Справа № 2а-239/2010
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 січня 2014 року Справа № 11657/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та
Савицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м.Львові апеляційну
скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову Сихівського
районного суду м.Львова від 25.02.2010р. в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про визнання дій
протиправними та зобов'язання
виплатити недоплачену щорічну
допомогу на оздоровлення,-

В С Т А Н О В И Л А:

03.02.2010р. позивач ОСОБА_2 звернулася до
суду із адміністративним позовом, у
якому просила визнати незаконною
відмову Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради провести перерахунок та
виплату недоплаченої щорічної
допомоги на оздоровлення за 2008-2009 роки
у відповідності до ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»;
зобов'язати відповідача провести
перерахунок спірної допомоги за 2008-2009
роки відповідно до ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
того, що її розмір повинен становити
три мінімальні заробітні плати;
стягнути з органу праці та соціального
захисту населення на її користь
недоотриману щорічну допомогу на
оздоровлення за 2008-2009 роки в розмірі 3657
грн. (а.с.2-3).

Постановою Сихівського районного суду
м.Львова від 25.02.2010р. заявлений позов
задоволено, визнано протиправними дії
відповідача Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про нарахування та
виплату ОСОБА_2 разової щорічної
допомоги на оздоровлення за період
2008-2009 років; зобов'язано орган праці та
соціального захисту населення
нарахувати і виплатити позивачу суму
недоплаченої разової щорічної
допомоги на оздоровлення за 2008-2009 роки
у відповідності до ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
на час виплати такої допомоги в
неповному розмірі у сумі 3657 грн.
(а.с.11-12).

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, постанову суду оскаржив
відповідач Сихівський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради, покликаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову суду та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні заявленого
позову відмовити (а.с.34-35).

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим,
що при винесенні рішення судом не
враховані вимоги ст.62 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
постанови КМ України № 562 від 12.07.2005р.
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», при цьому
останньою визначені конкретні суми
щорічної допомоги на оздоровлення.

Окрім цього, положеннями ст.71 Закону
України про Державний бюджет на 2009 рік
було надано право КМ України
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах в межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

При цьому, судом не було з'ясовано, чи
перераховувалися бюджетні кошти на
рахунок відповідача як розпорядника
коштів для виплати особам, потерпілим
від Чорнобильської катастрофи, для
здійснення виплати допомоги у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної
плати та не повністю визначено
правосуб'єктність відповідача, його
права та обов'язки у даній сфері
публічних правовідносин.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1
ст.197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та скаргу
в межах наведених у них доводів,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, з наступних
підстав.

Відповідно до ст.202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце,
зокрема, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність таких обставин;
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Як слідує з матеріалів справи та не
оспорюється сторонами, позивач має
статус евакуйованої у 1986 році із зони
відчуження внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС і віднесена до
другої категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи
(а.с.5).

Позивач перебуває на обліку в
Сихівському відділі соціального
захисту управління соціального
захисту Департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради і у
2008-2009 роках отримала допомогу на
оздоровлення в загальній сумі 75 грн.
кожного спірного року.

Задовольняючи заявлений позов, суд
виходив з того, що на підставі
пріоритетності законів над
підзаконними актами при виплаті
розміру пенсій позивачеві підлягають
застосуванню норми ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
постанови КМ України, які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

Колегія суддів вважає наведені
висновки такими, що не в повній мірі
відповідають фактичним обставинам
справи та нормам чинного
законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до абз.7 ч.4 ст.48 Закону
України № 796-ХІІ від 28.02.1991р. «Про статус
і соціальний захист громадян, що
постраждали від Чорнобильської
катастрофи» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) щорічна допомога на
оздоровлення виплачується особам,
евакуйованим із зони відчуження у 1986
році, включаючи дітей, в розмірі трьох
мінімальних заробітних плат.

Дію абзацу сьомого ч.4 ст.48 наведеного
Закону зупинено на 2008 рік в частині
виплати компенсацій і допомоги у
розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати згідно із Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10-рп/2008 від 22.05.2008р. визнано таким, що
не відповідає Конституції України (є
неконституційним), зупинення дії
абзацу сьомого ч.4 ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали від
Чорнобильської катастрофи», яке
передбачене пп.11 п.28 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Окрім цього, приписами ст.55 Закону
України «Про Державний бюджет на 2009
рік» встановлено, що мінімальна
заробітна плата у місячному розмірі
становить: з 1 січня - 605 грн., з 1 квітня -
625 грн., з 1 липня - 630 грн., з 1 жовтня - 650
грн., з 1 листопада - 744 грн.

Постановою КМ України № 562 від 12.07.2005р.
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якою
керувався відповідач при виплаті
позивачу допомоги, встановлені
конкретні розміри виплат у визначеній
сумі, що суперечить вимогам Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Цим Законом встановлено розмір таких
виплат як кратну величину стосовно
розміру мінімальної заробітної плати
на час виплати.

Також чинним законодавством в 2009 році
не встановлювались обмеження щодо
застосування розмірів заробітної
плати, зокрема, для реалізації положень
ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

З урахуванням наведеного, постанова КМ
України № 562 від 12.07.2005р. не підлягає
застосуванню, оскільки занижує розмір
допомоги порівняно із ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та суперечить положенню ст.22
Конституції України, згідно якого
звуження змісту чи обсягу існуючих
прав та свобод не допускається.

З огляду на наведене та враховуючи
загальні засади пріоритетності Закону
України над підзаконними
нормативно-правовими актами,
застосуванню при виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення позивачу
підлягає ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», тому така
допомога мала бути виплачена в 2008-2009
роках у розмірі трьох мінімальних
заробітних плат, через що дії
відповідача щодо виплати допомоги в
заниженому розмірі є неправомірними.

Також відповідно до ст.71 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» дія
положень цього Закону не може
призупинятися іншими законами, крім
законів про внесення змін до цього
Закону.

Таким чином, заявлені вимоги в частині
зобов'язання провести нарахування та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення за 2008-2009 роки є
підставними.

Додатково колегія суддів враховує, що
ст.3 Конституції України встановлено,
що людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Постановою КМ України № 562 від 12.07.2005р.,
якою керувався відповідач при виплаті
позивачу допомоги, встановлені
конкретні розміри виплат у визначеній
сумі, що суперечить вимогам Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Цим Законом встановлено розмір таких
виплат як кратну величину стосовно
розміру мінімальної заробітної плати
на час виплати.

З моменту прийняття вказаної постанови
КМ України встановлені нею розміри
виплат залишились незмінними, в той час
як Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір
мінімальної заробітної плати.

Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначено вказані виплати
в кратному розмірі від мінімальної
заробітної плати в Україні. Даним
Законом (ст.ст.62 та 67) КМ України надано
право проводити лише роз'яснення
порядку застосування цього Закону,
яким, зокрема, є постанова КМ України №
987 від 20.06.2000р. «Про затвердження
Порядку використання коштів Фонду для
здійснення заходів щодо ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи
та соціального захисту населення», та
підвищувати розміри доплат, пенсій і
компенсацій, передбачених цим Законом,
відповідно до зміни індексу вартості
життя і зростання мінімальної
заробітної плати, але не зменшувати їх
та встановлювати у твердій сумі, що не
відповідає Закону.

Іншими законами КМ України також не
надавалось право на зменшення
гарантованих державою виплат, а лише
надано право здійснювати застосування
норм, в яких для розрахунків
застосовується мінімальна заробітна
плата, виходячи з реальних можливостей
видаткової частини державного бюджету.

Слід зазначити, що згідно із ст.8 КАС
України суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого, зокрема,
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

Разом з тим, при наявності у
позивача права на позов у
матеріальному сенсі (обґрунтованості
вимог), останньою пропущено річний
строк звернення до суду, передбачений
ст.99 КАС України (в редакції, яка була
чинною на час виникнення спірних
правовідносин та вирішення справи
судом першої інстанції), при цьому під
час розгляду справи поважних причин
його пропуску не наведено.

Відповідно до ст.100 КАС України (в
редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин та
вирішення справи судом першої
інстанції) пропущення строку звернення
до адміністративного суду є підставою
для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Враховуючи вищевикладене,
приймаючи до уваги дату звернення
позивача до суду із розглядуваним
позовом (03.02.2010р.), наполягання
відповідача на застосуванні наслідків
пропущення строку звернення до суду,
передбачених ст.100 КАС України (а.с.6-7),
колегія суддів приходить до висновку
про те, що заявлені позовні вимоги щодо
спірної допомоги за 2008 рік не
підлягають до задоволення за пропуском
строку звернення до суду.

Разом з тим, з огляду на положення
ст.ст.21, 105, 162 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги щодо визнання незаконними
рішення, дії чи бездіяльності
відповідача, зобов'язання його вчинити
певні дії, відшкодувати шкоду,
заподіяну незаконними рішенням, дією
або бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач порушив норми права, які
регулюють спірні правовідносини,
адміністративний суд повинен був
визнати такі дії незаконними і
зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних сум
відповідно до закону.

Також не можуть бути задоволені
позовні вимоги щодо стягнення спірних
сум на користь позивача, оскільки саме
орган праці та соціального захисту
населення зобов'язаний здійснювати
обрахування та виплату сум на
оздоровлення, вказані дії до
компетенції адміністративного суду не
належать.

Окрім цього, відповідно до
резолютивної частини рішення суду
заявлений позов є задоволеним
повністю, хоча аналіз заявлених вимог
вказує лише про їх часткове
задоволення; також наведеним
розбіжностям жодної мотивації в
постанові суду не наведено.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до переконливого висновку
про часткове задоволення позовних
вимог, при цьому слід визнати
бездіяльність Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради щодо незабезпечення
нарахування та виплати на користь
ОСОБА_2 щорічної допомоги на
оздоровлення за 2009 рік, яка передбачена
ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», протиправною; зобов'язати
відповідача нарахувати і виплатити на
користь позивача щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі трьох
мінімальних заробітних плат, за 2009 рік,
яка передбачена ч.4 ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», із
врахуванням виплачених коштів за
вказаний період; в задоволенні решти
позовних вимог належить відмовити.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, через
що постанова суду підлягає скасуванню
з прийняттям нового рішення про
часткове задоволення заявленого
позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.3 ч.1 ст.198, п.4
ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради задоволити частково.

Постанову Сихівського районного суду
м.Львова від 25.02.2010р. скасувати та
прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_2 задоволити частково.

Визнати дії Сихівського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради щодо невиплати на користь
ОСОБА_2 допомоги на оздоровлення за 2009
рік, яка передбачена ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
- протиправними.

Зобов'язати Сихівський відділ
соціального захисту управління
соціального захисту Департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради нарахувати і виплатити на
користь ОСОБА_2 щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі трьох
мінімальних заробітних плат за 2009 рік,
яка передбачена ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», із
врахуванням виплачених коштів за
вказаний період.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В.Костів

Н.В.Савицька