Справа № 806/6861/13-а
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
УХВАЛА

іменем України

"16" січня 2014 р.
Справа № 806/6861/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Котік Т.С.

суддів:
Жизневської А.В.

Малахової Н.М.,

при секретарі
Хаюк Т.В. ,

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області на постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"05" листопада 2013 р. у справі за позовом
Підприємства обспоживспілки
"Житомирська універсальна база" до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними
та скасування податкових повідомлень -
рішень,- ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 05 листопада
2013 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними та скасовано
прийняті Житомирською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного Управління Міндоходів у
Житомирській області податкові
повідомлення-рішення від 30.07.2013 р.
№000055222 та №000056222.

В апеляційній скарзі Житомирська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного Управління Міндоходів у
Житомирській області, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить судове
рішення скасувати та прийняти нове -
про відмову у задоволенні позову.
Зокрема, апелянт посилається на те, що
поза увагою суду першої інстанції
залишилися обставини щодо реальності
здійснення господарської операції
платника податку при придбанні товару
та використання його в господарській
діяльності.

Розглянувши справу, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи убачається, що за
результатами виїзної позапланової
документальної перевірки Підприємства
облспоживспілки "Житомирська
універсальна база" з питання
фінансово-господарських
взаємовідносин з ФОП ОСОБА_5, за період
з 01.09.2012 року по 30.09.2012 року, 10.07.2013 року
складено акт № 279/15-2/01771544/0100 (а.с. 11-22).
Зазначеним актом встановлено
порушення підприємством п.44.1 ст.44, п. 138.2
ст.138, п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового
Кодексу України, а саме, занижено
податок на прибуток на суму 2818,00 грн. в
тому числі по періодах: 2-3 квартал 2011
року (3 квартал) на суму 2818,00 грн..

Зокрема, податковий орган зазначав, що
при перевірці питань правомірності
визначення витрат, які враховуються
при визначенні об"єкта оподаткування
Підприємством облспоживспілки
"Житомирська універсальна база" при
здійсненні фінансово-господарських
взаємовідносин з ФОП ОСОБА_5,
встановлено їх завищення, всього у сумі
13420,00 грн., в тому числі 2-3 квартал 2011
року (3 квартал) - 13420,00 грн., а саме
Підприємством включено до складу
собівартості реалізованих товарів
(р.05.1 Податкової декларації з податку
на прибуток підприємства) витрати, які
не підтверджені відповідними
первинними документами, обов"язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського та
податкового обліку.

Підставою для даного висновку стало те,
що видаткова накладна від 22.09.2012 року №
36 від ФОП ОСОБА_5 (олія рай Сонечко раф
та нераф 800 г) на суму 16104 грн., в т.ч ПДВ
2684 грн.) підписана не встановленими
особами без розшифровки підпису, без
зазначення посади осіб, відповідальних
за здійснення господарських операцій і
правильність їх оформлення.

Також, в акті перевірки зазначено, що в
порушення п. 198.3 ст.198, п. 201.1 ст. 201
Податкового Кодексу України
Підприємством облспоживспілки
"Житомирська універсальна база"
завищено податковий кредит по додатку
на додану вартість на суму 2684,00 грн. по
взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_5, в тому
числі по періодах: вересень 2011 року -
2684,00 грн.

30 липня 2013 року на підставі акту
перевірки, Житомирською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного Управління Міндоходів у
Житомирській області було прийнято
податкові повідомлення-рішення:

- № 000056222 від 30.07.2013 року, яким збільшено
суму грошового зобов"язання з податку
на прибуток за основним платежем - 2818,00
грн.;

- № 000055222 від 30.07.2013 року, яким збільшено
суму грошового зобов"язання з податку
на додану вартість - за основним
платежем - 2684,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 1342,00 грн. (а.с.
7-10).

Перевіряючи правомірність прийняття
даних рішень, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що обставини,
встановлені податковим органом, не
відповідають фактичним обставинам
справи, а відтак і прийняті рішення не
узгоджуються з приписами Податкового
кодексу України.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. 14.1.27. п. 14.1. ст. 14
Податкового кодексу України, витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті; інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

До витрат операційної діяльності
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (п. 138.1.1 ст. 138 ПК
України).

Пунктом 138.2 статті 138 ПК України
встановлено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9. п. 139.1 ст. 139 ПК
України, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно ч. 1 ст. 9 до Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" № 996-XIV від 16 липня
1999 року, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Приймаючи податкове
повідомлення-рішення № 000056222 від 30.07.2013
року, яким позивачу визначено суму
грошового зобов"язання з податку на
прибуток підприємств, податковий орган
прийшов до висновку, що було відсутнє
реальне проведення господарських
операцій Підприємством
облспоживспілки "Житомирська
універсальна база" з придбання у ФОП
ОСОБА_5 товару (олії "Рай СОНЕЧКО").

Проте, такі висновки не узгоджуються з
матеріалами які досліджено судом та на
які посилається і сам відповідач.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що 04 липня 2011 року між ФОП
ОСОБА_5 (Продавець) та Підприємством
облспоживспілки "Житомирська
універсальна база" (Покупець) було
укладено Договір купівлі-продажу №46.
За змістом п. 1.1 договору, Продавець
зобов"язується поставити та передати у
власність Покупця товар, а Покупець
зобов"язався прийняти товар та
оплатити його на умовах Договору (а.с.
23-24).

Як убачається з матеріалів справи, на
виконання умов Договору, 22 вересня 2011
року, ФОП ОСОБА_5 поставив позивачу
товар (олія "Рай СОНЕЧКО" раф. та нераф.
800г.) на загальну суму 16104,00 грн., у тому
числі ПДВ 2684,00 грн.

Вказані обставини підтверджуються
видатковою накладною № 36 від 22.09.2011
року, податковою накладною № 38 від
22.09.2011 року, товарно-транспортною
накладною № 36 від 22.09.2011 року,
декларацією про оптову ціну на
продовольчі товари, щодо яких
запроваджено державне регулювання № 36
від 22.09.2013 року та посвідченням про
якість олії соняшникової (ДСТУ 4492:2005
"Олія соняшникова. Технічні умови")
(а.с.25-29).

Факт розрахунку за поставлений товар
підтверджується копією платіжного
доручення від 18.10.2011 року № 1175. (а.с. 30).

В подальшому, отриманий позивачем
товар було реалізовано через власну
торгову мережу (магазини), що
підтверджується копіями накладних про
передачу у роздріб зазначеного товару,
а також, окремими фіскальними чеками
щодо реалізації зазначеного товару
через торгівельні мережі Житомирської
області.

Враховуючи вищезазначені обставини та
зміст первинних документів, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що всі витрати позивача по
фінансово-господарським операціям з
контрагентом ФОП ОСОБА_5 - це витрати по
придбанню товару (олія "Рай СОНЕЧКО"
раф. та нераф. 800г.), які підтверджується
належним чином оформленими первинними
документами.

Посилання податкового органу на
наявність помилки у оформленні
видаткової накладної, а саме: на не
розшифрування підписів покупця та
продавця товару, що є підставою для
заниження податку на прибуток,
обґрунтовано відхилено судом першої
інстанції.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що згідно з копії
товаро-транспортної накладної № 36 від
22.09.2011 року, товар від імені позивача
був отриманий завідуючим складом
Кравчук, про що свідчить його підпис та
відбиток печатки Підприємства (а.с. 27).
Такі обставини підтверджені і
представником позивача, а тому, доводи
відповідача про неможливість
ідентифікувати посадових осіб, які,
зокрема отримували
товарно-матеріальні цінності, є
безпідставними.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
податковим органом при винесені
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення не взято до уваги
те, що Підприємством облспоживспілки
"Житомирська універсальна база" були
надані усі первинні документи, які
надають право віднести понесені
витрати по придбанню товару (олія "Рай
СОНЕЧКО" раф. та нераф. 800г.), отриманих
від ФОП ОСОБА_5 до складу валових.

Так само, є правильними висновки суду
першої інстанції щодо безпідставності
прийняття відповідачем податкового
повідомлення-рішення № 000055222 від 30.07.2013
року, про визначення суми грошового
зобов"язання з податку на додану
вартість.

З матеріалів справи убачається, що
підставою для прийняття даного рішення
стали порушення п. 198.3 ст.198, п. 201.1 ст. 201
ПК України, оскільки, на думку
податкового органу, Підприємство
облспоживспілки "Житомирська
універсальна база" не довело
реальності отримання товару (олія "Рай
СОНЕЧКО" раф. та нераф. 800г.) від ФОП
ОСОБА_5 для подальшої реалізації такого
товару, що призвело до завищення
податкового кредиту по додатку на
додану вартість на суму 2684,00 грн. по
даних взаємовідносинах, в тому числі по
періодах: вересень 2011 року - 2684,00 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
погодився з такими висновками,
виходячи з наступного.

Так, відповідно п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ПК України визначено, що
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно ст. 198.3 ПК України, податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом п. 198.6 ст. 198 ПК України, не
відноситься до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв"язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції
право позивача на віднесення сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту підтверджується
наданими та дослідженими судом
первинними документами (а.с. 25-29),
зокрема податковою накладною № 38 від
22.09.2011 року (а.с.26).

Досліджені судом первинні документи
розкривають зміст господарських
операцій, підтверджують реальність
руху активів позивача, а тому, вказані
документи є первинними документами в
розумінні закону, які належить
складати для даного виду господарських
операцій, а відтак є належними та
допустимими доказами відповідно до
приписів статті 70 КАС України, які
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій.

Одночасно, є слушним зауваження суду
про те, що операції з купівлі-продажу
товару між Підприємством
облспоживспілки "Житомирська
універсальна база" та ФОП ОСОБА_5
здійснювались у вересні 2011 року, в той
час як виїзна позапланова перевірка
податковим органом проводилась, за
період з 01.09.2012 року по 30.09.2012 року, а
тому вказані фінансові-господарські
операції не охоплюються перевіреним
періодом.

З урахуванням вищезазначеного, є
правильними висновки суду першої
інстанції з приводу того, що позивачем
правомірно сформовано податковий
кредит по господарській операції з ФОП
ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги зазначених
висновків суду першої інстанції не
спростовують та не містять фактів
невірного застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
а тому колегія суддів приходить до
висновку, що підстави для скасування
судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "05"
листопада 2013 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.С. Котік

судді:
А.В. Жизневська

Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "17" січня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Підприємство
обспоживспілки "Житомирська
універсальна база"
вул.Кооперативна,6,м.Житомир,10000

3- відповідачу Житомирська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області м-н
Перемоги,2,м.Житомир,10014