Справа № 2-а-2267/11
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2014 року
Справа №
94730/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Мікули О.І.,

суддів - Кушнерика М.П.,
Курильця А.Р.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Золочівському районі
Львівської області на постанову
Золочівського районного суду
Львівської області від 15 березня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області про визнання дій протиправними
та стягнення підвищення до пенсії як
«дитині війни»,-

в с т а н о в и
в:

20 липня 2011 року позивач звернулася в
суд з адміністративним позовом, в якому
просила визнати протиправними дії та
зобов'язати відповідача здійснити
нарахування та виплату підвищення до
пенсії як «дитині війни» в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» за період з січня
2011 року по липень 2011 року включно.

Ухвалою Золочівського районного суду
Львівської області від 17 лютого 2012
року, яка не оскаржувалась в
апеляційному порядку, позовні вимоги
за період з 01 січня 2011 року по 20 січня 2011
року відповідно до ст. 100 КАС України
залишено без розгляду у зв'язку з
пропуском позивачем строку звернення
до суду.

Постановою Золочівського районного
суду Львівської області від 15 березня
2012 року у справі №2-а-2267/11 позов
задоволено частково. Визнано
протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області щодо не нарахування і
невиплати підвищення до пенсії як
дитині війни ОСОБА_1 за період з 20 січня
2011 року по 22 липня 2011 року включно у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Золочівському районі
Львівської області провести
нарахування та виплату підвищення до
пенсії як дитині війни ОСОБА_1 за період
з 20 січня 2011 року по 22 липня 2011 року
включно у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», з врахуванням ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та з
врахуванням виплачених сум за цей
період. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій покликається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.
Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
повністю відмовити в задоволенні
позовних вимог. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги вказує на те, що
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій здійснювалось у
розмірах передбачених законами
України, якими було затверджено
Державний бюджет України на
відповідний рік, та в межах
передбачених на це видатків, а також на
те, що законодавством не визначено з
якого саме розміру мінімальної пенсії
за віком слід визначати розмір
підвищення до пенсії дітям війни.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС
України, суд відповідно до п.3 ч.1 ст. 197
КАС України розглядає справу в порядку
письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову - без змін з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є «дитиною
війни», оскільки статтею 1 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» визначено, що «дитиною війни» є
особа, яка є громадянином України та
якій на час закінчення (2 вересня 1945
року) Другої світової війни було менше
18 років.

Згідно з положеннями ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», «дітям війни» пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, яка
виплачується замість пенсії,
підвищується на 30 % мінімальної пенсії
за віком, розмір якої визначається
прожитковим мінімумом для осіб, які
втратили працездатність, що
врегульовано ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Змінами внесеними підпунктом 2 пункту 41
розділу II Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року N 107-VІ, дія статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» була обмежена. Однак, Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року N 10-рп/2008, положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
яким обмежувалась дія ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» визнані неконституційними та
втратили чинність з моменту визнання
їх такими.

Після Рішення Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року N10-рп/2008
стаття 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» не обмежувалась та
діяла в редакції відповідно до якої,
«дітям війни» пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи викладені правові
положення, колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції про
наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії як
«дитині війни» у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України N 745 від 06 липня 2011
року, яка набрала чинності з 23 липня 2011
року та прийнята на виконання Закону
України від 14 червня 2011 року N 3491-VІ «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
підвищення до пенсії «дітям війни»
виплачуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України.

Колегія суддів не приймає до уваги
покликання апелянта про те, що до даних
правовідносин не підлягає
застосування положень ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки на час виникнення спірних
правовідносин розмір мінімальної
пенсії за віком визначався лише ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і згідно з цією нормою
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України
«Про прожитковий мінімум» також
визначено, що прожитковий мінімум
застосовується для встановлення
розмірів мінімальної заробітної плати
та мінімальної пенсії за віком.

Отже, вихідним критерієм при
визначенні розміру підвищення
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» є
розмір мінімальної пенсії за віком,
визначений ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки чинним
законодавством України розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на підвищення пенсії, виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
це встановлено статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни».

Таким чином, покликання апелянта на те,
що до даних правовідносин не підлягає
застосуванню положення ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» є
необґрунтованими та безпідставними.

Також, суд не може взяти до уваги
покликання апелянта на те, що
відповідач не є розпорядником
бюджетних коштів, а фінансування
виплат, пов'язаних із застосуванням
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» проводиться із державного
бюджету, оскільки відсутність
фінансування з державного бюджету
коштів на витрати пов'язані із виплатою
дітям війни підвищення до пенсії
згідно із Законом України «Про
соціальний захист дітей війни» не може
бути підставою для невиконання
положень ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Враховуючи усе вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
законність оскаржуваних вимог,
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків рішення суду, а тому
відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197,198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Золочівському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Золочівського районного
суду Львівської області від 15 березня
2012 року у справі №2-а-2267/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.І. Мікула

Судді:
М.П. Кушнерик

А.Р. Курилець