Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/68806/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка
М.І.,розглянувши в попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 3 жовтня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
Маловисківському районі
Кіровоградської області про
зобов'язання вчинити дії по
нарахуванню та виплаті щомісячної
державної соціальної допомоги дитині
війни,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2009 року позивач
звернувся до суду із вказаним позовом
до відповідача. Просив зобов'язати
відповідача нарахувати і виплатити
підвищення до пенсії як дитині війни за
період 2006 -2008 років.

Постановою Маловисківського
районного суду Кіровоградської
області від 8 лютого 2010 року позов
задоволено частково. Зобов'язано
відповідача нарахувати позивачу
недоплачену щомісячну державну
соціальну допомогу в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
як дитині війни за період з 9 липня 2007
року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня
2008 року по 8 лютого 2010 року в решті
позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Кіровоградської області від 3 жовтня 2011
року постанову суду першої інстанції
скасовано в частині задоволення позову
за період з 9 липня 2007 року по 28
вересня 2008 року. Адміністративний
позов про нарахування та виплату
позивачу пенсії з урахуванням її
підвищення на 30% мінімальної пенсії за
віком за період з 9 липня 2007 року по 28
вересня 2008 року залишено без розгляду.
В решті постанову суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права, просить скасувати
вказане судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач має право на
підвищення пенсії на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком відповідно
до вимог статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», яка
регулює питання державної соціальної
підтримки дітей війни, дітям війни
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної
пенсії за віком.

Відповідно до вимог статті 7 вказаного
Закону фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Пунктом 17 статті 77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» дію
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» було зупинено на 2006
рік.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» від 19 січня 2006 року
вказаний пункт статті 77 виключено та
статтю 110 викладено в такій редакції:
«Установити, що пільги дітям війни,
передбачені абзацом сьомим статті 5
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», запроваджуються з 1
січня 2006 року, а статтею 6 - у 2006 році
поетапно, за результатами виконання
бюджету у першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету».

Кабінет Міністрів України протягом 2006
року будь-яких рішень на виконання
вимог статті 110 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» не
приймав.

Таким чином, у 2006 році державну
соціальну підтримку дітей війни, що
передбачена статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»,
запроваджено не було.

Пунктом 12 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007
рік» дію статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» було
зупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року №6-р/2007 положення
пункту 12 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
визнані неконституційними з дня
ухвалення цього рішення.

Таким чином, з 9 липня 2007 року вихідним
критерієм обрахунку підвищення пенсії
дітям війни виступав мінімальний
розмір пенсії за віком, який відповідно
до частини 1 статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» обчислювався
виходячи з визначеного законом
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Частиною третьої статті 62 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» із змінами, внесеними
Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» від 15 березня 2007
року, встановлено, що для визначення
мінімального розміру пенсії за віком
відповідно до абзацу 1 частини 1 статті
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 1 квітня та з 1
жовтня 2007 року застосовується
прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність, визначений
абзацом 5 частини 1 цієї статті,
збільшений на 1 відсоток.

Пунктом 41 розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» текст
статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» було
викладено в такій редакції:

«Дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни.

Ветеранам війни, які мають право на
отримання підвищення до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, відповідно до цього Закону та
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» дане підвищення провадиться
за їх вибором згідно з одним із
законів».

Положення пункту 41 розділу II вказаного
Закону втратили чинність, як такі, що є
неконституційними, на підставі Рішення
Конституційного Суду України від
22 травня 2008 року (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України).

Вихідним критерієм обрахунку
підвищення пенсії дітям війни був
мінімальний розмір пенсії за віком,
який відповідно до частини 1 статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» обчислювався виходячи з
визначеного законом прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» стосовно застосування
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого частиною першої цієї
статті, тільки щодо визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не є перешкодою для
застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Отже, право на підвищення пенсії, що
передбачене статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», у
2007 році виникло з 9 липня 2007 року, а у 2008
році - з 22 травня 2008 року, тобто з дня
визнання неконституційними положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» та Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо дії
статті 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

У 2009 -2010 роках станом на дату розгляду
справи судом першої інстанції змін до
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», які б встановлювали
обмеження щодо зазначених виплат, не
вносилось.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
правомірно застосував положення ч. 2 ст.
99 КАС України в редакції, яка була
чинною на час розгляду справи,
відповідно до якої для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналась або повинна
була дізнатись про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів, та положення
ч. 1 ст. 100 КАС України в редакції, яка
була чинною на час розгляду справи,
згідно до якої пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для залишення
адміністративного позову без розгляду
за умови, якщо на цьому наполягає одна
із сторін. На застосуванні цієї вимоги
закону наполягав відповідач, проте суд
першої інстанції безпідставно поновив
строк звернення до суду. Тому
апеляційний суд обґрунтовано залишив
без розгляду позовні вимоги за період з
9 липня 2007 року по 28 вересня 2008 року,
оскільки поважні причини його пропуску
не доведено.

Разом з тим суд першої інстанції, з яким
погодився суд апеляційної інстанції,
обґрунтовано задовольнив вимоги
позивача за період з 29 вересня 2008 року,
тобто в межах строку звернення до суду.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, приходить до
висновку, що касаційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
судове рішення суду апеляційної
інстанції - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області від 3
жовтня 2011 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк