Справа № 2а/2570/3000/2012
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2013-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а/2570/3000/2012
Головуючий у 1-й інстанції: Скалозуб
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

19 листопада 2013 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Борисюк Л.П., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Державної податкової служби на
постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_2 звернулася до
Чернігівського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Державної податкової служби (далі - ДПІ
у м. Чернігові ДПС), в якому просила
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
відповідача від 27.04.2012 р. № про
визначення суми податкового
зобов'язання по орендній платі за землю
в розмірі 3048,62 грн.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року позов задоволено частково.

Скасовано в частині податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Державної податкової служби від 27.04.2012
р. № в сумі 2 973,38 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити в
задоволенні вимог даного позову.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач ОСОБА_2 (ідентифікаційний код
НОМЕР_2) 26.06.2012 р. отримала податкове
повідомлення - рішення ДПІ у м.
Чернігові ДПС від 27.04.2012 № за
платежем: орендна плата фізичних осіб
за землю в сумі 3048,62 грн.(а. с. 13).

Не погодившись з податковим
повідомленням - рішенням позивач
розпочав процедуру його
адміністративного оскарження.

За результатом розгляду скарги
позивача, ДПС у Чернігівській області
було прийнято рішення від 19.07.2012 №
260/Х/10-215, яким скаргу позивача залишено
без задоволення, а спірне податкове
повідомлення-рішення - без змін (а.с.
16-18).

За результатом розгляду повторної
скарги позивача, ДПС України було
прийнято рішення від 22.08.2012 (а.с. 19-20),
яким податкове повідомлення - рішення
ДПІ у м. Чернігові ДПС від 27.04.2012 №
та рішення ДПС у Чернігівській області
19.07.2012 № 260/Х/10-215 залишено без змін, а
повторну скаргу позивача - без
задоволення.

Позивач заперечує правомірність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, у зв'язку з чим
просить визнати його протиправним та
скасувати.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України, плата за
землю - загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Згідно із ст. 274 Податкового кодексу
України, ставка податку за земельні
ділянки, нормативну грошову оцінку
яких проведено, встановлюється у
розмірі 1 відсотка від їх нормативної
грошової оцінки, за винятком земельних
ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276 і
278 цього Кодексу.

Пунктом 286.2 статті 286 Податкового
кодексу України визначено, що платники
плати за землю (крім фізичних осіб)
самостійно обчислюють суму податку
щороку станом на 1 січня і не пізніше 20
лютого поточного року подають
відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу,
з розбивкою річної суми рівними
частками за місяцями.

Відповідно до п.288.1 ст.288 Податкового
кодексу України, підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
земельної ділянки. Органи виконавчої
влади та органи місцевого
самоврядування, які укладають договори
оренди землі, повинні до 1 лютого
подавати органу державної податкової
служби за місцезнаходженням земельної
ділянки переліки орендарів, з якими
укладено договори оренди землі на
поточний рік, та інформувати
відповідний орган державної
податкової служби про укладення нових,
внесення змін до існуючих договорів
оренди землі та їх розірвання до 1 числа
місяця, що настає за місяцем, у якому
відбулися зазначені зміни.

Пунктом 288.2 ст.288 Податкового кодексу
України передбачено, що платником
орендної плати є орендар земельної
ділянки.

Згідно із п.288.3 ст.288 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є земельна ділянка,
надана в оренду.

Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Законом України «Про
оренду землі» від 06.10.98 р. № 161-XIV (ст. 2
Закону).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», істотною умовою
договору оренди землі є, зокрема,
орендна плата із зазначенням її
розміру.

Згідно ст. 21 вказаного Закону, орендна
плата за землю - платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України).

Подібне положення міститься і в п. 288.4
ст.288 Податкового кодексу України,
відповідно до якого розмір та умови
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності встановлюються у договорі
оренди між орендодавцем (власником) і
орендарем.

Таким чином, згідно із законодавством
України питання щодо встановлення
розміру орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності вирішується за згодою сторін
договору оренди земельної ділянки із
закріпленням розміру орендної плати в
такому договорі оренди.

При дослідженні матеріалів вказаної
справи колегією суддів було
встановлено, що 16.06.2011 між позивачем
«Орендар» та Чернігівською міською
радою «Орендодавець» було укладено
договір оренди земельної ділянки № 2799
(далі - договір № 2799), за умовами якого
ОСОБА_2 отримала у користування
земельну ділянку по АДРЕСА_1 яка
призначена для експлуатації
нежитлового приміщення (а.с. 8-9).

Згідно п. 6 вказаного договору, строк
його дії встановлено до 31.05.2016, а
відповідно до п. 7 цього договору,
орендна плата вноситься орендарем у
грошовій формі в розмірі 6,0 відсотка
нормативної грошової оцінки землі, що
становить 3048,62 грн. (105,1248 грн. за кв. м.)
на рік.

Відповідно до п. 30 договору № 2799, однією
з підстав для розірвання договору є
добровільна відмова Орендаря від
оренди земельної ділянки або
припинення діяльності Орендаря.

24 червня 2011 року позивачем було
відчужено нежитлове приміщення
АДРЕСА_1, для експлуатації якого ОСОБА_2
отримала в оренду земельну ділянку
згідно договору купівлі-продажу від
24.06.2011 (а.с. 10-11). З цих підстав, позивач
добровільно відмовилася від оренди
вказаної земельної ділянки, надіславши
відповідного листа виконкому
Чернігівської міської ради, на який
11.10.2011 отримала відповідь від
Управління земельних ресурсів
Чернігівської міської ради (а.с. 12) про
включення питання щодо вилучення
земельної ділянки по АДРЕСА_1 до
проекту рішення чергової сесії міської
ради, при умові подання новим власником
нерухомості технічної документації із
землеустрою щодо оформлення права
оренди на вказану земельну ділянку.

Таки чином, за умовами зазначеного
договору новим власником нежитлового
приміщення загальною площею 11,9 кв. м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
розташоване на земельній ділянці
Чернігівської міської ради, є
громадянка ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України, правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Положенням статті 30 Закону України
«Про оренду землі» встановлено, що
зміна умов договору оренди землі
здійснюється за взаємною згодою
сторін. У разі недосягнення згоди щодо
зміни умов договору оренди землі спір
вирішується в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного
кодексу України, у разі зміни договору
зобов'язання змінюється з моменту
досягнення домовленості про зміну
договору, якщо інше не встановлено
договором чи не обумовлено характером
його зміни.

Якщо договір змінюється або
розривається у судовому порядку,
зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 04 жовтня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Чернігівської
області від 26.11.2012 (а. с. 44-49), задоволено
позов ОСОБА_2 у справі № 2/2506/2647/2012 та
визнано припиненим з 25.06.2011 договір
оренди земельної ділянки від 16.06.2011 №
2799, площею 0,0029 га, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, що був укладений між
ОСОБА_2 та Чернігівською міською радою
(а.с. 31-33).

Зі змісту зазначеного судового рішення
вбачається, що вищевказана земельна
ділянка була вилучена з користування
позивача і передана новому власнику
нежитлового приміщення - ОСОБА_3, про що
свідчить витяг з рішення Чернігівської
міської ради від 31.08.2012 (а. с. 46).

Відповідно до ст. 254 КАС України
постанова або ухвала суду першої
інстанції, якщо інше не встановлено цим
Кодексом, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Згідно із ч.1 ст. 255 КАС України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Частиною 2 вищевказаної статті
визначено, що обставини, які були
встановлені постановою, що набрала
законної сили, в одній
адміністративній справі не можуть
оспорюватися в іншій судовій справі за
участю тих самих сторін.

Таким чином, аналізуючи норми чинного
законодавства та досліджуючи
обставини даної справи, колегія суддів
приходить до висновку, що дострокове
розірвання договору оренди землі в
судовому порядку позбавляє позивача
права користування спірною земельною
ділянкою та розташованим на ній
нежитловим приміщенням, а відтак
вважається припиненим в розумінні
статті 31 закону України «Про оренду
землі».

Крім того, як вбачається з договору
оренди земельної ділянки № 2799 від
16.06.2011, орендна плата вноситься
Орендарем в сумі 3048,62 грн. раз на рік за
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 з цільовим призначенням -
експлуатація нежитлового приміщення.
Розмір орендної плати за період з 16.06.2011
по 24.06.2011 включно становить 75,24 грн.

Оскільки рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова від 04.10.2012
було визнано припиненим з 25.06.2011
договір оренди земельної ділянки № 2799
від 16.06.2011, то розмір орендної плати має
бути сплачено саме в період з 16.06.2011
(момент укладення договору) по 24.06.2011
(момент припинення договору) включно, а
відтак судом першої інстанції
правомірно зроблено висновок про
наявність правових підстав для
часткового скасування податкового
повідомлення-рішення відповідача від
27.04.2012 р. № в частині визначення
суми податкового зобов'язання з
орендної плати за землю в сумі 2 973,38
грн.

Таким чином, апелянтом не було надано
доказів на підтвердження заявлених ним
вимог, а тому доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним,
матеріалами справи та не відповідають
вимогам чинного законодавства.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Державної податкової служби - залишити
без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 17 січня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя
суддя Я.М. Собків Л.П.
Борисюк І.Й. Петрик

.

Головуючий суддя
Собків Я.М.

Судді:
Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.