Справа № 808/8133/13-а
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2013-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2013 року 11:25Справа № 808/8133/13-а
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд

у складі: головуючого - судді Чернової
Ж.М.

за участю секретаря судового
засідання Батигіна О.В.

за участю представників:

від позивача: Спасибо В.В., Семеренко
С.О., Бідного Б.Т.

від відповідача: Синявської Т.П.,
Харламової О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Запоріжжя
адміністративну справу

за позовом: Концерну «Міські теплові
мережі»

до: Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м.Запоріжжі
Межрегіонального головного управління
Міндоходів

про: скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява Концерну «Міські теплові
мережі» до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м.Запоріжжі
Межрегіонального головного управління
Міндоходів, в якій позивач просить
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 08.05.2013.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що при прийнятті
оскарженого податкового
повідомлення-рішення відповідач
припустив порушення чинного
законодавства України, і не врахував
фактичні обставини господарської
діяльності позивача, які могли і мали
бути враховані.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги в
повному обсязі.

Відповідач заявив клопотання про
зупинення провадження у справі до
набуття чинності рішенням у справі №
808/4443/13-а, яка на думку відповідача
пов'язана із справою, що розглядається.
Позивач проти задоволення клопотання
заперечував з підстав відсутності
зв'язку між справою № 808/4443/13-а та
справою, що розглядається. Суд,
порадившись на місті, ухвалив в
задоволенні клопотання відповідача
про зупинення провадження у справі
відмовити з наступних причин.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.156 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд зупиняє провадження у
справі в разі неможливості розгляду
цієї справи до вирішення іншої справи,
що розглядається в порядку
конституційного, адміністративного,
цивільного, господарського чи
кримінального судочинства, - до
набрання законної сили судовим
рішенням в іншій справі. Зі змісту
податкового повідомлення-рішення №
від 08.05.2013р. (предмет розгляду у
справі) випливає, що воно прийняте на
підставі акту відповідача від 12.04.2013р.
№ 176/28-0/32121458 «Про результати
камеральної перевірки даних,
задекларованих в податковій звітності
з податку на додану вартість». В той же
час, предметом розгляду справи №
808/4443/13-а є вимоги про визнання
протиправними дій відповідача про
відмову в прийомі уточнюючих
розрахунків податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
самостійно виправленими помилками за
лютий 2013р. від 15.04.2013р. за реєстраційним
номером № та № . Таким
чином, ці позовні вимоги стосуються
податкової звітності, поданої
позивачем 15.04.2013р. тобто вже після
складання акту від 12.04.2013р. № 176/28-0/32121458.
Відтак, вирішення справи, що
розглядається, об'єктивно не може
залежати від результатів вирішення
справи № 808/4443/13-а, і тому підстави для
зупинення провадження у справі,
передбачені п.3 ч.1 ст.156 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в даному випадку відсутні.

Відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечував, посилався на те, що
при прийнятті податкового
повідомлення-рішення були дотримані
всі вимоги чинного законодавства
України.

Відповідно до ст.160 КАС України, 18.12.2013
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови та оголошено про час
виготовлення постанови у повному
обсязі.

Відповідно до ст. 41 КАС України, в ході
судового розгляду здійснювалось повне
фіксування судового засідання за
допомогою технічних засобів, а саме:
комплексу "Камертон".

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, розглянувши
матеріали і з'ясувавши обставини
адміністративної справи, дослідивши
інші наявні у справі докази у їх
сукупності, прийшов до наступного
висновку.

Концерн «Міські теплові мережі» (), 26.07.2002 зареєстрований
виконавчим комітетом Запорізької
міської ради, свідоцтво про державну
реєстрацію від 26.07.2002.

Концерн взято на податковий облік у ДПІ
в Орджонікідзевському районі
м.Запоріжжя 01.08.2001 за №508, станом на дату
підписання акту перебував на обліку в
СДПІ по роботі з ВПП у м.Запоріжжі за
№299.

В ході проведення камеральної
перевірки даних, задекларованих у
податковій звітності з податку на
додану вартість відповідачем
встановлено наступні порушення:
пп.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.198.6 ст.198,
п.201.10 ст.201 ПК України, п.1.1 розділу IV
Порядку ведення реєстру виданих та
отриманих податкових накладних,
затвердженого наказом Мінфіна України
від 17.12.2012 №1340, в результаті чого
занижено податок на додану вартість за
лютий 2013р. на загальну суму 3 644 642,00грн.;
п.201.10 ст.201 ПК України, п.2 «Порядку
ведення Єдиного реєстру податкових
накладних», в результаті чого
Концерном «МТМ» не зареєстровано
податкову накладну в Єдиному реєстрі
податкових накладних протягом
п'ятнадцяти днів, наступних за датою їх
складання.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач уклав з НАК «Нафтогаз України»
договір №14/2530/11 від 30.09.2011 на купівлю
природного газу. Згідно п.6.3 цього
договору, в платіжних дорученнях
покупець повинен обов'язково зазначати
номер договору, дату його підписання та
призначення платежу, без зазначення
періоду за який здійснюється оплата. За
наявності заборгованості у покупця за
цим договором продавець має право
зараховувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.
Також позивач уклав з НАК «Нафтогаз
України» додаткову угоду №2 від 31.08.2012
до договору №14/2530/11 від 30.09.2011 на
купівлю природного газу. Ці обставини
справи підтверджуються засвідченими
копіями договору №14/2530/11 від 30.09.2011 на
купівлю природного газу та додаткової
угоди №2 від 31.08.2012 до нього. Спір між
сторонами щодо факту укладення
договору і додатку до нього, а також
щодо змісту цих документів відсутній.

На виконання умов договору №14/2530/11 від
30.09.2011 на купівлю природного газу,
позивач платіжним дорученням №33 від
27.12.2012 сплатив на користь НАК «Нафтогаз
України» 43 917 327,00грн. за спожитий
природний газ, у тому числі за грудень
2012р. 10 933 026,78грн. в т.ч. ПДВ 1 822 321,13грн.
Цей факт об'єктивно підтверджений
засвідченою копією вказаного
платіжного доручення і визнаний
сторонами.

НАК «Нафтогаз України» у грудні 2012 року
та у січні 2013 року на адресу позивача не
відправив ані податкових накладних за
фактом отримання оплати, ані відмов від
складання та направлення цих
податкових накладних. Цей факт не
спростований відповідачем і не
оспорений ним.

Також судом встановлено, що позивач
склав і направив на адресу НАК
«Нафтогаз України» лист № 297/13 від 18
січня 2013, в якому просив терміново
вислати на його адресу податкові
накладні за грудень 2012 року для
своєчасного отримання права на
податковий кредит. У разі відмови
надати податкові накладні, позивач
попередив, що він буде змушений подати
заяву із скаргою до податкової
інспекції м.Запоріжжя, відповідно до
пункту 201.10 статті 201 розділу V
Податкового кодексу України. Відповіді
на даний лист позивач не отримав. Ці
факти підтверджені засвідченою копією
листа позивача № 297/13 від 18 січня 2013р., а
також не спростовані відповідачем.

В квітні 2013 року позивач за його
ствердженнями прийняв рішення подати
уточнений розрахунок до податкової
декларації за лютий 2013 року, в якому
виключити з податкового кредиту раніше
включені в нього суми податку на додану
вартість у сумі 1 822 321,13грн., не
підтверджені податковими накладними
НАК «Нафтогаз України», зменшити суму
наявної переплати з податку на додану
вартість на вказану суму, нарахувати
штраф у розмірі 3% від суми самостійно
виявленої помилки і зменшити суму
наявної переплати з ПДВ на суму штрафу,
а також звернутися до Міністерства
доходів і зборів України з проханням
надати тематичну податкову
консультацію, за результатами якої
приймати остаточні рішення.

Об'єктивно матеріалами справи
підтверджено, що 12.04.2013 позивач склав і
направив відповідачу Уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за лютий 2013 року. Документ був
доставлений відповідачу електронною
поштою о 16:32:37 під реєстраційним
номером . Суттєвим для розгляду
справи є наступний зміст цього
документу:

- в рядку 10.1 у графі 5 міститься сума 54 348
392,00грн. Тобто загальна сума операцій, в
результаті яких позивач мав право на
отримання податкового кредиту за лютий
2013 року була збільшена на суму 9 111
606,00грн. В графі 6 цього ж рядка сума 9 111
606 показана зі знаком (+);

- у рядку 10.1 у графі 5 проставлена сума 10
869 678 грн. Тобто податковий кредит за
лютий 2013 р. збільшений на суму 1 822 321 грн.
У результаті в графі 6 цього ж рядка
сума 1 822 321 показана зі знаком (+);

- у рядку 17 у графі 5 проставлена сума 10
869 678 грн., а графі 6 цього ж рядка сума 1 822
321 показана зі знаком (+). Тобто, загальна
сума податкового кредиту за лютий 2013
року згідно Уточнюючого розрахунку
збільшена на суму 1 822 321 грн.;

-у рядку 25 і 25.1 у графі 5 проставлена
сума 240 367 грн., а в графі 6 сума 1 822 321
показана зі знаком (-). Тобто загальна
сума податку на додану вартість, що
підлягала сплаті у зв'язку з поданням
Уточнюючого розрахунку, склала 240 367
грн.

Перелічені обставини підтверджені
засвідченою копією уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за лютий 2013 року.

Позивач стверджує, що перелічені вище
дані були включені до уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за лютий 2013 року (документ з
реєстраційним номером )
помилково.

Згідно ст. 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Суд проаналізував зміст уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за лютий 2013 року (документ з
реєстраційним номером ), а також
співставив зміст даного документу з
іншими письмовими доказами, що були
долучені до матеріалів судової справи.
За результатами даного аналізу та
співставлення суд приходить до
висновку про те, що ствердження
позивача про припущення ним помилки
об'єктивно підтверджені матеріалами
справи.

Так, суд враховує, що у рядку 26
вказаного уточнюючого розрахунку у
графі 6 значиться цифра 54 670 грн., що
становить 3% від суми 1 822 321 грн. Таким
чином, дані уточнюючого розрахунку
вказують на те, що позивач дійсно
самостійно донарахував собі штраф у
зв'язку з виправленням виявленої ним
помилки, на підставі п. а ч.3 п.50.1 ст.50
Податкового кодексу України. Але,
згідно цієї норми штраф може
нараховуватися виключно на суму
недоплати. Це підтверджує, що позивач в
уточнюючому розрахунку насправді мав
намір задекларувати факт недоплати
податку на додану вартість у сумі 1 822 321
грн. Суд також враховує, що сума штрафу
в розмірі 54 670 грн. разом і сумою
недоплати в розмірі 1 822 321 грн. були
добровільно сплачені позивачем шляхом
зменшення існуючої переплати з ПДВ.

Вказані обставини суд оцінює в
сукупності із змістом додатку № 5 до
податкової декларації з податку на
додану вартість «Розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів (Д5)»,
який позивач подав відповідачу 12.04.2013р.
(документу було присвоєно № ) і
який відповідач отримав о 16:32:36 годин,
тобто навіть раніше ніж документ №
. В додатку № 5 у розділі II
«Податковий кредит» у графі 4 «обсяг
поставки (без податку на додану
вартість) задекларована сума - 9 111 605
грн., а в графі 5 «сума податку на додану
вартість» вказана ??сума - 1 822 321грн.
Таким чином, цим документом позивач
задекларував зменшення суми
податкового кредиту з податку на
додану вартість за лютий 2013 року на
суму 1 822 321грн.

Суд також враховує, що наявність
внутрішніх суперечностей всередині
однієї податкової звітності
встановлено і відповідачем. В тому
числі, відповідач на сторінці 6 акту
перевірки від 12.04.2013р. зазначає, що
позивач в уточнюючому розрахунку
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість та у Додатку (Д5)
відобразив суперечливі показники. Так,
у додатку Д5 сума податкового кредиту
зменшується на 1822321,13грн., тоді як у
самому уточнюючому розрахунку навпаки
збільшується на 1822321,13грн., при цьому
сума ПДВ до сплати зменшена на
1822321,13грн.

Також суд при розгляді даного питання
враховує, що позивач 15.04.2013р. (перший
робочий день після 12.04.2013р.) направив на
електронну адресу відповідача
документ, зареєстрований під №
«Уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок», який
був отриманий відповідачем о 8:46:00
годин. Також позивач направив
відповідачу документ, зареєстрований
під № «Уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок» (за лютий 2013 року), який був
отриманий відповідачем о 8:46:01 годин. В
цих двох документах дані та інформація,
що містилися у документі № , були
приведені у відповідність до даних і
інформації, що містяться в документі №
.

Суд при цьому враховує, що позивач не
знав і не міг знати про те, що
відповідач вже 12.04.2013р. провів
камеральну перевірку документів,
поданих позивачем 12.04.2013р.

За таких фактичних обставин справи,
проаналізувавши і оцінивши зібрані
письмові докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку про те, що
позивач мав і частково реалізував
намір при поданні Уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок (за лютий 2013 року) і додатку № 5
до податкової декларації з податку на
додану вартість «Розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів (Д5)»,
задекларувати збільшення податкового
зобов'язання за податком на додану
вартість за лютий 2013 року на суму
1822321,13грн. При цьому позивач припустив
помилок у заповненні частини граф та
рядків у вказаних звітних документах,
що призвело до виникнення внутрішньої
суперечливості в них.

На підставі вказаних вище і викладених
в акті перевірки висновків відповідач
прийняв податкове
повідомлення-рішення № від 8
травня 2013р., яким позивачу була
збільшена сума грошового зобов'язання
щодо платежу податок на додану
вартість у сумі 5 466 963 грн., у тому числі
з основного платежу 3 644 642,00 грн. і за
штрафними фінансовими санкціями 1 822
321,00 грн. В рішенні вказано, що воно
прийнято у зв'язку із встановленими
порушеннями пп.14.1.181, п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44,
п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI із
змінами та доповненнями.

До вказаного податкового
повідомлення-рішення доданий
розрахунок, який свідчить про те, що
сума основного платежу 3 644 642,00 грн.
складається з наступних сум:

- сума податку на додану вартість у
розмірі 1 822 321,00 грн., яка була включена
до податкової декларації позивача за
лютий 2013р.;

- сума податку на додану вартість у
розмірі 1 822 321,00 грн., яка за
ствердженнями позивача була помилково
включена до поданого ним 12.04.2013
уточнюючого податкового розрахунку до
податкової декларації з ПДВ за лютий 2013
року.

Перелічені фактичні обставини справи
встановлені судом на підставі акту від
12.04.2013р. №176/28-0/32121458, податкового
повідомлення-рішення № від 8
травня 2013р. та додатку до нього, копії
яких залучено до матеріалів судової
справи.

Встановивши перелічені фактичні
обставини справи, суд вважає можливим
застосувати до них наступні норми
чинного законодавства України.

Частиною 1 п.201.7 ст.201 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова накладна складається на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Згідно норми частини 1 п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Ця норма кореспондує з нормою частини 1
п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України,
відповідно до якої не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Також, нормою абзацу 11 п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України
передбачено, що у разі відмови продавця
товарів/послуг надати податкову
накладну або в разі порушення ним
порядку її заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі покупець
таких товарів/послуг має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період заяву із скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум податку до складу
податкового кредиту. При цьому, згідно
норми частини 4 п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України платники податку, що
застосовували касовий метод до
набрання чинності цим Кодексом або
застосовують касовий метод, мають
право на включення до податкового
кредиту сум податку на підставі
податкових накладних, отриманих
протягом 60 календарних днів з дати
списання коштів з банківського рахунка
платника податку.

Проаналізувавши наведені норми суд
вважає можливим погодитись із
ствердженням позивача, що чинний
податковий закон припускає можливість
отримання податкової накладної
платником податків, що застосовує
касовий метод, не в день списання
коштів з банківського рахунку на
оплату вартості отриманого товару
(послуг), а протягом 60 календарних днів.

Тому, перелічені норми в їх сукупності,
з урахуванням відсутності у позивача
належним чином оформленої податкової
накладної та/або письмової відмови у її
виданні, виключали право позивача
відображати у складі свого податкового
кредиту за податком на додану вартість
за грудень 2012 року та за січень 2013 року
сум податку, фактично сплачених на
підставі платіжного доручення № 33.
Виходячи з цього суд приходить до
висновку про те, що позивач правомірно
не включив до складу податкового
кредиту за грудень 2012 року та січень 2013
року суми податку на додану вартість в
розмірі 1 822 321,00грн.

Також суд враховує, що шістдесятий день
з дня сплати позивачем грошових коштів
в тому числі податку на додану вартість
на користь НАК «Нафтогаз України» за
платіжним дорученням № 33 від 27.12.2012р.
припадав на 25.02.2013 року. Як було
встановлено судом, протягом цього
строку позивач не отримав від НАК
«Нафтогаз України» ані податкової
накладної на суму авансу (передоплати)
ані письмової відмови від складення
цього документу. Але, з урахуванням
закінчення допустимого строку на
вчинення цих дій, встановленого
частиною 4 п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу відсутність цих документів
надала можливість позивачу
стверджувати про відмову НАК «Нафтогаз
України» від надання податкової
накладної. Тому, у позивача виникло
право при поданні податкової
декларації з ПДВ за лютий 2013 звернутися
до податкового органу зі скаргою на дії
НАК «Нафтогаз України» в порядку,
передбаченому п.21 розділу III Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
затвердженого Наказом Мінфіну України
25.11.2011р. № 1492 (в редакції Наказу Мінфіну
України від 17.12.2012р. № 1342),
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20.12.2011р. за № 1490/ 20228.

Матеріалами справи підтверджено, що
позивач скористався цим своїм правом,
про що свідчить надана позивачем
податкова декларація з податку на
додану вартість за лютий 2013р. разом з
додатком № 8, подана відповідачу 19
березня 2013р.

Оцінюючи зміст цього документу суд
вважає, що позивач правомірно у графі 7
проставив « № 297/ 13 від 18.01.2013р.» і у
графі 8 зазначив «продавець податкову
накладну не надав, на лист № 297/ 13 від
18.01.2013 на прохання видати ПН продавець
не відреагував». Крім того, позивач
виконав вимоги абзацу 11 п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України, яка
вимагає до заяви додавати копії
товарних чеків або інших розрахункових
документів, що засвідчують факт сплати
податку у зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг. Факт
виконання цих вимог підтверджено тим,
що позивач одночасно з подачею
декларації за лютий 2013р. і додатку № 8
до неї додав платіжне доручення № 33,
яким підтвердив факти оплати податку у
зв'язку з придбанням товарів і послуг.

З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що позивач
правомірно відніс до складу свого
податкового кредиту за лютий 2013 року
суму 1 822 321,00грн. і задекларував її у
податковій декларації з податку на
додану вартість за лютий 2013 року.

Оцінюючи встановлені судом фактичні
обставини подання позивачем
уточнюючих податкових розрахунків
12.04.2013р. та проведення відповідачем
камеральної перевірки, суд враховує
наступне.

На сторінці 6 акту камеральної
перевірки позивача від 12.04.2013р
позначено, що Концерном «МТМ» в
уточнюючому розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість та у Додатку (Д5) відображені
суперечливі показники. Так, у додатку Д5
сума податкового кредиту зменшується
на 1822321,13грн., тоді як у самому
уточнюючому розрахунку навпаки
збільшується на 1822321,13грн., при цьому
сума ПДВ до сплати зменшена на
1822321,13грн. За наслідками надання
уточнюючого розрахунку Концерном
«МТМ» вдруге безпідставно сформована
сума податкового кредиту у розмірі 1
822 321,13 грн.

Таким чином, відповідач при складенні
акту про результати камеральної
перевірки від 12.04.2013р. виходив із
встановленого ним факту
безпідставності визначення тих чи
інших сум податкових зобов'язань та
податкового кредиту позивачем у
поданих ним уточнюючих розрахунках за
податком на додану вартість.

Суд вважає це обґрунтування
неправомірним, оскільки відповідач при
цьому не врахував наступні норми
чинного законодавства України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Відповідна норма
міститься і в підп.21.1.1 п.21.1 статті 21
Податкового кодексу України. Крім того,
пп. 21.1.2-21.1.5 п.21.1 ст.21 Податкового
кодексу України на податкові органи
покладений обов'язок забезпечувати
сумлінне виконання покладених на
контролюючі органи функцій,
забезпечувати ефективну роботу та
виконання завдань контролюючих
органів відповідно до їх повноважень,
не допускати порушень прав та
охоронюваних законом інтересів
громадян, підприємств, установ,
організацій, коректно та уважно
ставитися до платників податків, їх
представників та інших учасників
відносин, що виникають під час
реалізації норм цього Кодексу та інших
законів, не принижувати їх честі та
гідності.

Згідно п.46.1 ст.46 Податкового кодексу
України, податкова декларація,
розрахунок це документ, що подається
платником податків (у тому числі
відокремленим підрозділом у випадках,
визначених цим Кодексом) контролюючому
органу у строки, встановлені законом,
на підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податкового
зобов'язання, чи документ, що свідчить
про суми доходу, нарахованого
(виплаченого) на користь платників
податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку.
Додатки до податкової декларації є її
невід'ємною частиною.

Таким чином, і задекларовані позивачем
суми безпосередньо в уточнюючому
розрахунку, і задекларовані позивачем
суми у додатках до декларації, мають
однакову силу, оскільки розміщені у
різних частинах одного й того ж
документу. Тому, відповідач мав
надавати оцінку цим цифрам, виходячи з
аналізу всієї наданої податкової
уточнюючої звітності.

Визначення камеральної перевірки
міститься у пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 Податкового
кодексу України. Під цим видом
перевірок розуміється перевірка, яка
проводиться у приміщенні
контролюючого органу виключно на
підставі даних, зазначених у
податкових деклараціях (розрахунках)
платника податків.

В той же час, пунктом 44.1 ст.44
Податкового кодексу України
передбачено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього
пункту».

Таким чином, твердження відповідача
про безпідставність формування
позивачем показників податкової
звітності фактично означає висновок
відповідача про те, що дані показники
не підкріплені первинними
бухгалтерськими і податковими
документами.

Але, відповідач не мав права
досліджувати первинні документи при
проведенні камеральної перевірки. У
випадку встановлення відповідачем
внутрішньої суперечливості податкової
звітності, він мав зробити запит
позивачу для пояснення причин цієї
невідповідності. І у разі ненадання
таких пояснень - провести позапланову
документальну перевірку. Ці висновки
прямо випливають із змісту підп.78.1.4
п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України,
згідно яким документальна позапланова
перевірка здійснюється, серед іншого,
якщо виявлено недостовірність даних,
що містяться у податкових деклараціях,
поданих платником податків, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
письмовий запит контролюючого органу
протягом десяти робочих днів з дня
отримання запиту.

Відповідно до норм частин 1, 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо.

На підставі перерахованих вище
фактичних обставин справи та з
урахуванням норм чинного
законодавства України, що підлягають
застосування до них суд вважає, що
відповідач прийняв оскаржене
податкове повідомлення-рішення не на
підставі і не у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження не з метою,
з якою це повноваження надано;
необґрунтовано, тобто без урахування
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на викладене, позовні вимоги
Концерну «Міські теплові мережі»
підлягають задоволенню, а оскаржуване
податкове повідомлення-рішення -
скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд
-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення -
рішення прийняте Спеціалізованою
державною податковою інспекцією по
роботі з великими платниками податків
у м.Запоріжжі Державної податкової
служби від 08.05.2013 №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Концерну «Міські теплові
мережі» сплачений судовий збір у сумі
2294,00 (дві тисячі двісті дев'яносто
чотири) гривні.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Ж.М.Чернова