Справа № 806/8580/13-а
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2014-01-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Житомир

10 січня 2014 р.
справа № 806/8580/13-a

категорія 11.5

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

судді Гуріна Д.М.,

секретар Галайба І.Б.,

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача - Вознюка Є.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Корольовського
відділу державної виконавчої служби
Житомирського міського управління
юстиції про визнання протиправними
дій та скасування акту опису й арешту
майна

встановив:

27 грудня 2013 року до Житомирського
окружного адміністративного суду
звернувся ОСОБА_3 із позовом до
Корольовського відділу державної
виконавчої служби Житомирського
міського управління юстиції про
визнання протиправними дій та
скасування акта опису й арешту майна.

У позовній заяві ОСОБА_3 вказав, що 18
грудня 2013 року державним виконавцем
Вознюком Є.Ю. проведено опис й арешт
його майна, а саме - квартири АДРЕСА_1.
Просить визнати протиправними дії
Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ
по опису й арешту квартири АДРЕСА_1, що
здійснені 18 грудня 2013 року у зведеному
виконавчому провадженні №451. Скасувати
акт опису й арешту квартири АДРЕСА_1 від
18 грудня 2013 року у зведеному
виконавчому провадженні №451, яке
перебуває на виконанні в
Корольовському ВДВС Житомирського МУЮ.
Вирішити питання щодо судових витрат.

Ухвалами судді Житомирського
окружного адміністративного суду від 30
грудня 2013 року відкрито провадження у
даній справі та призначено справу до
судового розгляду.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив адміністративний позов
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти заявленого позову
заперечував, просив у задоволенні
позову відмовити.

Суд, заслухавши представника позивача
та представника відповідача,
з'ясувавши обставини у справі та
перевіривши їх доказами, приходить до
висновку про відмову у задоволенні
адміністративного позову з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 25 вересня 2013 року
старшим державним виконавцем
Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ
було прийнято постанову про об'єднання
виконавчих проваджень про стягнення
заборгованості з ОСОБА_3 у зведене
виконавче провадження з номером №451
(а.с. 11).

16 грудня 2013 року постановою начальника
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області Омельченко Н.А., було утворено
виконавчу групу у Корольовському ВДВС
Житомирського МУЮ з метою повного
фактичного виконання зведеного
виконавчого провадження №39971651 про
стягнення коштів з ОСОБА_3 на користь
фізичних, юридичних осіб та держави на
загальну суму 1194054 грн 67 коп. та
виконавчий напис №10357 від 2 листопада
2009 року, виданий приватним нотаріусом
ОСОБА_5 на суму 745834 грн 27 коп. (а.с. 15).

На адресу ОСОБА_3 16 грудня 2013 року були
направлені вимоги №26/3-28/ про
необхідність боржнику або
представнику боржника 18 грудня 2013 року
об 11 годині 00 хвилин знаходитись за
адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2
(а.с. 12-13).

18 грудня 2013 року державним виконавцем
Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ
було описано та арештовано квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Описане майно передане на
відповідальне зберігання ОСОБА_6
(а.с.7-8).

18 грудня 2013 року старшим державним
виконавцем Корольовського ВДВС
Житомирського МУЮ було описано та
арештовано квартиру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2. Описане майно
передане на відповідальне зберігання
ОСОБА_3 (а.с. 24-25).

Представник позивача у судовому
засіданні пояснив, що вважає дії
відповідача по арешту й опису майна -
квартири АДРЕСА_1, неправомірними,
оскільки державним виконавцем двома
вимогами, які ОСОБА_3 особисто не
отримував, було запропоновано позивачу
одночасно знаходитись в двох місцях, що
є фізично не можливим. Крім того згідно
пункту 7 шлюбного договору від 7 квітня
2006 року, укладеного між подружжям
ОСОБА_6 та ОСОБА_3, дана квартира
АДРЕСА_1, перебуває у спільній сумісній
власності подружжя (а.с.17), і державним
виконавцем всупереч частини 6 статті 52
Закону України "Про виконавче
провадження" не вносилось подання до
суду про визначення частки в даному
майні ОСОБА_3, тому такі дії державного
виконавця Вознюка Ю.Є. суперечать
вимогам частини 1 статті 73 Сімейного
кодексу України, яка визначає, що за
зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі. Тобто
здійснювати опис квартири можливо було
б лише тоді, коли ОСОБА_3 судом було б
виділено його частку, а не на всю
квартиру АДРЕСА_1. Також представник
позивача пояснив, що державним
виконавцем описано та арештовано майно
одночасно 2-х квартир, однак сума
заборгованості ОСОБА_3 значно менша,
ніж вартість вказаних квартир.
Представник позивача у своїх
поясненнях також посилається на статтю
63 Закону України "Про виконавче
провадження", згідно якої звернення
стягнення на будинок, квартиру,
земельну ділянку, інше нерухоме майно
фізичної особи проводиться у разі
відсутності у боржника достатніх
коштів чи рухомого майна. При цьому в
першу чергу звертається стягнення на
житловий будинок чи квартиру, в якому
фактично проживає боржник. Окрім того у
квартирі АДРЕСА_1, прописані та
проживають малолітні діти. Тому вважає,
що дії Корольовського ВДВС
Житомирського МУЮ щодо опису й арешту
квартири АДРЕСА_1 є протиправними та
акт опису й арешту майна від 18 грудня 2013
року, складений стосовно квартири
АДРЕСА_1 таким, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти заявлених позовних
вимог заперечував. Стосовно
неправомірності проведених дій щодо
опису та арешту майна, а саме квартири
АДРЕСА_1, пояснив, що вказані дії були
проведені у відповідності до чинного
законодавства, оскільки іншого майна,
крім квартир, у боржника виявлено не
було, арешт та опис майна було
застосовано саме на майно, що перебуває
у власності ОСОБА_3 Крім того пояснив,
що у вимогах від 16 грудня 2013 року №26/3-28
було зазначено, що при описі майна, а
саме квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2, що
знаходяться за адресами відповідно:
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, мав знаходитьсь
боржник або представник боржника, тому
посилання представника позивача на
присутність ОСОБА_3 у двох різних
місцях одночасно є помилковими.
Представник відповідача вважає
проведені дії з метою виконання
зведеного виконавчого провадження у
вигляді опису й арешту майна ОСОБА_3
правомірними.

Представником відповідача надано суду
докази щодо наявності правових підстав
для складання акту опису й арешту
майна, зокрема, постанову
Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ
від 26 квітня 2013 року про поновлення
виконавчого провадження стосовно
стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "ОТП
Банк" боргу в сумі 904599 грн 95 коп. (а.с. 53),
облікову картку на зведене виконавче
провадження № ЄДРВП 39971651 (а.с. 55-60) та
лист Корольовського ВДВС
Житомирського МУЮ (а.с. 54), згідно з яким
сума заборгованості ОСОБА_3 у зведеному
виконавчому провадженні становить 1194936
грн 31 коп., без урахування
заборгованості за виконавчим написом
нотаріуса у розмірі 745834 грн 27 коп.,
виконання якого на даний час зупинено.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону
України від 21 квітня 2009 року № 606-XIV "Про
виконавче провадження" (далі - Закон
України № 606-XIV) державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 5 частини 3 статті 11
Закону України № 606-XIV державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку.

Положеннями частини 1 статті 57 Закону
України № 606-XIV передбачено, що арешт
майна боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Відповідно до частини 2 статті 57 Закону
України № 606-XIV арешт на майно боржника
може накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Частиною 5 статті 57 Закону України №
606-XIV встановлено, що про проведення
опису майна боржника і накладення на
нього арешту державний виконавець
складає акт опису та арешту майна
боржника. Під час проведення опису та
арешту майна боржника державний
виконавець має право оголосити
заборону розпоряджатися ним, а в разі
потреби - обмежити права користування
майном, здійснити опечатування або
вилучити його у боржника та передати на
зберігання іншим особам, про що
зазначається в акті опису та арешту.
Вид, обсяг і строк обмеження
встановлюються державним виконавцем
у кожному конкретному випадку з
урахуванням властивостей майна, його
значення для власника чи володільця,
необхідності використання та інших
обставин.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що дії державного виконавця,
що полягали в описі та арешті майна -
квартири АДРЕСА_1 є правомірними,
проведеними відповідно до положень
статті 57 Закону України № 606-XIV. Акт
опису й арешту майна не підлягає
скасуванню, оскільки під час
примусового виконання зведеного
виконавчого провадження державним
виконавцем перевірявся майновий стан
боржника. За результатами здійснених
заходів встановлено, що іншого майна у
ОСОБА_3, окрім квартир, виявлено не було,
на цій підставі державним виконавцем
правомірно було проведено виконавчі
дії у вигляді опису й арешту квартири
АДРЕСА_1.

Стосовно тверджень позивача про
застосування державним виконавцем
опису й арешту майна на суму яка
перевищує заборгованість боржника
слід зазначити, що на час розгляду
справи відсутня оцінка арештованого
майна, окрім того державний виконавець
при накладенні арешту на майно не
обмежений лише сумою заборгованості
боржника та повинен також забезпечити
сплату виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій та
застосованих державним виконавцем
штрафів, а тому відповідно до Закону
України "Про виконавче провадження" має
право накласти арешт на нерухоме майно
боржника більшої вартості.

Позивач в обґрунтування своїх вимог
також посилається на статтю 63 Закону
України № 606-XIV та частину 1 статті 73
Сімейного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статтю 63 Закону
України № 606-XIV звернення стягнення на
будинок, квартиру, земельну ділянку,
інше нерухоме майно фізичної особи
проводиться у разі відсутності в
боржника достатніх коштів чи рухомого
майна. При цьому в першу чергу
звертається стягнення на окрему від
будинку земельну ділянку, інше
приміщення, що належать боржнику. В
останню чергу звертається стягнення на
житловий будинок чи квартиру, в якому
фактично проживає боржник.

Відповідно до частини 1 статті 73
Сімейного кодексу України за
зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі.

Суд вважає твердження позивача про
порушення відповідачем цих норм
передчасними, оскільки державним
виконавцем жодних дій спрямованих на
реалізацію арештованого майна не
здійснювалось, відсутня оцінка майна,
майно не виставлене на продаж. Крім
того представником відповідача у
судовому засіданні надані пояснення,
що державним виконавцем з метою
погашення заборгованості ОСОБА_3 перед
фізичними, юридичними особами та
державою у першу чергу буде проведено
реалізацію квартири АДРЕСА_2. Також у
боржника виявлено майно за адресою:
АДРЕСА_3. Оскільки у квартирі АДРЕСА_1
проживає позивач та прописані
малолітні діти, то виконавчі дії по
реалізації квартири АДРЕСА_1 будуть
здійснені в останню чергу та при
наявності оцінки майна шляхом
проведення прилюдних торгів, аукціонів
чи продажу на комісійних умовах.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем доведено, що дії по опису
та арешту майна, а саме квартири
АДРЕСА_1, були ним проведені у
відповідності до чинного
законодавства тому, враховуючи
наведене, суд приходить до висновку про
відмову у задоволенні
адміністративного позову.

Керуючись статтями 71, 86, 94, 159-163, 181
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили у
порядку встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України та може бути оскаржена до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції за правилами
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Д.М. Гурін

Повний текст постанови виготовлено: 15
січня 2014 р.