Справа № 826/13631/13-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2013-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2013 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
вересня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Господарник» до Ірпінської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Господарник»
звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень. Свої вимоги
обгрунтовує тим, що у відповідача були
відсутні підстави для зміни позивачу
розміру орендної плати за землю,
встановлене чинним Договором оренди
земельної ділянки № 222 від 01.05.2004 року
та Угодою про внесення змін до договору
оренди земельної ділянки № 222 від 01.05.2004
року від 01.04.2008 року, а тому спірні
податкові повідомлення-рішення є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
вересня 2013 року задоволено вказаний
позов. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення № від 30.04.2013
року, № від 05.07.2013 року та №
від 05.08.2013 року.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням Ірпінська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Київській
області подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про відмову
у задоволенні даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідачем були
проведені камеральні перевірки
податкової звітності позивача з плати
за землю № від 21.01.2013 року - за
січень-лютий 2013 року, та № від
16.05.2013 року - за березень-травень 2013
року.

За результатами перевірок були
складені акти про результати
камеральної перевірки податкової
звітності щодо виявлених помилок
(порушень) в податковій звітності по
орендній платі за землю з юридичних
осіб № 462/15-4/30971302 від 19.04.2013 року, №
725/15-4/30971302 від 14.06.2013 року та № 828/15-4/30971302
від 12.07.2013 року, за змістом яких
перевіркою встановлено, що позивачем у
поданих податкових деклараціях з плати
за землю № від 21.01.2013 року та №
від 16.05.2013 року допущено
арифметичну помилку при визначенні
суми податкового зобов'язання по
орендній платі за землю з юридичних
осіб за звітний період січень - квітень
2013 року, а саме: статтею 271 Податкового
кодексу України визначено, що базою
оподаткування плати за землю є
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок з урахуванням коефіцієнта
індексації, а тому ТОВ "Господарник"
занижено суму податкового зобов'язання
з орендної плати за землю юридичних
осіб за січень-лютий 2013 року - в сумі
12293,78 грн., за березень-квітень 2013 року -
в сумі 10401,34 грн., за травень 2013 року - в
сумі 11489,69 грн.

На підставі висновків зазначених вище
актів перевірки відповідачем були
прийняті податкові
повідомлення-рішення: № від
30.04.2013 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з орендної
плати за землю юридичних осіб на
загальну суму 15367,23 грн., з яких 12293,78 грн.
- за основним платежем, а 3073,45 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями; №
від 05.07.2013 року, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з орендної плати за землю юридичних
осіб на загальну суму 15602,01 грн., з яких
10401,34 грн. - за основним платежем, а 5200,67
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями; № від 05.08.2013 року, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з орендної плати за землю
юридичних осіб на загальну суму 17234,54
грн., з яких 11489,69 грн. - за основним
платежем, а 5744,85 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з зазначеними
податковими повідомленням-рішенням
відповідача, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
01.05.2004 року між позивачем, як орендарем,
та Ірпінською міською радою Київської
області, як орендодавцем, укладено
Договір оренди земельної ділянки,
зареєстрований в Ірпінському міському
відділі земельних ресурсів, про що у
книзі записів державної реєстрації
договорів оренди землі вчинено запис
від 01.05.2004 року за № 222, відповідно до
умов якого орендодавець надає, а
орендар приймає в строкове, платне
володіння і користування земельну
ділянку площею 0,3914 га, яка знаходиться
в м. Ірпінь, вул. Ленінградська, 6-а.
Грошова оцінка земельної ділянки
складає 689387,00 грн. Орендна плата за
землю складає 16545,29 грн. за рік, та
відповідно 1378,77 грн. - за місяць.

Також 01.04.2008 року між позивачем та
Ірпінською міською радою Київської
області укладено Угоду про внесення
змін до договору орендн земельної
ділянки № 222 від 01 травня 2004 року,
відповідно до якої річна орендна плата
за земельну ділянку встановлюється у
розмірі 8 % від нормативно грошової
оцінки земельної ділянки, яка
становить 733315,88 грн. Орендна плата
вноситься орендарем у грошовій формі в
сумі 58665,27 грн. в рік, в тому числі
місячна - 4888,77 грн., при цьому вказана
сума може змінюватись при умові
проведення індексації.

Відповідно до пп. 271.1.1 п. 271.1 ст. 271
Податкового кодексу України базою
оподаткування плати за землю є
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок з урахуванням коефіцієнта
індексації, визначеного відповідно до
порядку, встановленого розділом ХІІІ
Податкового кодексу України, а у разі,
якщо нормативну грошову оцінку не
проведено (пп. 271.1.2 п. 271.1 ст. 271 цього
Кодексу) - площа земельних ділянок.

Пунктом 286.2 ст. 286 цього Кодексу
встановлено, що платники плати за землю
(крім фізичних осіб) самостійно
обчислюють суму податку щороку станом
на 1 січня і до 20 лютого поточного року
подають відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 Податкового
кодексу України, з розбивкою річної
суми рівними частками за місяцями. При
поданні першої декларації (фактичного
початку діяльності як платника плати
за землю) разом з нею подається довідка
(витяг) про розмір нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, а надалі така
довідка подається у разі затвердження
нової нормативної грошової оцінки
землі.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивачем була подана
відповідачу податкова декларація з
плати за землю (земельний податок
та/або орендна плата за земельні
ділянки державної або комунальної
власності) за 2013 рік, в якій нормативну
грошову оцінку одиниці площі земельної
ділянки з урахуванням коефіцієнта
індексації визначено у сумі 227,94 грн.,
річну суму орендної плати - 71371,57 грн., в
т.ч. за січень-грудень - по 5947,63 грн.

Судом першої інстанції також
встановлено, що 16.05.2013 року позивачем
була подана відповідачу уточнююча
податкова декларація з плати за землю
(земельний податок та/або орендна плата
за земельні ділянки державної або
комунальної власності) за 2013 рік, в якій
нормативну грошову оцінку одиниці
площі земельної ділянки з урахуванням
коефіцієнта індексації визначив у сумі
704,53 грн., річну суму орендної плати -
82726,17 грн., в т.ч. за січень-грудень - по
6893,85 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем були проведені наступні
оплати орендної плати за земельну
ділянку згідно Договору оренди
земельної ділянки від 01.05.2004 року: за
січень 2013 року - 5947,88 грн.; за лютий 2013
року - 5947,63 грн.; за березень 2013 року -
5947,63 грн.; за квітень 2013 року - 5947,63 грн.;
за 1 кв. 2013 року - 2838,66 грн.; штрафні
санкції за 1 кв. 2013 року - в сумі 85,16 грн.;
за травень 2013 року - 6893,85 грн., що
підтверджується банківськими
виписками.

Колегія суддів погоджується з
критичним сприйняттям судом першої
інстанції тверджень відповідача, що у
разі зміни нормативної грошової оцінки
землі, яка є базою оподаткування для
плати за землю, змінюється річна сума
податкового зобов'язання по земельному
податку та орендній платі за земельні
ділянки державної і комунальної
власності, відповідно, з урахуванням
відомостей, наданих Управлінням
Держземагенства у м. Ірпені Київської
області щодо розміру нормативної
грошової оцінки земельної ділянки
загальною площею 0,3914 га в розрахунку
463,51 грн. за кв.м., та з урахуванням
витягу №221 з технічної документації
про нормативну грошову оцінку
земельної ділянки, виданого
управлінням Держкомзему у м. Ірпінь
22.04.2013 року, згідно з якою розмір
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки загальною площею 0,3914 га в
розрахунку 704,53 грн. за кв.м., позивач
повинен був врахувати оновлену грошову
оцінку землі, чого ним зроблено не було,
в силу чого у відповідача виникли
підстави для донарахування позивачу
грошових зобов'язань з орендної плати
за землю з юридичних осіб, з огляду на
наступне.

Згідно з нормами п. 269.1 ст. 269
Податкового кодексу України
платниками плати за землю є власники
земельних ділянок, земельних часток
(паїв) та землекористувачі.

Об'єктами оподаткування є земельні
ділянки, які перебувають у власності
або користуванні, та земельні частки
(паї), які перебувають у власності (п. 270.1
ст. 270 ПК України).

Базою оподаткування є: нормативна
грошова оцінка земельних ділянок з
урахуванням коефіцієнта індексації,
визначеного відповідно до порядку,
встановленого цим розділом; площа
земельних ділянок, нормативну грошову
оцінку яких не проведено (п. 271.1 ст. 271 ПК
України).

Згідно п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою
для нарахування орендної плати за
земельну ділянку є договір оренди
такої земельної ділянки. Органи
виконавчої влади та органи місцевого
самоврядування, які укладають договори
оренди землі, повинні до 1 лютого
подавати органу державної податкової
служби за місцезнаходженням земельної
ділянки переліки орендарів, з якими
укладено договори оренди землі на
поточний рік, та інформувати
відповідний орган державної
податкової служби про укладення нових,
внесення змін до існуючих договорів
оренди землі та їх розірвання до 1 числа
місяця, що настає за місяцем, у якому
відбулися зазначені зміни.

У відповідності до п. 288.2, 288.3 і 288.4 ПК
України платником орендної плати є
орендар земельної ділянки. Об'єктом
оподаткування є земельна ділянка,
надана в оренду. Розмір та умови
внесення орендної плати
встановлюються у договорі оренди між
орендодавцем (власником) і орендарем.

Одночасно п. 288.7 ст. 288 зазначеного
Кодексу визначено, що податковий
період, порядок обчислення орендної
плати, строк сплати та порядок її
зарахування до бюджетів
застосовується відповідно до вимог
статей 285 - 287 цього розділу ПК України.

Зокрема, у відповідності до п. 286.1 ст. 286
ПК України підставою для нарахування
земельного податку є дані державного
земельного кадастру.

Відповідні центральні органи
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів та державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно
щомісяця, але не пізніше 10 числа
наступного місяця, а також за запитом
відповідного органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Пунктом 289.1 статті 289 цього Кодексу
передбачено, що для визначення розміру
податку та орендної плати
використовується нормативна грошова
оцінка земельних ділянок. Центральний
орган виконавчої влади з питань
земельних ресурсів здійснює
управління у сфері оцінки земель та
земельних ділянок.

Крім того, ст. 15 Закону України "Про
оренду землі" визначено, що однією з
істотних умов договору є орендна плата
із зазначенням її розміру, індексації,
форм платежу, строків, порядку її
внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату.

Згідно ст. 21 цього Закону, (в редакції,
що діяла на час існування спірних
правовідносин), під орендною платою
розуміється платіж, який орендар
вносить орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України).

Орендна плата за земельні ділянки, що
перебувають у власності фізичних та
юридичних осіб, переглядається за
згодою сторін (ст. 23 Закону України "Про
оренду землі").

При цьому в ході аналізу змісту
Договору оренди земельної ділянки від
01.05.2004 року судом першої інстанції було
встановлено, що умовами цього Договору
визначено порядок обрахунку суми
орендної плати за земельну ділянки з
обов'язковим використанням такого
показника як нормативна грошова оцінка
відповідної земельної ділянки.

Таким чином, відповідно до
вищевикладених норм Податкового
кодексу України, зміна розміру
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки з урахуванням її індексації
має безпосередній вплив на збільшення
(зменшення) розміру орендної плати за
земельні ділянки.

Колегія суддів звертає увагу, що
відповідно до вимог п. 288.5 ст. 288
Податкового кодексу України розмір
орендної плати встановлюється у
договорі оренди, але річна сума платежу
не може бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом; для інших
категорій земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
цим розділом.

Таким чином, судом першої інстанції
було встановлено, що розрахунок
місячної орендної плати у розмірі 6893,85
грн. в 2013 року розраховується з
наступного: 2757538,88 * 3% : 12 * 1 = 6893,85 грн.

При цьому: розрахунок місячної
орендної плати згідно Угоди від 01.04.2008
року про внесення змін до Договору
оренди земельної ділянки № 222 від 01.05.2004
року (зареєстровано 12.05.2008 року № 398/222)
становить 4888,77 грн. розраховується з
наступного: 733315,88 * 8% : 12 *1 =4888,77 грн.,
відтак позивачем не допущено порушень
вимог законодавства при обрахунку
(декларуванню) та сплаті орендної плати
за землю з юридичних осіб за період
січень-травень 2013 року.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Судом першої інстанції було
встановлено, що представником
відповідача не доведено правомірність
та обґрунтованість прийняття спірних
податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, колегія суддів вважає
правильним висновок суду першої
інстанції про те, що позовні вимоги
підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Ірпінської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 18 вересня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е.
Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.