст. 113, ч. 1 ст. 117
Основного Закону України). Отже,
Кабінет Міністрів України видає
нормативно-правові акти у сфері
соціального захисту, керуючись,
зокрема, законами України, якими він на
це уповноважується.

З огляду на прийняту Постанову
Кабінету Міністрів України № 505 від
31.05.2012р «Про упорядкування структури та
умов оплати праці працівників органів
прокуратури» та на відсутність у ній
положення про перерахунок щомісячного
грошового утримання працівника
прокуратури, а також на те, що саме на
органи ПФУ покладений обов'язок
виплати пенсії у відповідності до
закону, суддя не вважає що є
обґрунтовані підстави для задоволення
адміністративного позову.

Як слідує з п-п. 6 п. 6 ст. 183-2 КАС України у
постанові, прийнятій у скороченому
провадженні, зазначаються, в тому числі
висновок суду про відмову у
задоволенні вимог адміністративного
позову з посиланням на досліджені
судом докази.

Отже, враховуючи вищевикладене, та
враховуючи докази надані позивачем до
адміністративного позову, з яких
вбачається, що пенсія позивача
перерахована відповідачем не
виплачується в меншому розмірі ніж
передбачено законодавством зі змінами,
пов'язаними з реформуванням пенсійної
системи в 2011 році, то в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити.

На підставі викладеного, відповідно до
ст.ст. 8, 22, 24, 55, 124 Конституції України,
ст. 50-1 Закону України «Про
прокуратуру», Постанови Кабінету
Міністрів України № 505 від 31.05.2012р. «Про
упорядкування структури та умов оплати
праці працівників органів
прокуратури», керуючись ст.ст. 6-12, 158-163,
167, 183-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Хоростіль Р.В.