Справа № 2-а-11/09/1870
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2013-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" листопада 2013 р. м.
Київ К-18476/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції в м.
Суми на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 09.06.2009 та
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.02.2010 у
справі № 2а-11/09/1870

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової
інспекції в м. Суми,

Головного управління Державного
казначейства України в Сумській
області

про визнання нечинними та
протиправними акту перевірки,
податкових повідомлень-рішень,
стягнення сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2009 року Фізична особа -
підприємець ОСОБА_4 (далі - позивач,
Підприємець) звернулась до суду з
позовом (з урахуванням зміни позовних
вимог) до державного податкового
органу та органу державного
казначейства про визнання нечинним та
протиправним акта перевірки від 20.05.2008,
податкового повідомлення-рішення від
20.05.2008 № /0/1108-/38343, яким
позивачу державним податковим органом
зменшено суму бюджетного
відшкодування з ПДВ у розмірі 47 474,00
грн., податкового повідомлення-рішення
від 21.05.2008 № /0/17-1108//38344, яким
позивачу державним податковим органом
визначено суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) у розмірі 9 319,53
грн., та податкових повідомлень-рішень
від 09.09.2008 № /0/281311466/66594, від 09.09.2008
№ /0/281311466/66593, якими позивачу
визначено фінансові санкції за
порушення строків сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання з ПДВ у
розмірах 10 % та 20 %, що становило 20,00 грн.
та 678,27 грн. відповідно. Також позивачем
у позовній заяві заявлено вимоги про
стягнення бюджетної заборгованості з
ПДВ у сумі 47 474,00 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 09.06.2009
позовні вимоги задоволено частково:
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення визнані протиправними, на
користь позивача з державного бюджету
стягнуто заборгованість з ПДВ у
розмірі 47 474,00 грн., в частині визнання
нечинним та протиправним акта
перевірки від 20.05.2008 відмовлено з тих
підстав, що безпосередньо акт
перевірки сам по собі не має юридичних
наслідків для позивача.

Апеляційний суд постановою судове
рішення першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог про
стягнення бюджетної заборгованості з
ПДВ у сумі 47 474,00 грн. скасовано та в цій
частині у задоволенні позову
відмовлено з тих підстав, що
задовольняючи позовні вимоги в цій
частині суд першої інстанції не взяв до
уваги встановлений законом порядок
відшкодування ПДВ з бюджету та
фактично позбавив можливості
відповідача самостійно провести дану
процедуру. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач подав касаційну скаргу.

У касаційній скарзі державний
податковий орган, посилаючись на
порушення судами попередніх інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить судові рішення
скасувати та у задоволенні позову
відмовити.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що працівниками
державної податкової служби проведена
позапланова документальна перевірка
Підприємця з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування ПДВ на рахунок за
березень 2008 року, за результатами якої
складений акт від 20.05.2008. У ході
зазначеної перевірки встановлено
порушення позивачем пунктів пп. 7.4.1 п.
7.4, пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" внаслідок
безпідставного включення позивачем у
лютому 2008 року до складу податкового
кредиту суми ПДВ (55 763,83 грн.) в ціні
придбаного автомобіля МАЗ-544008-060-031
через те, що автотехніка зареєстрована
на фізичну особу - громадянина, а не на
фізичну особу - суб'єкта
господарювання, та суми ПДВ (644,83 грн.)
внаслідок сплати цього податку в ціні
придбаних запчастин у березні 2008 року.
Дані порушення за висновком,
викладеному у акті перевірки, у лютому
2008 року та березні 2008 року призвели до
заниження податкових зобов'язань ПДВ у
сумі 2 005,00 грн. та 6 285,00 грн. відповідно.
При цьому у акті зазначено, що
відповідно до пп. 7.7.11 п. 7.7 ст. 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" позивач, як особа, яка є
платником єдиного податку та в силу
вказаних обставин не веде облік
валових витрат, не має права на
бюджетне відшкодування.

На підставі вказаного акта перевірки
податковим органом ухвалено
оскаржувані податкове
повідомлення-рішення від 20.05.2008 №
/0/1108-/38343, яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування з ПДВ у розмірі 47 474,00
грн., та податкове повідомлення-рішення
від 21.05.2008 № /0/17-1108//38344, яким
визначено суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) у розмірі 9 319,53
грн.

Судами також встановлено, що обставини
щодо заниження позивачем податкових
зобов'язань у лютому - березні 2008 року,
внаслідок чого позивачу було визначено
суму податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) у розмірі 9 319,53 грн., стали
підставою для визначення позивачу
фінансових санкцій у розмірі 20,00 грн. та
678,27 грн. на підставі актів від 02.09.2008
(податкові повідомлення-рішення від
09.09.2008 № /0/281311466/66594, від 09.09.2008 №
/0/281311466/66593) за порушення строків
сплати узгодженої суми податкового
зобов'язання з ПДВ.

Задовольняючи позовні вимоги
Підприємця, суд першої інстанції у цій
справі, враховуючи встановлені
обставини, що Підприємець одночасно
зареєстрована платником ПДВ і є
платником єдиного податку за спрощеною
системою оподаткування, обліку та
звітності, правомірно керувався
положеннями ст. 7 Закону України від
03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану
вартість" (втратив чинність з 01.01.2011),
оскільки у разі коли така особа приймає
рішення бути платником ПДВ, на неї
після її реєстрації платником ПДВ
поширюється дія Закону України "Про
податок на додану вартість".

Так, можливість одночасно бути
платником як єдиного податку, так і ПДВ,
підтверджена прямою спеціальною
нормою - п. 11.42 Закону № 168/97-ВР:
"Установити, що коли фізична особа
суб'єкт підприємницької діяльності
одночасно зареєстрована платником ПДВ
і є платником єдиного податку за
спрощеною системою оподаткування,
обліку та звітності, на неї поширюється
порядок нарахування та сплати податку
на додану вартість відповідно до цього
Закону".

Крім того, відповідно до ст. 4 Указу
Президента України від 03.07.1998 № 727/98 "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" спрощену систему
оподаткування суб'єкти малого
підприємництва за власним бажанням
можуть застосовувати поряд з діючою
системою оподаткування, обліку та
звітності, передбаченою
законодавством. Отже, суб'єкт одночасно
може бути платником як єдиного податку,
так і податку на додану вартість. Ця
можливість підтверджується: - прямими
нормами Указу № 727/98 (ст. 4); - прямими
нормами Закону № 168/97-ВР (п. 11.42); -
свідомими і конклюдентними діями
органів державної виконавчої,
законодавчої влади (затвердження
законів, які передбачають таке
сумісництво; реєстрація таких
платників ПДВ; видача свідоцтв
платника ПДВ; приймання декларацій з
ПДВ; отримання та зарахування до
державного бюджету сум ПДВ, сплачених
такими платниками).

Відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7
Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду складається із суми
податків, сплачених (нарахованих)
платником податку у звітному періоді у
зв'язку з придбанням товарів (робіт,
послуг), вартість яких відноситься до
складу валових витрат виробництва
(обігу) та основних фондів чи
нематеріальних активів, що підлягають
амортизації.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з пп. 7.2.6
цього пункту) (пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього
Закону) та якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту (пп. 7.4.4. п.
7.4. ст. 7 Закону № 168/97-ВР).

Положеннями пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону №
168/97-ВР визначено, що датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Із наведеного випливає, що
визначальним фактором для формування
податкового кредиту платником ПДВ є
рух товарів (послуг) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності такої особи - платника
податку та наявність у платника
податків виданої йому продавцем товару
податкової накладної, оформленої з
дотриманням вимог чинного
законодавства.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, позивачем на
підставі договору купівлі - продажу від
11.01.2008 у ТОВ "Техноторг-Дон" було
придбано автомобіль МАЗ-544008-060-031.
Контрагент позивача 30.01.2008 актом
приймання - передачі передав позивачу
автомобіль та на користь останнього
виписав податкову накладну від 30.01.2008 №
000009 на загальну суму 334 583,00 грн., в тому
числі ПДВ - 55 763,83 грн., а обумовлена
договором грошова сума за автомобіль
була сплачена позивачем 08.02.2008. Таким же
чином, - на підставі податкової
накладної від 28.02.2008 № 382, позивачем за
правилом першої події було сформовано
податковий кредит у розмірі 1 101,92 грн.
внаслідок придбання запасних частин у
ТОВ "ТД"Автолюкс" на суму 6 611,50 грн.,
частину якої (3 869,00 грн., в т.ч. ПДВ - 644,83
грн.) було сплачено 31.03.2008.

При цьому, наявними матеріалами справи
підтверджується, що податкові
накладні, на підставі яких позивачем
було включено до складу податкового
кредиту суми ПДВ відповідають вимогам
пп. 7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, та те,
що відповідачем не заперечується
реальність здійснених господарських
операцій позивачем.

Судами також встановлено, що фактично,
у період, що перевірявся Підприємець
здійснював такі види діяльності як
діяльність автомобільного вантажного
транспорту більше 5 тон, диспетчерські
послуги, оптова торгівля. Вказані
обставини також були встановлені у
ході перевірки. Використання
придбаного автомобіля в господарській
діяльності також підтверджується
товарно - транспортними накладними,
актами здачі - приймання робіт, копії
яких містяться в матеріалах справи.

Таким чином, суд першої інстанції, з
думкою якого погодився апеляційний
суд, вірно зазначив, що позивачем було
доведено, що придбаний автомобіль та
запчастини, ПДВ в ціні яких позивачем
було віднесено до складу податкового
кредиту, використовувались у
господарській діяльності позивача.

При цьому, колегія суддів касаційної
інстанції зазначає, що для фізичних
осіб - суб'єктів господарювання,
зареєстрованих платниками ПДВ,
особливих умов для формування
податкового кредиту та визначення дати
виникнення права на податковий кредит
Законом № 168/97-ВР не передбачено. Тому
здійснена реєстрація транспортних
засобів на фізичну особу у
відповідності до п. 6 Порядку № 1388, який
передбачає реєстрацію прав власності
на автотранспортні засоби тільки на
юридичних і фізичних осіб, а не на
суб'єкта підприємницької діяльності,
жодним чином не впливає на право
позивача на податковий кредит,
оскільки реєстрація права власності на
фізичну особу не може розглядатися як
підстава для неможливості укладення
договорів фізичною особою -
підприємцем у межах її підприємницької
діяльності, який відповідно до ч. 2 ст. 128
Господарського кодексу України
відповідає всім майном, що належить
йому на праві приватної власності, за
своїми обов'язками в сфері
підприємництва, та ідентифікаційний -
номер якого як платника податків та
інших обов'язкових платежів належить
фізичній особі - громадянину.

Отже, враховуючи вищезазначене, суди
дійшли правильного висновку про те, що
нарахування відповідачем податкових
зобов'язань позивачу згідно
оспорюваних податкових повідомлень -
рішень від 21.05.2008 №
/0/17-1108//38344, яким позивачу
державним податковим органом
визначено суму податкового
зобов'язання (з урахуванням штрафних
(фінансових) санкцій) у розмірі 9 319,53
грн., та податкових повідомлень-рішень
від 09.09.2008 № /0/281311466/66594, від 09.09.2008
№ /0/281311466/66593, якими позивачу
визначено фінансові санкції за
порушення строків сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання з ПДВ у
розмірах 10 % та 20 %, що становить 20,00 грн.
та 678,27 грн. відповідно, є безпідставним.

Також суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про задоволення
позовних вимог щодо податкового
повідомлення-рішення від 20.05.2008 №
/0/1108-/38343, яким позивачу
державним податковим органом зменшено
суму бюджетного відшкодування з ПДВ у
розмірі 47 474,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно з вимогами чинного
законодавства за результатами
фінансово - господарської діяльності
позивач подав до органу державної
податкової служби податкову звітність
за встановленою формою. Відповідно до
податкової декларацій з ПДВ за
березень 2008 року у Товариства виникло
перевищення податкового кредиту над
сумами податкових зобов'язань на суму 53
759,00 грн., з якої 47 474,00 грн. було заявлено
до бюджетного відшкодування на рахунок
позивача. Однак, як встановлено судом,
Товариству у передбачений законом
строк не було відшкодовано ПДВ за
березень 2008 року.

Так, Законом України від 03.04.1997 № 168/97ВР
"Про податок на додану вартість"
(втратив чинність з 01.01.2011) встановлено
сальдовий метод визначення податкових
зобов'язань із цього податку, який
передбачає необхідність врахування як
надходжень сум податку разом із
вартістю товарів (послуг), що
поставляються платником податку, так і
витрат цього платника на сплату сум ПДВ
у складі ціни товарів (послуг), що
придбані ним з метою використання у
господарській діяльності (пп. 7.7.1 п. 7.7
ст. 7 цього Закону).

Згідно положення пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону
№ 168/97ВР (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин), якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пп. 7.7.1 цього
пункту, має від'ємне значення (різниця
між податковими зобов'язаннями та
податковим кредитом), то бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг).

За приписами пп. 7.7.4 п. 7.7 ст. 7 Закону №
168/97ВР платник податку, який має право
на одержання бюджетного відшкодування
та прийняв рішення про повернення
повної суми бюджетного відшкодування,
подає відповідному податковому органу
податкову декларацію та заяву про
повернення такої повної суми
бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації. При цьому платник податку в
п'ятиденний термін після подання
декларації податковому органу подає
органу Державного казначейства
України копію декларації, з відміткою
податкового органу про її прийняття,
для ведення реєстру податкових
декларацій у розрізі платників. До
декларації додаються розрахунок суми
бюджетного відшкодування, копії
погашених податкових векселів
(податкових розписок), у разі їх
наявності, та оригіналів п'ятих
основних аркушів (примірників
декларанта) вантажних митних
декларацій, у разі наявності
експортних операцій. Форма заяви про
відшкодування та форма розрахунку суми
бюджетного відшкодування визначаються
за процедурою, встановленою
центральним податковим органом.

У відповідності до пп. 7.7.5 п. 7.7 ст. 7
зазначеного Закону податковий орган
протягом 30 днів, наступних за днем
отримання податкової декларації,
проводить перевірку заявлених у
декларації даних та у п'ятиденний
термін зобов'язаний надати органу
державного казначейства висновок із
зазначенням суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету. Після
отримання відповідного висновку
податкового органу орган державного
казначейства надає платнику податку
суму бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунку на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів (пп. 7.7.6 п. 7.7. ст. 7
Закону № 168/97ВР).

Аналізуючи вище наведені норми та
встановлений судами попередніх
інстанцій факт надмірної сплати
податку в ціні товарів (робіт, послуг),
що також підтверджується актом
перевірки від 20.05.2008, дотримання
позивачем приписів Закону № 168/97ВР щодо
заявленого права на повернення
бюджетної заборгованості, та наявність
факту порушеного права позивача
внаслідок неодержання коштів з бюджету
у встановлені строки, колегія судів
Вищого адміністративного суду
погоджується з висновками суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог в частині стягнення бюджетної
заборгованості з ПДВ в розмірі 47 474,00
грн.

За викладених обставин суд першої
інстанції застосував норми
матеріального та процесуального права
та спір у справі вирішив правильно,
тому рішення суду апеляційної
інстанції підлягає скасуванню, а
рішення ухвалене судом першої
інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції в м. Суми залишити без
задоволення.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 24.02.2010 у
справі № 2а-11/09/1870 скасувати та залишити
в силі постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 09.06.2009.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко