Справа № К/9991/4805/12-С
Суддя: Мироненко О.В.
Дата ухвалення: 2014-01-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" січня 2014 р. м. Київ
К/9991/4805/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

судді - доповідача Мироненка О.В.

суддів - Сороки М.О.

Чумаченко Т.А.

провівши попередній розгляд справи за
позовом ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської районної у місті
Луганську ради про перерахунок розміру
одноразової щорічної допомоги на
оздоровлення за касаційною скаргою
Управління праці та соціального
захисту населення Артемівської
районної у місті Луганську ради на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21 листопада
2011 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2011 року позивач звернувся в
суд із позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської районної у місті
Луганську ради про перерахунок розміру
одноразової щорічної допомоги на
оздоровлення за 2004, 2005, 2007-2010 роки в сумі
16046,60 грн.

Ухвалою Артемівського районного суду
м. Луганська від 06 квітня 2011 року позов
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської районної у м. Луганську
ради про визнання дій неправомірними
та зобов'язання вчинити певні дії за 2004,
2005, 2007- 2009 роки та у період з 01.01.2010р. по
05.10.2010р. залишено без розгляду, у зв'язку
з пропуском строку звернення до суду.

Постановою Артемівського районного
суду м. Луганська від 29 квітня 2011 року
відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, позивач звернувся зі
скаргою до суду апеляційної інстанції
щодо скасування зазначеного вище
рішення.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 21 листопада
2011 року апеляційну скаргу позивача
задоволено частково, постанову суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нову постанову, якою позов задоволено
частково. Визнано неправомірними дії
відповідача та стягнено на корить
позивача недоотриману суму на
оздоровлення за 2010 рік у розмірі 4435 грн.

Не погоджуючись із постановою суду
апеляційної інстанції, відповідач
звернувся із касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій просить скасувати судове
рішення, залишивши постанову суду
першої інстанції в силі, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Зі справи вбачається та вірно
встановлено судом, що позивач має
статус особи яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 2 категорії,
що підтверджується посвідченням серії
А № 442543 та користується пільгами,
встановленими ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та має
право на отримання щорічної допомоги
на оздоровлення.

Відповідно до ст.. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
р. №796-ХП, передбачена щорічна допомога
на оздоровлення, для другої категорії
має сплачуватися щорічна грошова
компенсація на оздоровлення в сумі 5
мінімальних розмірів заробітної плати.

Разом з цим, Постановою Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року,
всупереч Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (яким встановлено розмір
щорічної допомоги як величину, кратну
до розміру мінімальної заробітної
плати, визначеної Законом на час
здійснення виплати) встановлено
конкретні розміри такої допомоги в
твердій грошовій сумі й, зокрема, для
учасників ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 групи
інвалідності - 100 гривень.

Наявність у позивача права на
призначення йому щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі 5-ти мінімальних
заробітних плат є визначальною для
вирішення даного спору і гарантується
частиною 2 статті 46 Конституції
України.

Відповідно до ст..70 Закону України «Про
державний бюджет на 2010 рік» було надано
право Кабінету Міністрів України у 2010
році встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Суд апеляційної інстанції, у своєму
рішенні вірно зазначив про те, що на
виконання вимог статті 70
вищезазначеного положення закону про
держбюджет на 2010 роки. Кабінетом
Міністрів України не було прийнято
жодних постанов, які регулювали б та
встановлювали відповідні розміри
соціальних виплат, безпосередньо, які
пов'язані з виплатою щорічної разової
грошової допомоги на оздоровлення,
розмір яких визначається, виходячи із
розміру мінімальної заробітної плати,
а тому при визначені та виплаті
позивачу спірного розміру допомоги на
оздоровлення. Відповідач повинен був
керуватися нормами ст…48 Закону №796,
тобто, виходячи із 5-ти мінімальних
заробітних плат. Застосовувати
положення Постанови Кабінету
Міністрів України № 562 від 12.07.2005 року в
даному випадку є не доречним та
безпідставним.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Ухвалюючи рішення, суд вірно вказав на
те, що ч. 4 ст. 9 КАС України, при
вирішенні даного спору підлягають
застосуванню приписи ст.. 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та Закони України, яким встановлені
розміри мінімальної заробітної плати,
зокрема на час виплати допомоги
позивачу в 2010 році.

З огляду на викладене, постанова суду
апеляційної інстанції відповідає
обставинам справи наданим доказам та
нормам процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновки суду
не спростовують.

Підстав для скасування судового
рішення з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, не вбачається.

За правилами частини 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо суди не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваних судових рішень, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення-без змін.

Керуючись статтями 220-1, 224, 230, 231 КАС
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Артемівської районної у місті
Луганську ради залишити без
задоволення, постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 21 листопада 2011 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді