Справа № 801/11124/13-а
Суддя: Тоскіна Г.Л.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
АВТОНОМНОЇ РЕСПУБЛІКИ КРИМ
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 січня 2014 р. (15:16) Справа №801/11124/13-а

Окружний адміністративний суд
Автономної Республіки Крим у складі
головуючої судді Тоскіної Г.Л., за
участю секретаря судового засідання
Марчевської К.В.,

представника позивача - Мустафаєвої
Е.Т.,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Інспекції з питань захисту
прав споживачів АР Крим

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 1275,00 грн.,

Обставини справи: до Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим звернулась з
адміністративним позовом Інспекція з
питань захисту прав споживачів в АР
Крим (далі - позивач) до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (далі -
відповідач) про стягнення штрафу в
розмірі 1275,00 гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем були порушені вимоги
Закону України «Про реклами», у зв'язку
з чим на підставі рішення №186 від 02.07.2013
застосований штраф за порушення
законодавства про рекламу у сумі 1275,00
грн., який на даний час відповідачем не
сплачений, що і стало підставою для
звернення до суду з зазначеними
позовними вимогами.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі з підстав,
викладених в позовній заяві, надав
пояснення по суті спору.

Відповідач адміністративний позов
визнав, зазначивши, що дійсно ним була
встановлена зовнішня реклама з
порушенням вимог діючого
законодавства та на даний час вказаний
рекламний носій демонтований.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши доводи представника
позивача, відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

07.05.2013 посадовою особою Інспекції з
питань захисту прав споживачів в АР
Крим було складено протокол № 1018 про
порушення законодавства про рекламу, в
якому зафіксовано, що в ході перевірки
дотримання законодавства про рекламу у
м. Сімферополі по вул. Заліська, 68 було
виявлено порушення, а саме: на
відкритій місцевості у АДРЕСА_1 у
ремонтній майстерні «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП
ОСОБА_3 розміщений рекламний носій з
інформацією про ремонтну майстерню
«ІНФОРМАЦІЯ_1» з порушенням ч. 1 ст. 16
Закону України «Про рекламу», п.44
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 2067 від 29.12.2003 року "Про затвердження
типових правил розміщення зовнішньої
реклами".

За місцем реєстрації ФОП ОСОБА_3 та за
адресою находження ремонтної
майстерні «ІНФОРМАЦІЯ_1» Інспекцією
направлена вимога про надання
інформації (вих. № 02-03/1018 від 07.05.2013).

03.06.2013 ФОП ОСОБА_2 направлено пояснення,
відповідно до якого останній зазначив,
що ним за вказаною адресою
здійснюється господарська діяльність,
рекламний носій виготовлений ним, на
даний час подана заява для отримання
дозволу на розміщення зовнішньої
реклами.

Листом від 18.06.2013 вих. № 1305 відповідач
був повідомлений про місце, дату та час
розгляду питання накладання штрафу за
порушення законодавства про рекламу.

02.07.2013 Інспекцією прийнято рішення № 186
про накладення штрафу за порушення
законодавства про рекламу, яким було
вирішено згідно з ч. 7 ст. 26 Закону
України «Про рекламу» за порушення
вимог ч.1 ст. 16 и Закону України «Про
рекламу» накласти на ФОП ОСОБА_2 штраф в
розмірі 1275,00 гривень.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість позовних вимог, суд
виходить з наступного.

Регулювання відносин між споживачами
товарів, робіт і послуг та виробниками
і продавцями товарів, виконавцями
робіт і надавачами послуг різних форм
власності, встановлення прав
споживачів, а також визначення
механізму їх захисту та основ
реалізації державної політики у сфері
захисту прав споживачів передбачено
Законом України "Про захист прав
споживачів" в редакції від 16.10.2012 № 5463-VI
(далі - Закон).

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону
держава забезпечує споживачам захист
їх прав, надає можливість вільного
вибору продукції, здобуття знань і
кваліфікації, необхідних для прийняття
самостійних рішень під час придбання
та використання продукції відповідно
до їх потреб, і гарантує придбання або
одержання продукції іншими законними
способами в обсязі, що забезпечує
рівень споживання, достатній для
підтримання здоров'я і
життєдіяльності.

Частиною 3 статті 5 Закону передбачено,
що захист прав споживачів здійснюють
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів та його територіальні
органи, Рада міністрів Автономної
Республіки Крим, місцеві державні
адміністрації, органи і установи, що
здійснюють державний
санітарно-епідеміологічний нагляд,
інші органи виконавчої влади, органи
місцевого самоврядування згідно із
законодавством, а також суди.

Статтею 26 Закону визначено, що
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право:1)
давати суб'єктам господарювання
обов'язкові для виконання приписи про
припинення порушень прав споживачів; 2)
перевіряти у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якість
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг; безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів.

Результати перевірок суб'єктів
господарювання службовими особами
спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади у
сфері захисту прав споживачів та його
територіальних органів оформлюються
відповідними актами.

Контроль за дотриманням законодавства
України про рекламу здійснюють у межах
своїх повноважень відповідно до ч. 1 ст.
26 Закону України "Про рекламу":
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів - щодо захисту прав
споживачів реклами; Антимонопольний
комітет України - щодо дотримання
законодавства про захист економічної
конкуренції; Національна рада України
з питань телебачення і радіомовлення -
щодо телерадіоорганізацій усіх форм
власності; Міністерство фінансів
України - щодо реклами державних цінних
паперів; Державна комісія з цінних
паперів та фондового ринку - щодо
реклами на фондовому ринку.

Відповідно до п. 1 Положення про
Державну інспекцію України з питань
захисту прав споживачів, затвердженого
Указом Президента України від 13 квітня
2011 року №465/2011, Державна інспекція
України з питань захисту прав
споживачів (Держспоживінспекція
України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра економічного розвитку і
торгівлі України.

Держспоживінспекція України входить
до системи органів виконавчої влади і
реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів.

Держспоживінспекція України є
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів.

Згідно з п. 7 вказаного Положення
Держспоживінспекція України здійснює
свої повноваження безпосередньо та
через свої територіальні органи в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі.

Наказом Міністра економічного
розвитку і торгівлі України від 09.11.2011
р. №206, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 23 листопада 2011 р. за
№1337/20075 затверджено Положення про
інспекції з питань захисту прав
споживачів в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі (надалі Положення).

Згідно з пп. 4.1. п. 4 Положення Інспекції
відповідно до покладених на них
завдань: здійснюють державний контроль
за додержанням законодавства про
захист прав споживачів (крім
Держспоживінспекції в Автономній
Республіці Крим), рекламу в цій сфері та
державний ринковий нагляд.

Відповідно до пп. 6.1.12. пп. 6.1. п. 6
Положення Інспекції у сфері захисту
прав споживачів мають право вимагати
від рекламодавців, виробників та
розповсюджувачів реклами надання
документів, усних чи письмових
пояснень, відео- та звукозаписів, іншої
інформації, необхідної для здійснення
інспекціями повноважень щодо контролю
за додержанням законодавства про
рекламу.

При цьому одержувати в установленому
порядку інформацію, документи і
матеріали від державних органів та
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій усіх
форм власності та їх посадових осіб (
пп. 6.8. п. 6 Положення).

Згідно з пп. 6.5 п. 6 Положення Інспекції
мають право звертатися до суду з
позовами про стягнення до бюджету
коштів у разі застосування відповідних
адміністративно-господарських
санкцій, зобов'язання вчинити певні дії
або утриматися від їх вчинення.

Таким чином, виходячи з аналізу
наведених норм законодавства, контроль
за дотриманням, зокрема, законодавства
про рекламу відноситься до повноважень
Держспоживінспекції України та її
територіальних органів на місцях.

Отже, на позивача законодавством
покладений обов'язок здійснення
контролю за дотриманням Закону України
"Про рекламу" суб'єктами господарювання
та звернення до суду щодо стягнення
адміністративного-господарських
санкцій, застосованих, зокрема, за
порушення законодавства про рекламу.

Порядок накладення штрафів за
порушення законодавства про рекламу
встановлений постановою Кабінету
Міністрів України №693 від 26.05.2004р. (далі
Порядок).

Відповідно до п.1 Порядку цей Порядок
регулює питання накладення
уповноваженими особами
Держспоживстандарту і його
територіальних органів в Автономній
Республіці Крим, областях, мм. Києві та
Севастополі (далі - територіальні
органи) штрафів на рекламодавців,
виробників і розповсюджувачів реклами
за порушення законодавства про рекламу
(крім штрафів, накладення яких належить
виключно до компетенції
Антимонопольного комітету і
регулюється законодавством з питань
авторського права та суміжних прав).

Згідно з абз. 11 пп. 2 п. 4 Порядку штрафи
накладаються на рекламодавців, якщо
реклама розповсюджується ними
самостійно, і на розповсюджувачів
реклами, винних у таких порушеннях
порядку розповсюдження та розміщення
реклами, зокрема, за розміщення реклами
тютюнових виробів, знаків для товарів і
послуг, інших об'єктів права
інтелектуальної власності, під якими
вони випускаються, на транспорті, а
також реклами алкогольних напоїв,
знаків для товарів і послуг, інших
об'єктів права інтелектуальної
власності, під якими випускаються
алкогольні напої, на зовнішніх та
внутрішніх поверхнях транспортних
засобів загального користування та
метрополітену.

Пунктом 8 зазначеного Порядку
передбачено, що накладати штрафи на
рекламодавців, виробників та
розповсюджувачів реклами мають право
Голова Держспоживінспекції, його
заступники, начальники територіальних
органів Держспоживінспекції та їх
заступники.

Рішення про накладення штрафу за
порушення законодавства про рекламу в
розмірі 300 і більше неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян
приймається виключно уповноваженою
посадовою особою Держспоживінспекції.

Підставою для розгляду справи про
порушення законодавства про рекламу
(далі - справа) є відповідний протокол,
складений уповноваженою посадовою
особою Антимонопольного комітету,
Національної ради з питань телебачення
і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або
Держспоживінспекції та її
територіальних органів. (п. 9 Порядку)

Протокол про порушення законодавства
про рекламу подається
Держспоживінспекції або її
територіальним органам за місцем
вчинення порушення (п. 10 порядку).
Протокол розглядається у місячний
строк.

Таким чином, виходячи з наведених норм
законодавства, фіксація порушення
законодавства про рекламу
здійснюється протоколом, у зв'язку з
чим на спірні правовідносини не
розповсюджуються норми Закону України
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності".

Засади рекламної діяльності в Україні,
регулювання відносини, що виникають у
процесі виробництва, розповсюдження та
споживання реклами визначає Закон
України "Про рекламу" від 03.07.1996, №
270/96-ВР (далі Закон № 270).

Відповідно до абз. 5 ст. 1 Закону №270
зовнішня реклама - реклама, що
розміщується на спеціальних
тимчасових і стаціонарних
конструкціях, розташованих на
відкритій місцевості, а також на
зовнішніх поверхнях будинків, споруд,
на елементах вуличного обладнання, над
проїжджою частиною вулиць і доріг.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону №270 розміщення
зовнішньої реклами у населених
пунктах проводиться на підставі
дозволів, що надаються виконавчими
органами сільських, селищних, міських
рад, а поза межами населених пунктів -
на підставі дозволів, що надаються
обласними державними адміністраціями,
а на території Автономної Республіки
Крим - Радою міністрів Автономної
Республіки Крим, в порядку,
встановленому цими органами на
підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п. 44 Постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Типових правил розміщення зовнішньої
реклами» від 29 грудня 2003 р. № 2067
рекламні засоби забезпечуються
маркуванням із зазначенням на каркасі
рекламного засобу найменування
розповсюджувача зовнішньої реклами,
номера його телефону, дати видачі
дозволу та строку його дії.

З матеріалів справи судом встановлено,
що під час здійснення контролю
дотримання законодавства про рекламу
було встановлено саме порушення вимог
ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу»,
п. 44 Постанови Кабінету Міністрів
України «Про затвердження Типових
правил розміщення зовнішньої реклами»
від 29 грудня 2003 р. № 2067.

При цьому, матеріали справи свідчать,
що зазначена порушення допущено ФОП
ОСОБА_2

Факт наявності вказаних порушень не
заперечував відповідач під час
розгляду справи, зазначивши, що наданий
час рекламний носій демонтований. Крім
того, відповідач також зазначив про
неможливість надання документів, які
свідчить про вартість виготовленої
реклами.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону
№ 270 рекламодавці, виробники та
розповсюджувачі реклами під час
розгляду питання про порушення цього
Закону мають право: бути присутніми на
засіданні органу державної влади під
час розгляду питання про порушення
ними цього Закону; подавати необхідні
документи, давати пояснення;
отримувати копію протоколу засідання
та рішення органу державної влади,
прийнятого щодо них; оскаржувати дії чи
бездіяльність зазначеного органу
державної влади та його посадових осіб
до суду.

Особи, винні у порушенні законодавства
про рекламу, несуть дисциплінарну,
цивільно-правову, адміністративну та
кримінальну відповідальність
відповідно до закону.

Відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону №270 у
разі неможливості встановлення
вартості реклами, розповсюдженої з
порушенням вимог цього Закону, на
рекламодавців та розповсюджувачів
реклами рішенням центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері державного контролю
за додержанням законодавства про
захист прав споживачів, накладається
штраф у розмірі до 300
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Рішення у справах про порушення
законодавства про рекламу можуть бути
оскаржені до суду. Доказів оскарження
прийнятого позивачем рішення про
накладення штрафу відповідачем не
надано.

Таким чином, враховуючи встановлені
судом обставини та наведені норми
діючого законодавства, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 1275,00 грн.
фінансових санкцій є обґрунтованими та
такими, що належить задовольнити.

Під час судового засідання, яке
відбулось 14.01.2014, були оголошені
вступна та резолютивна частини
постанови. Відповідно до статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України постанову складено та
підписано 20.01.2014.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов
задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
штраф за порушення законодавства про
рекламу у розмірі 1275,00 грн. (одна тисяча
двісті сімдесят п'ять гривень) до
державного бюджету Сімферопольського
району АР Крим.

Постанова набирає законної сили через
10 днів з дня її проголошення. Якщо
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови або справу
розглянуто у порядку письмового
провадження, постанова набирає
законної сили через 10 днів з дня її
отримання у разі неподання апеляційної
скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
проголошення. У разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови або розгляду справи у
порядку письмового провадження,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя Г.Л.Тоскіна